Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Vedvarende ressourcer: landdistrikternes bidrag til aktiv klimabeskyttelse og bæredygtig udvikling"

(2000/C 367/13)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 20.-21. oktober 1999 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at afgive udtalelse om: "Vedvarende ressourcer: landdistrikternes bidrag til aktiv klimabeskyttelse og bæredygtig udvikling".

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne og Miljø, som udpegede Hans-Joachim Wilms til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 26. juli 2000.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 375. plenarforsamling af 20.-21. september 2000, mødet den 20. september, enstemmigt følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Udgangssituation

Amsterdam-traktaten prioriterer integreringen af miljø- og bæredygtighedshensyn i alle former for politik højt (jf. traktatens artikel 6). Tyngdepunktet i miljøbeskyttelsesbestræbelserne lægges på den aktive klimabeskyttelse. Det er de stigende CO2-emissioner, der er skyld i klimaforandringen. Denne udvikling er igen i væsentligt omfang afhængig af energianvendelsens art og omfang samt af omgangen med energikilder. Principperne om bæredygtig udvikling skal ligge til grund for både energiudbud og især energianvendelse.

I Kommissionens hvidbog om en strategi- og handlingsplan på fællesskabsplan "Energi for fremtiden: vedvarende energikilder" lyder målsætningen: I år 2010 skal 12 % af Den Europæiske Unions interne bruttoenergiforbrug dækkes af vedvarende energikilder. Dér nævnes også de midler, hvormed dette mål skal nås: skabelse af gunstige rammebetingelser for vedvarende energikilder og flere midler til programmer for vedvarende energikilder både på nationalt og EU-plan.

Men ikke alene anvendelsen af nye energikilder kan bidrage til klimabeskyttelsen. Der er mangfoldige muligheder i forbindelse med blandt andet rationel energianvendelse, en mere skånsom landbrugsdrift og anvendelsen af fornyelige råstoffer.

1.2. Generelle politiske mål

Det er en politisk opgave at iværksætte konkrete foranstaltninger med henblik på at skabe harmoni mellem de økonomiske mål (billige råstoffer til private og offentlige forbrugere, disponible ressourcer på lang sigt, bæredygtig energiforsyning, inddragelse af alle i den almindelige indkomst- og velfærdsudvikling), de økologiske mål (skånsom omgang med naturressourcer, klimabeskyttelse, bevarelse og udvikling af det naturlige miljø, sikring af naturressourcer på lang sigt ved at bruge vedvarende ressourcer, bevarelse af den biologiske mangfoldighed) og de sociale mål (bevarelse og udvikling af rekreative områder, skabelse af arbejdspladser, sikring af sociale og kulturelle tilbud, retfærdig fordeling (en "fair" indkomstfordeling)).

2. Udtalelsens hastende karakter

Det Økonomiske og Sociale Udvalg er af den opfattelse, at der i landdistrikterne - der ofte betegnes som et område, der fungerer som miljømæssig kompensation - ligger et stort potentiale for udvikling af vedvarende ressourcer, og at man ikke har udnyttet alle muligheder for at genoprette naturens balance. ØSU mener, at der tages for lidt hensyn til den bæredygtige udvikling i Kommissionens støtteprogrammer. De udkast, der er offentliggjort for så vidt angår den nye støtteperiode 2000-2006, bekræfter denne vurdering. ØSU frygter, at "bæredygtig" kun er et tomt ord, som anvendes for at efterkomme de politiske krav, uden at der fastlægges entydige kriterier og målestokke. F.eks. må den sociale dialog anlægges bredt på alle niveauer i programmerne, eller de finansielle midlers bæredygtige virkning må begrundes, når de tildeles. Med denne udtalelse ønsker ØSU at påvirke Kommissionens og medlemsstaternes fremtidige programmer og styringen af støttemidlerne. Det skal undersøges og beskrives, hvilket bidrag landdistrikterne kan yde hertil.

