Det Økonomiske og Sociale Udvalgs Udtalelse om "Grønbog om en integreret produktpolitik"

(2001/C 260/06)

Kommissionen for Den Europæiske Union besluttede den 13. februar 2001 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne og Miljø, som udpegede Antonello Pezzini til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 21. juni 2001.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 383. plenarforsamling af 11.-12. juli 2001, mødet den 11. juli, følgende udtalelse med 108 stemmer for, 1 imod og 3 hverken for eller imod.

1. Indledning

1.1. ØSU behandler grønbogen i forbindelse med den nye indfaldsvinkel i miljøhandlingsplanen(1), der, ud over gennemførelsen af de eksisterende retsinstrumenter, lægger vægt på indarbejdelse af miljøhensyn i de forskellige politikker, på inddragelse af de forskellige aktører og på det frivillige aspekt. ØSU ser desuden grønbogen som et supplement til strategien om bæredygtig udvikling, herunder også under en økonomisk og social synsvinkel(2). ØSU henviser til sine kommentarer i de nævnte udtalelser. Det mener, at det foreliggende redskab kun kan konkretiseres tilfredsstillende i en bredere sammenhæng.

1.2. Grønbogen om en integreret produktpolitik (IPP) lægger op til en strategi, som skal styrke og sætte ny fokus på produkt- og tjenesteorienterede miljøstrategier og dermed fremme udviklingen af et marked for renere produkter. (Se pkt. 1. Indledning.)

1.3. Den foreslåede indfaldsvinkel er baseret på en bred vifte af redskaber, men går ikke i detaljer, hvad angår indarbejdelsen af det nye IPP-paradigme i de eksisterende miljøpolitikker, der er organiseret sektorielt og vertikalt. Tværtimod defineres IPP som et supplement til de eksisterende retsinstrumenter. Det ville være hensigtsmæssigt at uddybe kombinationen af vertikale retsregler og frivillige redskaber eller aftaler og efterprøve muligheden for at anvende sidstnævnte i de tilfælde, hvor der ikke findes relevante retsinstrumenter, og samtidig målrette dem efter mere miljøvenlige løsninger, der går videre end såvel den eksisterende lovgivning som standarder. ØSU minder om, at det har udarbejdet forslag i den retning med sigte på at forbedre varers og tjenesteydelsers miljøvenlighed, specielt i udtalelserne om "tildeling af et miljømærke" (EF's miljømærke), "en fællesskabsordning for miljøledelse og miljørevision" (EMAS) og senest om direktivet om "affald af elektrisk og elektronisk udstyr"(3). I punkt 2.3 i sidstnævnte udtalelse blev det understreget, at Miljømærket (Ecolabel) og miljøcertificeringssystemet EMAS kan bidrage til at tilskynde til mere avancerede, miljøvenlige løsninger end, hvad der er fastlagt i direktivet.

1.4. Det skal endvidere bemærkes, at det af Kommissionens høring den 8.-9. marts 2001 fremgik, at de mest omfattende erfaringer inden for integreret produktpolitik er indhøstet i Storbritannien, Tyskland, Holland og Danmark, ofte på de nationale miljøagenturers initiativ, medens erfaringerne i de øvrige lande er mindre omfattende. Der mangler derfor en europæisk referenceramme og et system til udbredelse af erfaringer og tilpasning til de lokale forhold. Det er også nødvendigt at udarbejde støttemekanismer til udbredelse af god praksis med bistand fra repræsentanter for virksomhederne, især SMV.

1.5. De eksempler, der nævnes, vedrører alle industrisektoren, men det er et spørgsmål, om ikke integrationsindsatsen burde udvides til at omfatte andre sektorer, eftersom EMAS-forordningen(4) om miljøcertificering allerede er udvidet, og servicesektoren, turistsektoren og landbrugs- og fødevarefremstillingssektoren er i fuld gang med at tilpasse sig miljøkravene og med at fastlægge bæredygtighedsindikatorer.

