16. 10. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 263/1 
II 
(Forberedende retsakter) 
KOMMISSIONEN 
Forslag til Rådets direktiv om en anden generel ordning for anerkendelse af erhvervskompe­
tencegivende uddannelser, som supplerer direktiv 89/48/EØF 
KOM(89) 372 endelig udg. — SYN 209 
(Forelagt Rådet af Kommissionen den 26. juli 1989) 
(89/C 263/01) 
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — 
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det 
Europæiske Økonomiske Fællesskab, særlig artikel 49, 
57, stk. 1, og 66, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, 
i samarbejde med Europa-Parlamentet, 
under henvisning til udtalelse fra Det økonomiske og 
sociale Udvalg, og 
ud fra følgende betragtninger: 
Eftersom det indre marked i henhold til Traktatens 
artikel 8A indebærer et område uden indre grænser, er 
fjernelse af hindringerne for den frie bevægelighed for 
personer og tjenesteydelser i overensstemmelse med ar­
tikel 3, litra c), et af Fællesskabets mål; dette indebærer 
for medlemsstaternes statsborgere, at de bl.a. har ret til 
at udøve et erhverv som selvstændig eller lønmodtager 
i en anden medlemsstat end den, hvori de har opnået 
deres erhvervsmæssige kvalifikationer; 
for så vidt angår erhverv, for hvis udøvelse Fællesskabet 
ikke har fastsat et obligatorisk minimumskvalifika-
tionsniveau, har medlemsstaterne fortsat ret til at fast­
sætte et sådant niveau med henblik på at sikre kvaliteten 
af denne virksomhed på deres område; en medlemsstat 
kan dog ikke uden at tilsidesætte de forpligtelser, der 
påhviler den i henhold til Traktatens artikel 5, 48, 52 
og 59, pålægge en EF-statsborger at erhverve kvalifika­
tioner, som medlemsstaten sædvanligvis indskrænker 
sig til at fastsætte under henvisning til de eksamensbevi­
ser, der udstedes inden for rammerne af statens eget nationale uddannelsessystem, når den pågældende alle­
rede helt eller delvis har erhvervet disse kvalifikationer 
i en anden medlemsstat; de værtslande, i hvilke udøvel­
sen af et bestemt erhverv er lovreguleret, skal derfor 
tage hensyn til de kvalifikationer, der er erhvervet i en 
anden medlemsstat, og vurdere, om de svarer til de 
kvalifikationer, som landet selv kræver; 
Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om 
indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendel­
se af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende 
videregående uddannelser af mindst tre års varighed i1) 
bidrager til at lette overholdelsen af disse forpligtelser, 
men direktivet omfatter kun videregående uddannelser; 
for at lette adgangen til at udøve enhver form for 
erhvervsvirksomhed, som i værtslandet er gjort betinget 
af, at borgeren har gennemgået en uddannelse, bør der 
indføres en anden generel ordning, som supplerer den 
første ordning; 
denne supplerende ordning skal gælde for de to uddan­
nelsesniveauer, som ikke er omfattet af den oprindelige 
generelle ordning, nemlig uddannelse på sekundærtrin­
net og post-gymnasial uddannelse på højere læreanstal­
ter eller tilsvarende læreanstalter, der omfatter uddan­
nelse af mindre end tre års varighed; 
den supplerende generelle ordning skal baseres på de 
samme principper og med de nødvendige ændringer 
følge de samme regler som den oprindelige generelle 
ordning; 
eftersom den supplerende generelle ordning omfatter 
to uddannelsesniveauer, og den oprindelige generelle 
ordning omfatter et tredje uddannelsesniveau, skal det 
i førstnævnte ordning fastsættes, hvorvidt og på hvilke 
(•) EFT nr. L 19 af 24. 1. 1989, s. 16. 
Nr. C 263/2 De Europæiske Fællesskabers Tidende 16. 10. 89 
vilkår en person, som har en uddannelse på et vist 
niveau, i en anden medlemsstat kan udøve et erhverv, 
hvor kvalifikationskravene ligger på et andet niveau; 
eftersom den supplerende generelle ordning omfatter 
erhverv, hvis udøvelse er betinget af en erhvervsuddan­
nelse på sekundærtrin og i højere grad kræver manuelle 
færdigheder, skal denne ordning ligeledes indebære an­
erkendelse af disse kvalifikationer, selv om de udeluk­
kende er opnået ved erhvervserfaring i en medlemsstat, 
som ikke har lovreguleret disse erhverv; 
anvendelsesområdet for nogle tidligere direktiver om 
gensidig anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikatio­
ner bør ligeledes udvides til også at omfatte udøvelse 
af erhverv, for hvilke der er fastsat regler, ikke blot 
som selvstændig, men også som lønmodtager; 
den supplerende generelle ordning berører på ingen 
måde anvendelsen af Traktatens artikel 48, stk. 4, og 
artikel 55; 
en ordning af denne art, der bidrager til at befæste den 
europæiske borgers ret til at udnytte sine erhvervsmæs­
sige kundskaber i en hvilken som helst medlemsstat, vil 
ligesom den oprindelige ordning, befæste og samtidig 
sikre hans ret til at erhverve sådanne kundskaber dér, 
hvor han måtte ønske det; 
begge ordninger bør, når de har været anvendt i en 
vis periode, underkastes en nærmere vurdering af den 
effektivitet, hvormed de fungerer, for at der bl.a. kan 
tages stilling til, i hvilket omfang de kan forbedres — 
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV: 
Artikel 1 
I dette direktiv forstås ved: 
a) eksamensbevis: ethvert eksamensbevis, certificat 
eller andet kvalifikationsbevis eller samtlige sådanne 
eksamensbeviser, certificater eller andre kvalifika­
tionsbeviser under ét: 
— som er udstedt af en kompetent myndighed i en 
medlemsstat, der er udpeget i overensstemmelse 
med denne stats love eller administrative be­
stemmelser, 
— hvoraf det fremgår, at indehaveren med positivt 
resultat har gennemgået en post-gymnasial ud­
dannelse af mindre end tre års varighed eller af 
tilsvarende varighed på deltid, ved et universitet 
eller en anden højere læreanstalt eller ved en 
anden uddannelsesinstitution med samme ud­
dannelsesniveau, og i påkommende tilfælde, at 
han med positivt resultat har gennemgået den 
erhvervsmæssige uddannelse, der kræves ud 
over den post-gymnasiale uddannelse, og 
— hvoraf det fremgår, at indehaveren besidder de 
erhvervsmæssige kvalifikationer, der er påkræ­
vet for at få adgang til et lovreguleret erhverv i 
den pågældende medlemsstat eller til at udøve 
det, såfremt den uddannelse, som dette eksamensbevis, 
certificat eller andet kvalifikationsbevis er udstedt 
for, overvejende har fundet sted i Fællesskabet, eller 
såfremt indehaveren har en erhvervserfaring af tre 
års varighed attesteret af den medlemsstat, som har 
anerkendt et eksamensbevis, certificat eller andet 
kvalifikationsbevis udstedt i et tredjeland. 