ØSU kræver en bedre koordinering af den politik, der føres inden for f.eks. land- og skovbrug, energi, strukturpolitik, forskning og uddannelse. Formålet med udtalelsen er at starte et politisk initiativ og ikke at udvikle et detaljeret koncept. Der gøres rede for, hvilke ressourcer der kommer på tale for vedvarende energikilder. Naturligvis skal de enkelte energikilder i fremtiden underkastes økonomiske og økologiske costbenefitanalyser.

3. Almindelige bemærkninger

I diskussionen om landdistrikternes bidrag til vedvarende ressourcer og bæredygtig udvikling bør der lægges særlig vægt på fire emner (3.1-3.4):

3.1. Anvendelse af vedvarende energikilder

Vandkraft produceres oftest i store anlæg og er den energikilde, hvoraf der udvindes den største andel af vedvarende energi. Vækstraterne i den slags anlæg er sandsynligvis relativt ringe i sammenligning med andre vedvarende energikilder. Muligheden for at udvinde vedvarende energi fra mindre vandkraftanlæg (f.eks. i bjergregioner) er derimod mere interessant.

Der findes stadig et betydeligt potentiale for udnyttelse af solenergi uden yderligere arealanvendelse ved at anbringe solceller på allerede eksisterende flader (f.eks. tage, facader og støjbeskyttelsesmure). Yderligere vindkraftanlæg kan opføres i dertil egnede regioner og gunstigt beliggende områder, f.eks. kystområder. Der er betydelige regionale forskelle i udnyttelsen af biomasse i energiudvinding; men netop i landdistrikterne kan landbrug og skovbrug bidrage væsentligt mere til at udnytte biomasse til energifremstilling. Træ er for tiden den vigtigste energikilde fra fornyelige råstoffer. Med en mere intensiv udnyttelse af energi fra træ kan man ikke kun øge andelen af vedvarende energikilder, men også åbne nye afsætningsmuligheder for skovbruget og sikre arbejdspladser. Skovbruget skal i højere grad inddrages i integrerede koncepter for vedvarende energikilder.

I den forbindelse bør det offentlige skovbrug gå i spidsen med gode eksempler for sammen med det private skovbrug at udnytte ressourcerne mere effektivt. Øget anvendelse af vegetabilsk olie giver afsætningsmuligheder for olieholdige planter. Produktionen af fornyelige råstoffer skal baseres på bæredygtighedsprincipperne, især hvad angår gødskning og vanding.

3.2. Anvendelse af fornyelige råstoffer

Det skal være muligt at dyrke non food-produkter på landbrugsarealer, der er taget ud af drift, uden at støtten reduceres, og uden at antallet af kulturarter begrænses til nogle få. I den forbindelse skal det især undersøges, om der virkelig opnås forbedringer i form af en "netto-gevinst". Allerede nu giver dyrkning af fornyelige råstoffer de europæiske landmænd supplerende indkomstmuligheder, og den vil i fremtiden blive endnu mere interessant økonomisk set. Hvad angår brændstoffer og smøremidler har man langt fra udnyttet hele udviklingspotentialet (olier), og på dette område bør der ydes støtte til yderligere forskningsindsats. Der er også stadig muligheder for så vidt angår afsætning af olieholdige planter, for der importeres mere (f.eks. linolie) end der eksporteres. Anvendelsen af naturlige byggematerialer i boligbyggeri får stigende betydning. Der har allerede længe eksisteret alternativer til kemisk fremstillet maling og isolationsmateriale. Andre eksempler på innovativ anvendelse af fornyelige råstoffer er bilindustrien, som i stigende grad anvender naturfibre til kabineudstyret, og tekstilproduktionen og -forarbejdningen, hvor anvendelsen af naturlige råstoffer som hamp og hør igen stiger. Bæredygtigt produceret træ og kork har store anvendelsesmuligheder f.eks. i byggeri og i husholdningen. Samtidig sikrer en bæredygtig anvendelse af skovens økosystem dens fortsatte beståen. Således skaber anvendelsen af korkegen i Middelhavsområdet lokale arbejdspladser, og de økologisk vigtige korkegeskove beskyttes mod afskovning. Også på områder som kosmetik, personlig hygiejne og sygdomsforebyggelse og -behandling er efterspørgslen efter biologisk fremstillede produkter stigende. Den kommercielle anvendelse af disse produkter vil helt sikkert stige endnu mere.