2. Interessenters og lokale initiativers betydning

2.1. Grønbogen understreger de forskellige interessenters rolle og lokale initiativers betydning, når det handler om at gøre produkterne mere miljøvenlige (se kapitel 3).

2.2. ØSU understreger i den forbindelse, at det er vigtigt at sikre uddannelse og orientering af interessenterne, bl.a. med det sigte at fremme virksomhedernes ansvarsfølelse i forbindelse med indførelse af integreret produktpolitik.

2.3. Forbrugerne, de ikke-statslige organisationer, industrien og handelen er nævnt som nogle af de interessenter, der har det største ansvar for udviklingen af IPP. Det bemærkes, at repræsentanter for de ansatte ikke nævnes, skønt deres bidrag er uundværligt i diskussionen af, hvilke ændringer der skal ske i de forskellige produktionsforløb. I forlængelse af bemærkningen i punkt 1.5 vil det desuden være hensigtsmæssigt at fremme inddragelsen af service-, turist- og landbrugssektoren, specielt hvad angår udviklingen i landdistrikterne.

2.4. Som et velegnet instrument kan peges på produktpaneler bestående af de forskellige interessenter, således som det kendes i Danmark. Der anføres dog intet om, hvem der - og med hvilken kompetence eller legitimitet - skal tage initiativ til at nedsætte et givet panel efter først at have sikret sig, at der er bred konsensus om det emne, panelet skal behandle. Det antages, at processen foregår på virksomhedsniveau, men for at sikre, at den ikke begrænses til store virksomheder, er det nødvendigt at inddrage SMV- og arbejdstagerrepræsentanter. Det fremgår i øvrigt ikke klart af Kommissionens forslag, hvad der skal ske, hvis panelet ikke kan nå til enighed efter at have afsluttet sit arbejde. På den anden side kunne man forestille sig paneler i mindre skala, som hele tiden skal være sig bevidst, at instrumenterne nødvendigvis skal fremme og ikke bremse innovationen.

2.5. Det er sandsynligt, at der vil ske en yderligere konsolidering af allerede etablerede partnerskabsformer, som bygger på samme model som ØSU. Herved vil man kunne trække på de erfaringer, der er indhøstet med hensyn til dialog og inddragelse af forskellige interessenter, og samtidig undgås forskelsbehandling som følge af, at forskellige berørte parter inddrages i forskelligt omfang. De allerede eksisterende partnerskabsstrukturer inden for standardisering, mærkning og vurdering af produkters indvirkning på miljøet og ligeledes inden for fysisk planlægning (de lokale Agenda 21-programmer, LEADER PLUS til støtte for landdistrikternes udvikling) synes at være de mest velegnede til at varetage fremmeopgaver.

2.6. Hvis de lokale initiativer ikke samles inden for en præcis referenceramme (regionaludvikling og/eller udvikling af landdistrikter, forskning og innovation for små og mellemstore virksomheder, samhørighedspolitik osv.) og støttes i alle faser lige fra udformning til vedtagelse og udbredelse, kan de vanskeligt blive en af grundstenene i den integrerede produktpolitik, således som Kommissionen hævder.

3. Strategi for gennemførelse af en integreret produktpolitik

3.1. Ifølge Kommissionen skal fremme af miljøvenlige varer og tjenesteydelser ske gennem maksimal udnyttelse af markedskræfterne og anvendelse af forureneren betaler-princippet (pkt. 4.1). I den sammenhæng kunne man overveje en slags præmiering af dem, der frivilligt forpligter sig til at arbejde på at forbedre deres miljøpræstation, der således får status af konkurrenceparameter.

3.2. Kommissionen nævner med rette, at markedskræfterne er det bedste middel til at optimere produkternes miljøpræstationer, forudsat alle priser afspejler de sande miljøomkostninger, der opstår i hele livscyklussen. I den forbindelse anses det i grønbogen for afgørende vigtigt, at der fastlægges objektive kriterier for bedømmelse af produkters miljøpræstationer.