Med et eksamensbevis som defineret i første afsnit 
sidestilles ethvert eksamensbevis, certificat eller 
andet kvalifikationsbevis eller samtlige sådanne ek­
samensbeviser, certificater eller andre kvalifika­
tionsbeviser under ét som er udstedt af en kompetent 
myndighed i en medlemsstat, såfremt der er tale om 
beviser for en uddannelse, der har fundet sted i 
Fællesskabet og i denne medlemsstat anerkendes af 
en kompetent myndighed som værende på tilsvaren­
de niveau, og såfremt der i den pågældende med­
lemsstat til disse beviser er knyttet de samme ret­
tigheder vedrørende adgang til og udøvelse af et 
lovreguleret erhverv; 
b) certificat: ethvert eksamensbevis, certificat eller 
andet kvalifikationsbevis eller samtlige sådanne ek­
samensbeviser, certificater eller andre kvalifika­
tionsbeviser under ét: 
— som er udstedt af en kompetent myndighed i en 
medlemsstat, der er udpeget i overensstemmelse 
med denne stats love eller administrative be­
stemmelser, 
— hvoraf det fremgår, at indehaveren med positivt 
resultat har gennemgået et uddannelsesforløb 
ved en almen eller erhvervsrettet skole på sekun­
dærtrinnet, og 
— hvoraf det fremgår, at indehaveren besidder de 
erhvervsmæssige kvalifikationer, der er påkræ­
vet for at få adgang til et lovreguleret erhverv i 
den pågældende medlemsstat eller til at udøve 
det, 
såfremt den uddannelse, som dette eksamensbevis, 
certificat eller andet kvalifikationsbevis er udstedt 
for, overvejende har fundet sted i Fællesskabet, eller 
såfremt indehaveren har en erhvervserfaring af to 
års varighed attesteret af den medlemsstat, som har 
anerkendt et eksamensbevis, certifikat eller andet 
kvalifikationsbevis udstedt i et tredjeland. 
Med et certificat som defineret i første afsnit sidestil­
les ethvert eksamensbevis, certificat eller andet kva­
lifikationsbevis eller samtlige sådanne eksamensbe­
viser, certificater eller andre kvalifikationsbeviser 
under ét, som er udstedt af en kompetent myndighed 
i en medlemsstat, såfremt der er tale om beviser for 
en uddannelse, der har fundet sted i Fællesskabet 
og i denne medlemsstat anerkendes af en kompetent 
myndighed som værende på tilsvarende niveau, og 
såfremt der i den pågældende medlemsstat til disse 
beviser er knyttet de samme rettigheder vedrørende 
adgang til og udøvelse af et lovreguleret erhverv; 
c) værtsland: den medlemsstat, hvori en EF-statsbor-
ger ansøger om tilladelse til at udøve et lovreguleret 
16. 10. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 263/3 
erhverv, og som ikke er den stat, i hvilken den 
pågældende erhvervede sit eksamensbevis eller certi-
ficat eller først udøvede det pågældende erhverv; 
d) lovreguleret erhverv: den eller de samlede lovregule­
rede erhvervsmæssige former for virksomhed, der 
udgør dette erhverv i en medlemsstat; 
e) lovreguleret erhvervsmæssig virksomhed: erhvervs­
mæssig virksomhed, når der enten direkte eller in­
direkte ifølge love eller administrative bestemmelser 
kræves et eksamensbevis eller certificat for i en 
medlemsstat at optage eller udøve denne virksom­
hed eller en form heraf. Som en form for udøvelse af 
lovreguleret erhvervsmæssig virksomhed betragtes 
blandt andet: 
— udøvelse af en aktivitet under anvendelse af en 
faglig titel, såfremt anvendelse af den pågælden­
de titel er forbeholdt personer, der er i besiddelse 
af det i henhold til love eller administrative 
bestemmelser krævede eksamensbevis eller certi­
ficat, 
— udøvelse af erhvervsmæssig virksomhed inden 
for sundhedssektoren, i det omfang vederlag og/ 
eller refusion for denne virksomhed i henhold 
til medlemsstatens sociale sikringsordning er be­
tinget af, at den pågældende er i besiddelse af 
et eksamensbevis. 
Når første afsnit ikke finder anvendelse, sidestilles 
med en lovreguleret erhvervsmæssig virksomhed en 
erhvervsmæssig virksomhed udøvet af medlemmer­
ne af en sammenslutning eller en organisation, som 
især har til formål at fremme og opretholde et højt 
niveau inden for den pågældende erhvervsgren, og 
som med henblik på virkeliggørelsen af denne mål­
sætning fra en medlemsstat har modtaget en aner­
kendelse i en særlig form og: 
— udsteder et eksamensbevis til sine medlemmer, 
— sikrer, at de overholder de faglige regler, som 
den har fastsat, og 
— giver dem ret til at anvende en titel eller en 
forkortelse eller at opnå en stilling svarende til 
dette eksamensbevis. 