3.3. Rationel energianvendelse

Man har endnu langt fra udnyttet alle muligheder for rationel energianvendelse og energibesparelse. Besparelsespotentiale findes der ikke kun i landdistrikternes husholdninger, men også i virksomheder, herunder land- og skovbrug. Det ville f.eks. være miljøpolitisk og energipolitisk ønskeligt at anvende kombineret kraftvarmeproduktion. Men netop i landdistrikterne er sådanne anlæg endnu ikke særlig udbredt, eller de kan endnu ikke drives på et økonomisk rentabelt grundlag. På dette område er der stadig et behov for forskning i mulighederne for at anvende sådanne anlæg og i udviklingen af teknologier. Når der inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik ydes støttemidler fra strukturfondene, skal der i fremtiden tages større hensyn til den bæredygtige virkning. De midler, der stilles til rådighed for landsbyfornyelse, byder fremragende muligheder herfor(1). Ved støttetildelingen må varmedæmpende og varmeisolerende foranstaltninger og anvendelse af fornyelige råstoffer som byggematerialer, så vidt muligt fra regionen selv, prioriteres. For at sikre, at støttemidlerne bruges optimalt med henblik på rationel energianvendelse, må miljørådgivningen forbedres og kombineres med nye muligheder for teknologioverførsel til landdistrikterne ved hjælp af den nyeste tekniske udvikling.

3.4. Styrkelse af kommunale og regionale materialekredsløb

Mere effektive materialekredsløb på regionalt og lokalt plan kan føre til væsentlige råstof- og energibesparelser og bidrage til en bæredygtig udvikling (omlægning og behovsrelevant udformning af decentrale strukturer ved hjælp af udviklingsplaner for landdistrikterne). Dette kan bl.a. nås ved: 1) at sortere og genbruge samt udvinde energi af erhvervs- og husholdningsaffald, for så vidt det er økologisk forsvarligt; 2) at opføre spildevandsanlæg i fjernere liggende landkommuner; 3) at markedsføre landbrugsprodukter direkte, hvor det er økonomisk bæredygtigt, hvorved landbedrifterne ikke blot kan sikres en supplerende indkomst, men hvorved man tillige undgår lang transport.

Arbejdskraftbehovet stiger, når regioner og kommuner opmuntres til at ekspandere på områder som forsyning, affaldsbortskaffelse, direkte markedsføring og forarbejdning af fornyelige råstoffer. Ved målrettet at udvikle disse områder kan man skabe nye arbejdspladser. Dermed ydes der også et bidrag til værdiskabelse i landdistrikterne. Ud over land- og skovbrugets primærproduktion må forarbejdnings- og tjenesteydelsessektorerne fremmes mere målrettet.

4. Generelle målsætninger

4.1. Fælles strategier til udnyttelse af energi fra vedvarende kilder

Udvidet anvendelse af vedvarende energikilder støttes bredt af næsten alle politisk relevante kræfter. I den forbindelse står hensynet til kommende generationer i forgrunden, for at der også for dem kan bestå et grundlag for en rimelig velstand. Uden finansiel støtte er det ikke muligt at nå det ambitiøse mål i år 2010. Der skal ydes støtte til såvel det vigtige område forskning og udvikling som til brede indsatsmuligheder. Det drejer sig i den forbindelse i første række om at fremme vedvarende energikilders adgang til markedet. Når støtteordningerne udformes, må der tages hensyn til, at der efter støtten i startfasen skal være mulighed for tilsvarende indkomstmuligheder. Dertil hører, at der skal være planlægningssikkerhed, markedsførings- og afsætningsmuligheder. Endelig må vedvarende energikilders økologiske fordele honoreres økonomisk.