3.3. Også i dette tilfælde er grønbogen vag med hensyn til, hvem der skal udarbejde og foreslå disse kriterier og hvordan og hvornår. Som eksempler på potentielle instrumenter til internalisering af de egentlige miljøomkostninger ved produkterne nævnes forskellige former for skatter og afgifter. Det eneste eksempel på en selektiv approach til problemet synes at være en nedsættelse af momsen på produkter, der er mærket med EU-blomsten (EU's miljømærke, også kaldet Ecolabel).

3.4. I grønbogen tenderer Kommissionen altså til på ny at foreslå generelle fiskale instrumenter, som i miljøsammenhænge altid har været kontroversielle og vist sig lidet egnede til mærkbart at nedbringe miljøbelastningen fra produktionsaktivitet.

3.5. Forslaget om, at de subsidier, der i dag i vidt omfang ydes til miljø- og sundhedsskadelige produkter og produktionsmetoder, "bør skæres længst muligt ned", bør derimod gives status af et højtprioriteret, bindende krav. Det at fjerne denne form for urimelige subsidier, så statsstøtten kanaliseres over i miljøvenlige processer og produkter, vil i sig selv være et vigtigt skridt i retning af at omlægge EU's økonomi, så den bliver miljømæssigt bæredygtig.

3.6. I betragtning af, at Kommissionen i grønbogen lægger så stor vægt på den rolle, EU's miljømærke spiller i forbindelse med udviklingen af en integreret produktpolitik, ville det være logisk at foreslå, at man i hvert fald med henblik på fastlæggelsen af kriterier for vurdering af produkternes miljøpræstationer tog højde for de erfaringer, der i mellemtiden er indhøstet i Den Europæiske Unions miljømærkenævn (EUMN), som blev nedsat med Kommissionens beslutning af 10. november 2000.

3.7. ØSU bemærker, at der er kommet gang i debatten om samspillet mellem produktnormer og miljøpolitikker, om disse normers ufravigelige karakter (standarder) og de berørte parters inddragelse i udarbejdelsen heraf. Det er ikke noget let tilgængeligt emne. Kommissionen opfordres derfor til at uddybe temaet og foreslå elementer til yderligere drøftelser.

4. Grøn forbrugerefterspørgsel

4.1. Efterspørgslen efter mere miljøvenlige produkter vil være et af de vigtigste incitamenter til industrien, der vil se sig tvunget til at styrke sin egen miljøindsats og til at forbedre deres produkters og tjenesteydelsers miljøpræstationer vurderet over hele deres livscyklus.

4.2. Fremme af virksomhedernes miljøinformation og en større forbrugerefterspørgsel efter miljøvenlige produkter er de to grundlæggende elementer i en "kvalificeret forbrugeradfærd", som ifølge Kommissionen er et af nøgleelementerne i en integreret produktpolitik.

4.3. Også i dette tilfælde anføres indførelse af miljømærker som ISO-typerne og EU-blomsten som et centralt støtteelement for den integrerede produktpolitik. Kommissionen erkender dog, at disse systemer er komplekse, og at deres potentiale for påvirkning af markedet endnu ikke er udnyttet fuldt ud. I den forbindelse bebuder Kommissionen, at den agter at tage sin egen miljømærkningsstrategi op til fornyet overvejelse for at finde frem til en bredere strategi, så flest muligt produkter omfattes. Man bør ligeledes sikre en mere detaljeret produktinformation til gavn for forbrugerne.

4.4. Kommissionens omtale af forskellige former for miljømærkning (herunder miljøanprisninger og selvdeklarerede påstande) vækker undren, eftersom det vil være nødvendigt at indføre yderligere instrumenter og -metoder til kontrol på nationalt plan af udsagnenes rigtighed.

4.5. I den forbindelse har ØSU i sin udtalelse om den nye forordning om EU's miljømærke(5) udtalt sig mod udbredelsen af uregulerede miljømærker, fordi de forvirrer forbrugerne og kan være vildledende.