Når en medlemsstat indrømmer en sammenslutning 
eller en organisation, der opfylder de i andet afsnit 
anførte betingelser, den i samme afsnit omhandlede 
anerkendelse, giver den meddelelse herom til Kom­
missionen, som offentliggør denne oplysning i De 
Europæiske Fællesskabers Tidende; 
f) erhvervserfaring: faktisk og lovmæssig udøvelse af 
et bestemt erhverv i en medlemsstat; g) prøvetid: udøvelse af et lovreguleret erhverv, der 
finder sted i værtslandet på en kvalificeret fagmands 
ansvar og eventuelt er ledsaget af en supplerende 
uddannelse. Prøvetiden afsluttes med en bedømmel­
se. Bestemmelserne for prøvetid og bedømmelse 
heraf samt den indvandrende praktikants status 
fastsættes af den kompetente myndighed i værts­
landet; 
h) egnethedsprøve: en kontrol udelukkende af ansøge­
rens faglige kundskaber, som foretages af værtslan­
dets kompetente myndigheder, og hvis formål er at 
vurdere ansøgerens egnethed til at udøve et lovregu­
leret erhverv i dette land. 
Med henblik på denne kontrol opstiller de kompe­
tente myndigheder en liste over de fag, der på grund­
lag af en sammenligning mellem den uddannelse, 
der kræves i den pågældende medlemsstat, og den 
uddannelse, som ansøgeren har fået, ikke er omfat­
tet af eksamensbeviset, certificatet eller det eller de 
kvalifikationsbeviser, som ansøgeren fremiægger. 
Ved egnethedsprøven skal der tages hensyn til det 
forhold, at ansøgeren i oprindelseslandet eller det 
land, han kommer fra, er en kvalificeret fagmand. 
Prøven skal vedrøre fag, som vælges blandt dem, 
der er opført på listen, og hvortil kendskab er en 
væsentlig forudsætning for, at ansøgeren kan udøve 
det pågældende erhverv i værtslandet. Prøven kan 
ligeledes omfatte kendskabet til den faglige etik, der 
gælder for de pågældende former for virksomhed i 
dette land. De nærmere betingelser for egnetheds­
prøven fastsættes af værtslandets kompetente myn­
digheder under overholdelse af regierne i fælles­
skabsretten. 
Den status, der i værtslandet tilkommer den ansø­
ger, der ønsker at forberede sig til egnethedsprøven 
i det pågældende land, fastsættes af de kompetente 
myndigheder i dette land. 
Artikel 2 
Dette direktiv gælder for enhver EF-statsborger, der 
ønsker at udøve et lovreguleret erhverv som selvstændig 
eller lønmodtager i et værtsland. 
Dette direktiv gælder hverken for de erhverv, der er 
omfattet af et særligt direktiv, hvorved der mellem 
medlemsstaterne indføres en gensidig anerkendelse af 
eksamensbeviser, eller for de erhverv, der er omfattet 
af et af de i bilag A anførte direktiver. 
Artikel 3 
Når der i værtslandet kræves et eksamensbevis som 
defineret i nærværende direktiv eller i direktiv 
Nr. C 263/4 De Europæiske Fællesskabers Tidende 16. 10. 89 
89/48/EØF for at optage eller udøve et bestemt lovregu­
leret erhverv, kan den kompetente myndighed ikke 
under henvisning til manglende kvalifikationer nægte 
en EF-statsborger adgang til at optage eller udøve et 
sådant erhverv på samme vilkår som dem, der gælder 
for landets egne statsborgere. 
a) såfremt ansøgeren er i besiddelse af det ek­
samensbevis, som defineret i nærværende direktiv 
eller direktiv 89/48/EØF, som i en anden medlems­
stat er foreskrevet som betingelse for adgang til dér 
at optage eller udøve det samme erhverv, og som er 
opnået i en medlemsstat; eller 
b) såfremt ansøgeren på fuldtidsbasis har udøvet det 
pågældende erhverv i mindst to år i løbet af de 
forudgående ti år i en anden medlemsstat, hvor 
dette erhverv ikke er lovreguleret i henhold til arti­
kel 1, litra d), og artikel 1, litra e), første afsnit, 
og den pågældende er i besiddelse af et eller flere 
kvalifikationsbeviser: 
— som er udstedt af en kompetent myndighed i en 
medlemsstat, der er udpeget i overensstemmelse 
med medlemsstatens love eller administrative 
bestemmelser, 
— hvoraf det fremgår, at indehaveren med positivt 
resultat har gennemgået en post-gymnasial ud­
dannelse på fuldtids- eller deltidsbasis ved et 
universitet eller en anden højere læreanstalt eller 
ved en anden uddannelsesinstitution med samme 
uddannelsesniveau i en medlemsstat, og i givet 
fald, at han med positivt resultat har gennemgået 
den erhvervsmæssige uddannelse, der kræves ud 
over den post-gymnasiale uddannelse, og 
— som har forberedt ham til at udøve det pågæl­
dende erhverv. 
Med det i første afsnit omhandlede kvalifikationsbevis 
sidestilles ethvert kvalifikationsbevis eller samtlige så­
danne kvalifikationsbeviser under ét, som er udstedt af 
en kompetent myndighed i en medlemsstat, såfremt der 
er tale om beviser for en uddannelse, der har fundet 
sted i Fællesskabet og af denne medlemsstat anerkendes 
som værende på tilsvarende niveau, på betingelse af at 
denne anerkendelse er blevet meddelt de øvrige med­
lemsstater og Kommissionen. 