Skal der i stigende grad anvendes vedvarende energikilder, er det nødvendigt at harmonisere energibeskatningen på europæisk plan. Dertil hører også, at medlemsstaterne kan fritage vedvarende energikilder for energiafgift. Man skal også være opmærksom på, at liberaliseringen af energimarkederne ikke skader anvendelsen af vedvarende energi.

På nationalt plan bør staterne selv fastsætte delmål for realisering af det overordnede mål inden 2010 og afgøre, med hvilke midler disse delmål skal nås. Når der udvikles nationale programmer, skal der tages hensyn til landdistrikternes særlige betydning.

4.2. Politiske initiativer for udviklingen af landdistrikterne

Bæredygtig udvikling skal være hovedprincippet i landdistrikterne. ØSU opfordrer de ansvarlige myndigheder til at iværksætte et politisk initiativ for bæredygtig udvikling i landdistrikterne. Dette initiativ skal resultere i igangsættelse, gennemførelse, vurdering og udbredelse af kendskabet til modeller, som kan føre til effektive materialekredsløb og optimal udnyttelse af vedvarende energikilder i landdistrikterne. Initiativet skal baseres på vigtige principper om bæredygtig økonomisk forvaltning, f.eks. inddragelse af den størst mulige del af regionens befolkning i udviklingsprocessen og lige hensyntagen til økologiske, sociale og økonomiske faktorer. I det følgende beskrives vigtige elementer i en bæredygtig udvikling.

5. Elementer i en bæredygtig udvikling

5.1. Udvikling af ledende principper

I bæredygtighedsdebatten er der enighed om, at der ud over det generelle princip "bæredygtig udvikling" må opstilles yderligere principper f.eks. på regionalt plan. Principper har til formål at skabe rammerne for mål, strategier og foranstaltninger. De er dermed referencepunkter for fælles, forpligtende, ledende og fremtidsorienterede idealforestillinger. Alle aktører i regionen skal have mulighed for at deltage i debatten om de ledende principper. Derudover skal der opnås forpligtende enighed om, hvorledes principperne skal omsættes i handling.

5.2. Multifunktionelt landbrug

På baggrund af landbrugets tiltagende multifunktionalitet skal dets opgaver og mål for så vidt angår anvendelsen af vedvarende energikilder som bidrag til klimabeskyttelse og bæredygtig udvikling konkretiseres og omsættes i praksis. Mulighederne er langt fra udtømte. Men netop den fælles landbrugspolitiks støtteordninger åbner mange muligheder, der skal afprøves og anvendes. F.eks. kan landbrugsbedrifter foretage en bæredygtig tilpasning af deres energigrundlag. Udligningsfondene åbner bl.a. mulighed for støtte til investeringer i dyrkning, forarbejdning og afsætning af afgrøder til fornyelige råstoffer, samt til skovrejsning.

5.3. Udvikling af lukkede materialekredsløb på lokalt og regionale plan og opstilling af energibalancer

Der har tidligere været ofret for lidt opmærksomhed på udarbejdelse af regionale og lokale materiale- og energibalancer, som dog er nødvendige, når der skal findes frem til nyt vedvarende energipotentiale, og når det skal udnyttes. Den optimale udnyttelse af vedvarende ressourcer skal i denne sammenhæng have absolut prioritet. I forbindelse med udviklingen af materialekredsløb må lokale små og mellemstore virksomheder og landbrugsbedrifter påtage sig flere opgaver på grund af deres potentiale udtrykt i areal, teknisk udstyr og de ansattes brede uddannelse.