4.6. På det område er forbrugeroplysning og oplysningskampagner, hvor forbrugerorganisationerne spiller en fremtrædende rolle, et uundværligt redskab.

4.7. Et andet vigtigt middel til fremme af grønne produkter og tjenesteydelser er offentlige indkøb (se punkt 4.2.2). ØSU har allerede udtalt sig om dette spørgsmål, især i udtalelsen om EMAS (fællesskabsordningen for miljøstyring og miljørevision), nærmere betegnet i punkt 2.1.2 og 2.1.3, hvor der udtrykkes håb om, at de offentlige myndigheder kan spille en understøttende rolle ved at præmiere produkternes bæredygtighed.

5. Informationer om produkternes livscyklus

5.1. Kommissionen anser det for væsentligt (punkt 4.3.1), at der gives informationer om produkternes og bestanddelenes miljøbelastning på alle trin i livscyklussen.

5.2. Vurderingen af et produkts livscyklus (Life-Cycle Assessment - LCA) er det vigtigste instrument i en integreret produktpolitik. Kommissionen erkender, at en sådan vurdering hverken er enkel eller billig. Den foreslår derfor, at der oprettes offentligt tilgængelige databaser, der indeholder alle tænkelige oplysninger om produkternes livscyklus, som kan være nyttige for designere, producenter, distributører og forbrugere, når de skal vurdere produkternes miljøegenskaber. Det Europæiske Miljøagentur og de nationale miljøstyrelser er selvskrevne til at spille en ledende rolle i udarbejdelsen og udbredelsen af disse databaser og skal i den forbindelse påse, at alle led i produktionskæden, ikke mindst arbejdstagerne, opfordres til at yde deres bidrag.

5.3. En mulig løsning på spørgsmålet om at sikre flere produktinformationer og gøre dem tilgængelige kunne bestå i at opfordre og - hvor det er relevant - forpligte producenterne til at opgive relevante data for hele produktionsprocessen og oplyse forbrugerne herom.

5.4. I betragtning af, hvor diffuse og komplekse EU-økonomiens strukturer er, og hvor dyrt det utvivlsomt vil være for små og mellemstore virksomheder at udvikle og vedtage livscyklusvurderinger (LCA'er), burde man her snarere tilskynde til formidling af informationer fra og til SMV, især på lokalt plan eller inden for geografiske områder kendetegnet ved homogen produktionsaktivitet.

5.5. Også vedtagelsen af retningslinjer for miljørigtigt produktdesign (miljødesign) er en vigtig faktor for en gradvis overgang til mere miljøvenlige produktioner.

5.6. Grønbogen synes at undervurdere, at indførelsen af helt afgørende instrumenter som livscyklusvurdering (LCA) og miljødesign kræver en stor finansiel og organisatorisk indsats. Samtidig udgør de et vigtigt incitament til forskning og innovation.

5.7. Det ville derfor være ønskeligt med en større indsats til fordel for politikker, der støtter forskning og innovation i SMV-sektoren og målrettet sigter mod formidling af informationer om og udvikling af innovative processer til udvikling af mere miljøvenlig produktion. De eksisterende instrumenter er uegnede i finansiel henseende, og det er vanskeligt for virksomhederne at "opspore" dem og få adgang til dem.

Bruxelles, den 11. juli 2001.

Göke Frerichs

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) KOM(2001) 31 endelig, ØSU's udtalelse EFT C 221 af 7.8.2001.

(2) ØSU's udtalelse om "Forberedelsen af en EU-strategi for bæredygtig udvikling" EFT C 221 af 7.8.2001.

(3) EFT C 296 af 29.9.1997, s. 77, EFT C 209 af 22.7.1999, s. 43-44 og EFT C 116 af 20.4.2001, s. 38-43.

(4) EFT L 114 af 24.4.2001, s. 1-29.

(5) Punkt 3.2.4 i EFT C 296 af 29.9.1997, s. 77.