Artikel 4 
1. Artikel 3 er ikke til hinder for, at værtslandet 
ligeledes af ansøgeren kræver: 
a) at han beviser, at han har erhvervserfaring, når 
varigheden af den uddannelse, som han i henhold 
til artikel 3, litra a) og b), dokumenterer at have 
gennemgået, er mindst et år kortere end den uddan­
nelsestid, der kræves i værtslandet. Kravene til læng­
den af erhvervserfaringen må i så fald ikke overstige: 
— det dobbelte af den manglende uddannelsestid, 
når denne vedrører en post-gymnasial uddannel­
se og/eller en praktisk uddannelse, der gennem­
føres under tilsyn af en praktiklærer og afsluttes 
med en eksamen, — den manglende uddannelsestid, når denne ved­
rører erhvervspraktik, der gennemføres med 
støtte fra en kvalificeret fagmand. 
For så vidt angår eksamensbeviser i henhold til arti­
kel 1, litra a), sidste afsnit, fastsættes varigheden af den 
uddannelse, der anerkendes som værende på samme 
niveau på grundlag af den uddannelse, der er defineret 
i artikel 1, litra a), første afsnit. 
Ved anvendelsen af dette litra skal der tages hensyn til 
den i artikel 3, litra b), omhandlede erhvervserfaring. 
Længden af den krævede erhvervserfaring må under 
ingen omstændigheder overstige fire år; 
b) at han gennemgår en prøvetid, der dog ikke må 
overstige tre år, eller består en egnethedsprøve: 
når den uddannelse, han i henhold til artikel 3, 
litra a) og b), har fået, omfatter fag eller discipli­
ner, der er væsentligt forskellige fra dem, der er 
omfattet af det eksamensbevis, som defineret i 
nærværende direktiv eller i direktiv 89/48/EØF, 
som er foreskrevet i værtslandet, eller 
når det lovregulerede erhverv — i det tilfælde, 
der er nævnt i artikel 3, litra a) — i værtslandet 
omfatter en eller flere former for lovreguleret 
erhvervsmæssig virksomhed, der ikke forekom­
mer i det lovregulerede erhverv i oprindelseslan­
det, eller det land, som ansøgeren kommer fra, 
og denne forskel er karakteriseret ved en særlig 
uddannelse, som kræves i værtslandet, og som 
omfatter fag, der er væsensforskellige fra de fag, 
der er omfattet af det af ansøgeren fremlagte 
eksamensbevis, som defineret i nærværende di­
rektiv eller i direktiv 89/48/EØF, eller 
— når det lovregulerede erhverv — i det tilfælde, 
der er nævnt i artikel 3, litra b) — i værtslandet 
omfatter en eller flere former for lovreguleret 
erhvervsmæssig virksomhed, der ikke forekom­
mer i det erhverv, som ansøgeren har udøvet i 
sit oprindelsesland eller sit seneste opholdsland, 
og denne forskel er karakteriseret ved en særlig 
uddannelse, der kræves i værtslandet, og som 
omfatter fag, der er væsensforskellige fra de fag, 
der er omfattet af det eller de af ansøgeren 
fremlagte kvalifikationsbeviser. 
Gør værtslandet brug af denne mulighed, skal det give 
ansøgeren ret til at vælge mellem prøvetid og egnetheds­
prøve. Har værtslandet, som kræve et eksamensbevis 
som defineret i direktiv 89/48/EØF, til hensigt at indføre 
fravigelser fra ansøgerens ret til selv at vælge, finder 
fremgangsmåden i artikel 15 anvendelse. 
16. 10. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 263/5 
2. Værtslandet kan dog ikke anvende bestemmelser­
ne i stk. 1, litra a) og b), kumulativt. 
Artikel 5 
Når der i værtslandet kræves et certificat for at optage 
eller udøve et bestemt lovreguleret erhverv, kan den 
kompetente myndighed ikke under henvisning til mang­
lende kvalifikationer nægte en EF-statsborger adgang 
til at optage eller udøve et sådant erhverv på samme 
vilkår som dem, der gælder for landets egne statsbor­
gere, 
a) såfremt ansøgeren er i besiddelse af det eksamensbe­
vis som defineret i hærværende direktiv eller i direk­
tiv 89/48/EØF eller certificat, som i en anden med­
lemsstat er foreskrevet som betingelse for adgang 
til dér at optage eller udøve det samme erhverv, og 
som er opnået i en medlemsstat, eller 
b) såfremt ansøgeren på fuldtidsbasis har udøvet det 
pågældende erhverv i mindst to år i løbet af de 
forudgående ti år i en anden medlemsstat, hvor 
dette erhverv ikke er lovreguleret i henhold til arti­
kel 1, litra d), og artikel 1, litra e), første afsnit, 
og den pågældende er i besiddelse af et eller flere 
kvalifikationsbeviser: 
— som er udstedt af en kompetent myndighed i en 
medlemsstat, der er udpeget i overensstemmelse 
med medlemsstatens love eller administrative 
bestemmelser, og 
— hvoraf det fremgår, at indehaveren med positivt 
resultat har gennemgået et postsekundært ud­
dannelsesforløb på et universitet eller en højere 
læreanstalt eller på en anden uddannelsesinstitu­
tion af samme uddannelsesniveau i en medlems­
stat og i givet fald at indehaveren med positivt 
resultat har gennemgået den erhvervsmæssige 
uddannelse, som kræves, udover det postsekun­
dære uddannelsesforløb, eller 
— hvoraf det fremgår, at indehaveren med positivt 
resultat på fuldtids- eller deltidsbasis har 
gennemgået et uddannelsesforløb ved en almen­
eller erhvervsrettet skole på sekundærtrinnet, og 
— som har forberedt ham til at udøve det pågæl­
dende erhverv. 
Med det i første afsnit omhandlede kvalifikationsbe­
vis sidestilks ethvert kvalifikationsbevis eller samtli­
ge sådanne kvalifikationsbeviser under ét, som er 
udstedt af en kompetent myndighed i en medlems­
stat, såfremt der er tale om beviser for en uddannel­
se, der har fundet sted i Fællesskabet og af denne 
medlemsstat anerkendes som værende på tilsvaren­
de niveau, på betingelse af at denne anerkendelse er 
blevet meddelt de øvrige medlemsstater og Kommis­
sionen. 