5.4. Skatte- og støttepolitik(2)

I dag er det i mange tilfælde ikke omkostningseffektivt at anvende vedvarende ressourcer. Når der udvikles mere effektive produktionsteknikker til anvendelse af vedvarende ressourcer, og når fossile råstoffer bliver dyrere, bliver det mere rentabelt at bruge vedvarende energikilder. Samtidig er produktion og forarbejdning af fornyelige råstoffer og anvendelsen af vedvarende energikilder mere arbejdsintensiv og kan skabe nye arbejdspladser. Støtte til vedvarende ressourcer er altså fremtidsinvesteringer.

Der skal udvikles og afprøves modeller, der viser, hvorledes virksomheder og private husholdninger, der anvender vedvarende energi, kan støttes finansielt. I modelberegningerne skal der også tages hensyn til eksterne effekter, f.eks. hvilke miljømæssige fordele anvendelsen af vedvarende energikilder bringer, eller hvilke miljøskader der kan undgås ved at anvende disse energikilder. De eksisterende støtteprogrammers og -retningslinjers bæredygtighed skal vurderes for at sikre, at anvendelsen af vedvarende energi og fornyelige råstoffer støttes mere end hidtil og sikres på lang sigt. Selve støtten skal diskuteres. Der skal også gælde bæredygtighedskriterier for selve investeringsstøtten(3). Efter en igangsætnings- og overgangsfinansiering skal de enkelte anlæg være selvbærende. Der skal udvikles kriterier herfor ved hjælp af modelforsøg.

5.5. Opbygning af kooperative strukturer

På grund af naturgivne omstændigheder og den aktuelle teknologiske viden er det næppe muligt at producere vedvarende energi i store enheder, og produktionen af vedvarende energi er ofte underkastet årstidsbestemte svingninger. Sådanne svingninger i produktionen af vedvarende energi og fornyelige råstoffer - samt en fordeling af risikoen - tvinger producenterne til nye samarbejdsformer. Netop i landdistrikterne må der findes nye former for samarbejde mellem virksomheder, private husholdninger og det offentlige, for det er kun fælles produktion og fælles afsætningsstrukturer, der kan sikre en kontinuerlig forsyning.

5.6. Fremtidsorienterede arbejdsformer

Som regel har virksomheder, der har etableret sig i landregioner, kun få beskæftigede. Men samtidig stiger de samfundsmæssige krav til kommunikation og samarbejde. Behovet for mere intensivt samarbejde øges på grund af de stadigt mere komplekse produktionprocesser og den samfundsmæssige integration. Også mindre virksomheder må tilpasse sig disse vilkår. I fremtiden bliver kooperative arbejdsformer nødvendige inden for produktion, afsætning og salg. De må læres og indbefatter især et tættere samarbejde med andre virksomheder for at finde nye, innovative løsninger på problemer i virksomheden og i regionen. Samarbejdet må ikke begrænses til arbejdet i virksomheden; der er derimod behov for nye former for kommunikation med forbrugerne og køberne af produkter og tjenesteydelser.

5.7. Moderne uddannelse og videreuddannelse i landdistrikterne

Bæredygtig økonomisk forvaltning må læres. Alle forsøg på at tvinge den enkelte til bæredygtig adfærd ved hjælp af påbud og lovgivning er dømt til at mislykkes. På den anden side må brede kredse i befolkningen lære at forstå, at bæredygtig udvikling er nødvendig, og de må lære at handle i overensstemmelse hermed. Motivation for at handle selvstændigt, at udvikle egne initiativer og at skabe tilskyndelse til aktivt medarbejde er vigtige mål i uddannelsen. Alle skal kunne have del i uddannelse. Men det er ofte vanskeligt at realisere netop i landdistrikterne, for de er ofte ugunstigt stillede på grund af lange afstande til uddannelsesinstitutionerne og et mindre udbud. Derfor må de mange bestræbelser på at finde nye veje i uddannelsesarbejdet værdsættes og støttes. Uddannelse er altså det vigtigste instrument til at fremme en "bæredygtig tænkemåde". En ny tænkemåde kan kun opnås ved hjælp af nyt indhold, nye metoder og instrumenter i uddannelsesforløbet. Det kræver en særlig indsats fra alle sider.