Artikel 6 
Artikel 5 er ikke til hinder for, at værtslandet ligeledes 
af ansøgeren kræver, at han gennemgår en prøvetid, 
der dog ikke må overstige to år, når den uddannelse, han i henhold til artikel 5, litra a) og b), har fået, 
omfatter fag eller discipliner, der er væsentligt forskelli­
ge fra dem, der er omfattet af det certificat, som er 
foreskrevet i værtslandet. 
Artikel 7 
Når der i værtslandet for at optage eller udøve et 
lovreguleret erhverv kun stilles betingelse om besiddel­
sen af generel viden på primær eller sekundær uddannel­
sesniveau, kan den kompetente myndighed ikke under 
henvisning til manglende kvalifikationer nægte en EF-
statsborger adgang til at optage eller udøve sådant 
erhverv på samme vilkår som dem, der gælder for 
landets egne statsborgere, såfremt ansøgeren er indeha­
ver af et kvalifikationsbevis på tilsvarende niveau ud­
stedt i en anden medlemsstat, og som i denne medlems­
stat giver adgang til henholdsvis sekundær eller højere 
uddannelse. 
Dette kvalifikationsbevis skal, i den medlemsstat, hvori 
det er blevet udstedt, være et bevis udstedt af de kompe­
tente myndigheder i overensstemmelse med denne stats 
love eller administrative bestemmelser. 
Artikel 8 
Når der i værtslandet kræves et erhvervsuddannelses-
certificat for at optage eller udøve et bestemt lovregule­
ret erhverv, kan den kompetente myndighed ikke under 
henvisning til manglende kvalifikationer nægte en EF-
statsborger adgang til at optage eller udøve et sådant 
erhverv på samme vilkår som dem, der gælder for 
landets egne statsborgere: 
a) såfremt ansøgeren, som hverken er i besiddelse af 
et eksamensbevis, certificat eller andet kvalifika­
tionsbevis på fuldtidsbasis, har udøvet det pågæl­
dende erhverv i en anden medlemsstat, hvor dette 
erhverv ikke er lovreguleret i henhold til artikel 1, 
litra d, og artikel 1, litra e, første afsnit, i mindst 
tre år i træk i løbet af de forudgående ti år; og 
b) den pågældende har gennemgået en prøvetid pa 
højst to år. 
Artikel 9 
Når der i værtslandet kræves et eksamensbevis for at 
optage eller udøve et bestemt lovreguleret erhverv, kan 
den kompetente myndighed ikke under henvisning til 
manglende kvalifikationer nægte en EF-statsborger ad­
gang til at optage eller udøve et sådant erhverv på 
samme vilkår som dem, der gælder for landets egne 
statsborgere: 
a) såfremt ansøgeren er i besiddelse af det certificat, 
som i en anden medlemsstat er foreskrevet som 
betingelse for adgang til dér at optage eller udøve 
det samme erhverv, og som er opnået i en medlems­
stat, eller 
Nr. C 263/6 De Europæiske Fællesskabers Tidende 16. 10. 89 
såfremt ansøgeren på fuldtidsbasis har udøvet det 
pågældende erhverv i mindst to år i løbet af de 
forudgående ti år i en anden medlemsstat, hvor 
dette erhverv ikke er lovreguleret i henhold til arti­
kel 1, litra d), og artikel 1, litra e), første afsnit, 
og den pågældende er i besiddelse af et eller flere 
kvalifikationsbeviser: 
— som er udstedt af en kompetent myndighed i en 
medlemsstat, der er udpeget i overensstemmelse 
med medlemsstatens love eller administrative 
bestemmelser, 
—; hvoraf det fremgår, at indehaveren med positivt 
resultat har gennemgået et sekundært uddannel­
sesforløb ved en almen- eller erhvervsrettet skole 
på sekundærniveauet, som har forberedt ham til 
at udøve det pågældende erhverv; og 
b) såfremt ansøgeren har gennemgået en prøvetid på 
højst tre år, eller bestået en egnethedsprøve. Værts­
landet skal give ansøgeren ret til at vælge mellem 
prøvetid og egnethedsprøve. 
Artikel 10 
Med forbehold af artikel 3 til 9 har ethvert værtsland 
mulighed for at tillade, at ansøgeren med henblik på at 
forbedre sine muligheder for at tilpasse sig erhvervsmil­
jøet i det pågældende land dér kan fuldføre, som en 
sidestillet uddannelse, den del af erhvervsuddannelsen, 
der består i erhvervspraktik og gennemføres med støtte 
fra en kvalificeret fagmand, og som han ikke havde 
fuldført i hjemlandet eller det seneste opholdsland. 
Artikel 11 
1. Den kompetente myndighed i et værtsland, der 
gør adgang til et lovreguleret erhverv betinget af, at 
ansøgeren fremlægger attest for hæderlighed, vandelsat-
test eller bevis for, at han ikke er under konkurs, og 
som kan suspendere eller inddrage retten til udøvelse 
af et sådant erhverv i tilfælde af grov forsømmelse eller 
skødesløshed i udøvelsen af den pågældende virksom­
hed eller overtrædelse af straffeloven,skal som tilstræk­
keligt bevis for statsborgere fra andre medlemsstater, 
der ønsker at udøve dette erhverv på dets område, 
godkende de dokumenter, der er udstedt af de kompe­
tente myndigheder i den medlemsstat, der er hjemland 
eller seneste opholdsland, og hvoraf det fremgår, at 
disse krav er opfyldt. 
Hvis de dokumenter, der er omhandlet i første afsnit, 
ikke udstedes af de kompetente myndigheder i den 
medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland, 
erstattes de af en under ed afgivet erklæring eller — i 
de medlemsstater, hvor sådan edsaflæggelse ikke anven­
des — af en højtidelig erklæring afgivet af den pågæl­
dende for en kompetent retslig eller administrativ myn­
dighed eller i givet fald for en notar eller et statsaner­
kendt fagligt organ, som udsteder en attestation med 
bekræftelse af denne ed eller højtidelige erklæring. 2. Kræver den kompetente myndighed i værtslandet 
af statsborgere i dette land dokumentation for fysisk 
og psykisk sundhed som betingelse for adgang til og 
udøvelse af et lovreguleret erhverv, skal den som til­
strækkeligt bevis herfor godkende fremlæggelse af det 
dokument, der kræves i den medlemsstat, der er hjem­
land eller seneste opholdsland. 
Såfremt den medlemsstat, der er hjemland eller seneste 
opholdsland, i forbindelse med adgang til eller udøvelse 
af det pågældende erhverv ikke kræver dokumentation 
af denne art, godkender værtslandet, at statsborgere fra 
den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholds­
land, fremlægger en af en kompetent myndighed i denne 
stat udstedt attestation, der svarer til attestationerne i 
værtslandet. 
3. Den kompetente myndighed i værtslandet kan 
kræve, at de dokumenter og attester, der er omhandlet 
i stk. 1 og 2, ved fremlæggelsen højst er tre måneder 
gamle. 
4. Hvis den kompetente myndighed i værtslandet 
som betingelse for adgang til og udøvelse af et lovregule­
ret erhverv kræver af landets statsborgere, at de aflæg­
ger en ed eller afgiver en højtidelig erklæring, og kan 
denne ed eller denne erklæring på grund af sin udfor-
ming ikke bruges af statsborgere fra de andre medlems­
stater skal den drage omsorg for, at en passende og 
dækkende udformning kan forelægges for de pågæl­
dende. 
Artikel 12 
1. Den kompetente myndighed i værtslandet skal 
sikre, at de EF-statsborgere, som opfylder betingelserne 
for dér i landet at få adgang til og udøve et lovreguleret 
erhverv, har ret til at benytte den faglige titel i værtslan­
det, der svarer til det pågældende erhverv. 
2. Den kompetente myndighed i værtslandet skal 
sikre, at de EF-statsborgere, som opfylder betingelserne 
for dér i landet at få adgang til og udøve et lovreguleret 
erhverv, har ret til at benytte hjemlandets eller det 
seneste opholdslands retmæssige titel og eventuelt en 
forkortelse heraf på det pågældende lands sprog. Værts­
landet kan foreskrive, at denne titel skal efterfølges 
af navn og beliggenhed for den institution eller den 
eksamenskommission, der har tildelt den. 
3. Hvis et erhverv i værtslandet er reguleret af en 
sammenslutning eller organisation som omhandlet i 
artikel 1, litra e), kan medlemsstaternes statsborgere 
kun anvende den faglige titel eller forkortelse, som 
denne sammenslutning eller organisation giver ret til, 
såfremt de kan fremlægge bevis på medlemskab af 
nævnte sammenslutning eller organisation. 
16. 10. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 263/7 
Gør sammenslutningen eller organisationen opnåelse af 
medlemskab betinget af visse kvalifikationer, kan denne 
betingelse, for så vidt angår statsborgere fra andre 
medlemsstater, dér er i besiddelse af et eksamensbevis 
i henhold til artikel 1, litra a), et certificat i henhold til 
artikel 1, litra b), eller et kvalifikationsbevis i henhold 
til artikel 3, litra b), eller artikel 7 eller artikel 9, litra a), 
kun gøres gældende på de vilkår, der er fastsat i dette 
direktiv, særlig artikel 3, 4 og 9. 
Artikel 13 
1. Værtslandet accepterer som bevis for, at de i arti­
kel 3 til 9 nævnte betingelser er opfyldt, de attester og 
dokumenter, som medlemsstaternes kompetente myn­
digheder har udstedt, og som vedkommende skal frem­
lægge til støtte for sin ansøgning om tilladelse til at 
udøve det pågældende erhverv. 
2. Behandlingen af en ansøgning om tilladelse til at 
udøve et lovreguleret erhverv skal afsluttes så hurtigt 
som muligt, og resultatet skal meddeles ved en begrun­
det beslutning truffet af værtslandets kompetente myn­
dighed senest fire måneder efter, at samtlige akter ved­
rørende den pågældende er fremlagt. Beslutningen eller 
manglende beslutning kan appelleres i henhold til natio­
nale retsregler. 
Artikel 14 
1. Medlemsstaterne udpeger inden for den frist, der 
er fastsat i artikel 18, de kompetente myndigheder, der 
er bemyndiget til at modtage ansøgningerne og træffe 
de beslutninger, der er omhandlet i dette direktiv. De 
giver de øvrige medlemsstater og Kommissionen med­
delelse herom. 
2. Den koordinator, der udpeges af de enkelte med­
lemsstater i henhold til artikel 9, stk. 2, i direktiv 
89/48/EØF, har ligeledes til opgave at fremme en ensar­
tet anvendelse af nærværende direktiv på alle de berørte 
erhverv. 
Den koordinationsgruppe, der nedsættes i henhold til 
samme artikel i direktiv 89/48/EØF, har også til op­
gave: 
— at lette gennemførelsen af nærværende direktiv, 
— at indsamle alle relevante oplysninger om direktivets 
gennemførelse i medlemsstaterne. 
Kommissionen kan høre gruppen om eventuelle ændrin­
ger i den indførte ordning. 
3. Medlemsstaterne træffer foranstaltninger med 
henblik på at tilvejebringe den nødvendige oplysning 
om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser og certifi-
cater inden for rammerne af dette direktiv. De kan i 
denne opgave bistås af informationscentrene vedrøren­
de Akademisk Anerkendelse af Eksamensbeviser og Studieperioder, som er etableret i medlemsstaterne som 
led i gennemførelsen af resolutionen vedtaget af Rådet 
og undervisningsministrene, forsamlet i Rådet, den 
9. februar 1976 (1), og i givet fald af de relevante faglige 
sammenslutninger eller organisationer. Kommissionen 
tager de initiativer, der er nødvendige for at sikre udbyg­
ning og koordinering af fremsendelsen af de nødvendige 
oplysninger. 