5.8. Udvikling af infrastruktur

Landdistrikterne må ikke blive til et museum eller en region, der kun bevares af nostalgiske grunde. Udviklingsarbejde er nødvendigt, og dertil hører også en optimal forsyning med infrastruktur som f.eks. post og gader og veje. Det må der sørges for. Manglende udvikling har på lang sigt også sin pris.

6. Resumé af kravene

6.1. Initiativer for landdistrikterne

ØSU opfordrer Kommissionen til at gennemføre et fælles politisk initiativ for bæredygtig udvikling i landdistrikterne (jf. punkt 4.2 i denne udtalelse). Et element i dette initiativ kan være en konkurrence, som enkelte kommuner eller flere kommuner i fællesskab kan deltage i. Formålet er at udmærke regioner, der har opnået en høj dækningsgrad hvad angår det regionale materialekredsløb og anvendelsen af vedvarende energi, eller som udvikler effektive strategier til at nå målet.

6.2. Observatorium for landdistrikterne

ØSU glæder sig over, at der i henhold til retningslinjerne for EU-initiativet vedrørende udvikling af landdistrikterne Leader+ (KOM(1999) 475 endelig udg.) fortsat ydes støtte til et observatorium for udvikling af landdistrikterne. Dette observatorium skal ikke begrænse sig til Leader+-aktiviteter, men spille en omfattende rolle baseret på informationer om EU-aktioner til fremme af udviklingen i landdistrikterne. Observatoriet kan arbejde på flere fronter for at opfylde kravene til en bæredygtig udvikling, f.eks. fremme af bæredygtige projekter og deres tilslutning til nettet og udmærkelse af gode eksempler på bæredygtig økonomisk forvaltning. Det skal også udvikle principper for koordineringen mellem de forskellige ministerier og myndigheder(4). ØSU opfordrer endvidere Kommissionen til at sørge for, at arbejdsmarkedets parter inddrages fuldt ud i observatoriets arbejde.

6.3. Revision af eksisterende programmers mål og handlingsmuligheder

ØSU opfordrer Kommissionen til at revidere dens programmer med det formål fuldt ud at integrere bæredygtig udvikling og klimabeskyttelse som principper i målsætningerne for EU's politik og foranstaltninger. I den forbindelse må der også tages særligt hensyn til aktioner, der tager sigte på at udvikle de menneskelige ressourcer. Inden for uddannelse skal man især fremme de emner og kvalifikationer, der er nødvendige for bæredygtig tænkemåde og adfærd.

I de regionalplaner, som f.eks. kræves inden for rammerne af EU-forordningen om fremme af udviklingen af landdistrikterne, må der ofres særlig opmærksomhed på anvendelsen af vedvarende energi og fornyelige råstoffer. ØSU opfordrer Kommissionen til at sørge for, at de ansvarlige i landregionerne opstiller analyser over kommunale og regionale materiale- og energibalancer i deres planer. Når der tildeles EU-støttemidler, skal der tages hensyn til resultaterne af balancerne og deres konsekvenser for planlægningen.

I forbindelse med lovgivningen om offentlig miljøstøtte til vedvarende energikilder og fornyelige råstoffer bør Kommissionen sørge for rimelige støtteperioder, der er absolut nødvendige på dette område.

6.4. Udvikling af nye programmer og forordninger

Ud over at revidere eksisterende programmer opfordres Kommissionen til at udvikle nye initiativer for bæredygtig udvikling og klimabeskyttelse. I den forbindelse ser ØSU to væsentlige strategiske indfaldsvinkler: 1) Forbedret forskning og udvikling og 2) øget anvendelse af innovative teknikker og processer.