Artikel 15 
1. Har en medlemsstat i medfør af artikel 4, stk. 1, 
litra b), andet afsnit, andet punktum, eller artikel 9, 
litra b), andet punktum, til hensigt, i forbindelse med et 
erhverv i henhold til dette direktiv, at fratage ansøgere 
retten til at vælge mellem prøvetid og egnethedsprøve, 
skal den straks fremsende et udkast til den pågældende 
forskrift til Kommissionen. Samtidig skal den meddele 
Kommissionen grundene til, at det er nødvendigt at 
vedtage en sådan forskrift. 
Kommissionen underretter straks de øvrige medlems­
stater om udkastet; den kan desuden høre den i arti­
kel 14, stk. 2, omhandlede koordinationsgruppe om 
dette udkast. 
2. Med forbehold af Kommissionens og de øvrige 
medlemsstaters mulighed for at indgive bemærkninger 
til udkastet kan medlemsstaten kun vedtage forskriften, 
hvis Kommissionen ikke inden for en frist på tre måne­
der har rejst indsigelse mod den ved en beslutning. 
3. Efter anmodning fra en medlemsstat eller Kom­
missionen skal medlemsstaterne straks fremsende den 
endelige ordlyd af en forskrift, der følger af anvendelsen 
af denne artikel. 
Artikel 16 
De i bilag B anførte direktiver finder ligeledes anvendel­
se på de statsborgere fra medlemsstaterne, der på grund­
lag af Rådets forordning (EØF) nr. 1612/68 (2) ønsker 
at udøve lønnet beskæftigelse af den art, som er omfat­
tet af disse direktiver. 
Artikel 17 
Efter udløbet af den i artikel 18, fastsatte frist, skal 
medlemsstaterne hvert andet år fremsende en rapport 
til Kommissionen om gennemførelsen af den indførte 
ordning. 
Denne rapport skal ud over almindelige bemærkninger 
også indeholde en statistisk oversigt over de afgørelser, 
der er truffet, samt en beskrivelse af de vigtigste proble­
mer, som gennemførelsen af direktivet har medført. 
(!) EFT nr. C 38 af 19. 2. 1976, s. 1. 
(2) EFT nr. L 257 af 19. 10. 1968, s. 2. 
Nr. C 263/8 De Europæiske Fællesskabers Tidende 16. 10. 89 
Artikel 18 Artikel 19 
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foran­
staltninger for at efterkomme dette direktiv senest den 
1. juli 1991. De underretter straks Kommissionen 
herom. 
De i henhold til første afsnit vedtagne bestemmelser skal 
indeholde en udtrykkelig henvisning til dette direktiv. Senest fem år efter den dato, der er fastsat i arti­
kel 18, aflægger Kommissionen for Europa-Parlamentet 
og Rådet en beretning om gennemførelsen af dette 
direktiv. 
Kommissionen skal, når den har foretaget alle de nød­
vendige konsultationer, ved denne lejlighed fremlægge 
sine konklusioner, vedrørende ændringer, der eventuelt 
kan foretages i dette direktiv. Samtidig forelægger Kom­
missionen i givet fald forslag til forbedring af de be­
stående retsforskrifter med det formål at lette den frie 
bevægelighed, etableringsretten og den frie udveksling 
af tjenesteydelser. 
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten 
til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder 
på det område, der er omfattet af dette direktiv. Artikel 20 
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne. 
BILAG 
OVERSIGT OVER DIREKTIVER NÆVNT I ARTIKEL 2, STK. 2 
1. 64/429/EØF 
Rådets direktiv af 7. juli 1964 om gennemførelse af etableringsfrihed og fri udveksling af tjenesteydelser 
for selvstændig erhvervsvirksomhed inden for de be- og forarbejdende erhverv under den internationale 
standardklassifikation af al erhvervsmæssig Virksomhed (CITI)-hovedgrupperne 23-40 (industri og hånd­
værk) 0). 
64/427/EØF 
Rådets direktiv af 7. juli 1964 om de nærmere overgangsforanstaltninger for selvstændig erhvervsvirksom­
hed inden for de be- og forarbejdende erhverv under CITI-hovedgrupperne 23-40 (industri og hånd­
værk) (2). 
2. 68/365/EØF 
Rådets direktiv af 15. oktober 1968 om gennemførelsen af etableringsfrihed og fri udveksling af tjeneste­
ydelser for selvstændig erhvervsvirksomhed inden for nærings- og nydelsesmiddelindustrien og frem­
stillingen af drikkevarer (CITI-hovedgrupperne 20 og 21) (3). 
68/366/EØF 
Rådets direktiv af 15. oktober 1968 om de nærmere overgangsforanstaltninger for selvstændig erhvervs­
virksomhed inden for nærings- og nydelsesmiddelindustrien og fremstillingen af drikkevarer (CITI-
hovedgrupperne 20 og 21) (4). 
3. 64/223/EØF 
Rådets direktiv af 25. februar 1964 om gennemførelse af etableringsfrihed og fri udveksling af tjenesteydel­
ser for virksomhed inden for engroshandelen (5). 
64/224/EØF 
Rådets direktiv af 25. februar 1964 om gennemførelse af etableringsfrihed og fri udveksling af tjenesteydel­
ser for formidlervirksomhed inden for handel, industri og håndværk (6). 
(J) EFT nr. 117 af 23. 7. 1964, s. 1880. 
(2) EFT nr. 117 af 23. 7. 1964, s. 1863. Ændret ved forordning af 4. marts 1969 (69/77/EØF), EFT nr. 59 af 
10. 3. 1969. 
(3) EFT nr. L 260 af 22. 10. 1968, s. 9. 
(4) EFT nr. L 260 af 22. 10. 1968, s. 12. 
(5) EFT nr. 56 af 4. 4. 1964, s. 863. 
(6) EFT nr. 56 af 4. 4. 1964, s. 869. 
16. 10. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 263/9 
64/222/EØF 
Rådets direktiv af 25. februar 1964 om de nærmere overgangsforanstaltninger inden for følgende erhvervs­
områder: engroshandel og formidlervirksomhed inden for handel, industri og håndværk (1). 
4. 68/363/EØF 
Rådets direktiv af 15. oktober 1968 om gennemførelsen af etableringsfrihed og fri udveksling af tjeneste­
ydelser for selvstændig erhvervsvirksomhed inden for detailhandelen (ex CITI-gruppe 612) (2). 
68/364/EØF 
Rådets direktiv af 15. oktober 1968 om de nærmere overgangsforanstaltninger for selvstændig erhvervs­
virksomhed inden for detailhandelen (ex CITI-gruppe 612) (•*). 
5. 70/522/EØF 
Rådets direktiv af 30. november 1970 om gennemførelsen af etableringsfrihed og fri udveksling af 
tjenesteydelser for selvstændig erhvervsvirksomhed inden for engroshandelen med kul og for formidlervirk­
somhed inden for kulsektoren (ex CITI-gruppe 6112) (4). 
70/523/EØF 
Rådets direktiv af 30. november 1970 om de nærmere overgangsforanstaltninger for selvstændig erhvervs­
virksomhed inden for engroshandelen med kul, og for formidlervirksomhed inden for kulsektoren (ex 
CITI-gruppe 6112) (5). 
6. 74/557/EØF 
Rådets direktiv af 4. juni 1974 om gennemførelse af etableringsfrihed og fri udveksling af tjenesteydelser 
for selvstændig virksomhed og formidlervirksomhed inden for handel med og distribution af giftige 
stoffer (6). 
74/556/EØF 
Rådets direktiv af 4. juni 1974 om de nærmere regler for overgangsforanstaltninger for virksomhed inden 
for handel med og erhvervsmæssig anvendelse af disse stoffer, herunder formidlervirksomhed (7). 
7. 68/367/EØF 
Rådets direktiv af 15. oktober 1968 om gennemførelsen af etableringsfrihed og fri udveksling af tjeneste­
ydelser for selvstændig erhvervsvirksomhed inden for personlige tjenesteydelser (ex CITI-hoved-
gruppe 85) (8): 
1. Restaurations- og udskænkningsvirksomhed (CITI-gruppe 852). 
2. Hotel- og campingpladsvirksomhed (CITI-gruppe 853). 
68/368/EØF 
Rådets direktiv af 15. oktober 1968 om de nærmere overgangsforanstaltninger for selvstændig erhvervs­
virksomhed inden for de personlige tjenesteydelser (ex CITI-hovedgruppe 85) (9): 
1. Restaurations- of udskænkningsvirksomhed (CITI-gruppe 852). 
2. Hotel- og campingpladsvirksomhed (CITI-gruppe 853). 
8. 77/92/EØF 
Rådets direktiv af 13. december 1976 om foranstaltninger med henblik på at lette den faktiske udøvelse 
af etableringsfriheden og den fri udveksling af tjenesteydelser inden for virksomhed som forsikringsagent 
eller forsikringsmægler (ex gruppe 630 CITI), herunder navnlig overgangsforanstaltninger for disse former 
for virksomhed (10). 
(>) EFTnr. 56 af 4. 4. 1964, s. 857. 
(2) EFT nr. L 260 af 22. 10. 1968, s. 1. 
(') EFT nr. L 260 af 22. 10. 1968, s. 6. 
(4) EFT nr. L 267 af 10. 12. 1970, s. 14. 
(5) EFT nr. L 267 af 10. 12. 1970, s. 18. 
(6) EFT nr. L 307 af 18. 11. 1974, s. 5. 
(7) EFT nr. L 307 af 18. 11. 1974, s. 1. 
(8) EFT nr. L 260 af 22. 10. 1968, s. 16. 
(9) EFT nr. L 260 af 22. 10. 1968, s. 19. 
(10) EFT nr. L 26 af 31. 1. 1977, s. 14. 
Nr. C 263/10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 16. 10. 89 
9. 82/470/EØF 
Rådets direktiv af 29. juni 1982 om foranstaltninger til fremme af den faktiske udøvelse af etablerings­
friheden og den fri udveksling af tjenesteydelser ved selvstændig virksomhed inden for rejsebureauvirksom­
hed (IXIC-gruppe 718) og inden for pakhus og oplagringsvirksomhed (ISIC-gruppe 720) ('). 
10. 82/489/EØF 
Rådets direktiv af 19. juli 1982 om foranstaltninger, der for frisører skal lette den faktiske udøvelse af 
etableringsretten og den frie udveksling af tjenesteydelser (2). 
11. 75/368/EØF 
Rådets direktiv af 16. juni 1975 om foranstaltninger, der tilsigter at fremme den effektive udøvelse af 
etableringsfriheden og den fri udveksling af tjenesteydelser inden for forskellige former for virksomhed 
(ex hovedgrupperne 01 til 85 CITI) herunder navnlig overgangsforanstaltninger for nævnte former for 
virksomhed (3). 
12. 75/369/EØF 
Rådets direktiv af 16. juni 1975 om foranstaltninger, der skal fremme den faktiske udøvelse af etablerings­
friheden og den fri udveksling af tjenesteydelser inden for erhvervsvirksomhed uden fast forretningssted, 
herunder navnlig overgangsforanstaltninger for disse former for virksomhed (4). 
Bemærkning 
Det skal bemærkes, at der i medfør af akterne vedrørende Danmarks. Irlands og Det Forenede Kongeriges 
(EFT nr. L 73 af 27. 3. 1972), Grækenlands (EFT nr. L 291 af 19. 11. 1979) samt Spaniens og Portugals 
tiltrædelse (EFT nr. L 302 af 15. 11. 1985) er foretaget tilføjelser til nogle af de nævnte direktiver. 
(*) EFT nr. L 213 af 21. 7. 1982, s. 1. 
(2) EFT nr. L 218 af 27. 7. 1982, s. 24. 
(3) EFT nr. L 167 af 30. 6. 1975, s. 22. 
(4) EFT nr. L 167 af 30. 6. 1975, s. 29.