6.4.1. Forbedret forskning og udvikling

Kommissionens forskningsprogrammer og -projekter må tage sigte på at fremme praktisk forskning inden for fornyelige råstoffer og vedvarende energiformer. Der må også forskes i deres oplagring og effektive anvendelse f.eks. i små og mellemstore virksomheder. Der må lægges særlig vægt på, at de kan overføres til landdistrikterne. Det er især nødvendigt at forbedre forskningen i forarbejdningen af fornyelige råstoffer.

6.4.2. Innovationsfremme

Den øgede produktion af fornyelige råstoffer og anvendelsen af vedvarende energiformer kræver yderligere produktinnovation. Derved opstår der også nye arbejdspladser. Kommissionen skal støtte denne proces med målrettede støtteprogrammer (for elproduktion og varme). Der skal tages særligt hensyn til den regionale værdiskabelse, dvs., at også forarbejdende virksomheder især i landdistrikterne skal støttes. ØSU opfordrer Kommissionen til at fremme særlige programmer til finansiering af rationel energianvendelse og af anvendelse af vedvarende energiformer især i land- og skovbrug. Her skal der lægges vægt på en snæver sammenhæng med investeringsforanstaltningerne og de økologiske foranstaltninger, som kan opnå støtte fra strukturfondene. I sidste instans styrker innovative produkter og teknologier også det europæiske erhvervslivs eksportchancer, især de mindre erhvervsdrivende.

6.5. Forbedrede retsregler

Kommissionen opfordres til at spørge medlemsstaterne, hvilke retsregler der udgør en hindring for anvendelsen af vedvarende energiformer og fornyelige råstoffer. Kommissionen skal i en sammenfattende rapport forelægge forslag til en fælles retlig ramme. Endvidere skal der udvikles strategier og planer for, hvorledes der kan indføres en EU-CO2-afgift, og det skal undersøges, om det er muligt at indføre afgiftsfritagelse (-reduktion) for biobrændsel.

6.6. Ansøgerlandene

Ansøgerlandene skal inddrages i bestræbelserne på at anvende vedvarende ressourcer og fornyelige råstoffer og på at forbedre de kommunale og regionale materialekredsløb. Der skal etableres en erfaringsudveksling om samarbejdsformer med det formål at lære af hinanden. Kommissionen opfordres til et udarbejde en oversigt over, i hvilket omfang ansøgerlandene henholdsvis råder over og anvender vedvarende energi. På grundlag heraf skal det undersøges, hvilke udviklingsmuligheder der åbner sig for disse landes landdistrikter, når de anvender bæredygtighedsprincipperne.

Bruxelles, den 20. september 2000.

Beatrice Rangoni Machiavelli

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) F.eks. de foranstaltninger, der er omhandlet i artikel 33 i forordning (EF) nr. 1257/1999. Jf. tillige ØSU's udtalelse af 29.4.1998 (EFT C 214 af 10.7.1998, s. 56) om "Kommissionens meddelelse om Energi for fremtiden: vedvarende energikilder (hvidbog)".

(2) Jf. ØSU's udtalelse om "Kommissionens f orslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fremme af elektricitet fra vedvarende energikilder inden for det indre marked for elektricitet" (CES 999/2000) især pkt. 5 og 11.

(3) I udtalelsen om global vurdering af det 5. miljøhandlingsprogram af 24. maj 2000 (EFT C 204/14 af 18.7.2000) understreger ØSU "nødvendigheden af finansielle tilskyndelser til en nyorientering af investeringer og støtte til teknologiske fornyelser." Desuden anser ØSU det for "hensigtsmæssigt, at der udvikles tilskyndelser til at sørge for erstatning af miljøskadelig virksomhed og af en udbygning af allerede eksisterende tilskyndelser. Det endegyldige mål skal være, at der kun ydes støtte, for så vidt den fremmer en bæredygtig udvikling, og at støtte til ikke-bæredygtig virksomhed indstilles."

(4) Jf. punkt 2.6.3 i den udtalelse, der er nævnt i fodnote 1.