MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN EKSTERNALISERING af forvaltningen af EF-programmer herunder forelæggelse af en rammeforordning for en ny type forvaltningsorgan

(forelagt af Kommissionen)

INDHOLDSFORTEGNELSE

1. Indledning

2. Instrumenterne til en kontrolleret eksternalisering

2.1. Anvendelsesområde for eksternaliseringen

2.2. Foreslåede instrumenter

2.2.1. Forvaltningsorgan

2.2.2. Forvaltning via et netværk af nationale organer

2.2.3. Udlicitering

2.2.3.1. Øget rationalisering

2.2.3.2. En ny og moderniseret vejledning

3. Tidsplan og gennemførelsesbestemmelser

3.1. Forvaltningsorgan: indførelse af de retlige rammer

3.2. Fremtiden for kontorerne for faglig bistand og overgangsbestemmelser

4. Eksternalisering af andre opgaver end forvaltning af programmer

5. Konklusioner

Bilag: Retningslinjer for standardfinansforordningen for forvaltningsorganer

Eksternalisering af forvaltningen af EF-programmer herunder forelæggelse af en rammeforordning for en ny type forvaltningsorgan

Indledning

I december 1999 [1] forpligtede Kommissionen sig til at udvikle en sammenhængende og kontrolleret eksternaliseringspolitik for at rette op på de skævheder, som var opstået på grund af en ukontrolleret anvendelse af visse kontorer for faglig bistand.

[1] "Retningslinjer for eksternaliseringspolitikken", meddelelse fra Michaele Schreyer og Neil Kinnock, ref. SEK (2000) 2051/7 af 14. december 1999

Kommissionen besluttede at udarbejde sin egen strategi med visioner for en administration, der skal fokusere på de vigtigste aktiviteter og funktioner [2]. Det første anvendelsesområde bliver forvaltningen af EF-programmer.

[2] "Hvidbog om reform af Kommissionen": KOM (2000) 200 endelig/2 af 5. april 2000

Denne politik vil gøre det muligt at anvende institutionens embedsmænd til at udføre kerneopgaverne. Man vil også kunne indskrænke antallet af kontorer for faglig bistand, uden at dette medfører flere udgifter på budgettets del A, og overtage den faktiske styring af de administrative opgaver og supportopgaverne gennem strukturer, som kontrolleres bedre og har det nødvendige kvalificerede personale til rådighed. Resultatet heraf vil være en organisation, der alt i alt anvender de ressourcer, den får tildelt mere effektivt.

Gennemførelsen af denne politik forudsætter, at der indføres nye eksternaliseringsinstrumenter. Nærværende meddelelse har til formål at introducere disse instrumenter, at opridse den overordnede ramme for deres anvendelse og at forelægge et udkast til en rammeforordning for det nyeste af instrumenterne, dvs. forvaltningsorganet. Kommissionen vil således have opfyldt sine forpligtelser over for Europa-Parlamentet efter den aftalte tidsplan.

Vedtagelsen af de tilsvarende juridiske instrumenter kræver imidlertid relativt lange frister. Derfor har Kommissionen besluttet allerede nu at vedtage foranstaltninger, der muliggør en hurtig og effektiv forbedring af situationen, hvad angår de opgaver, der udføres af visse kontorer for faglig bistand. Disse overgangsforanstaltninger består i at godkende finansieringen af eksternt personale samt de dermed forbundne administrative udgifter på grundlag af aktionsbevillingerne for de pågældende programmer. En sådan anmodning blev forelagt budgetmyndigheden i ændringsskrivelsen til det foreløbige budgetforslag for 2001 [3].

[3] SEK (2000)1363 endelig af 4. september 2000

Instrumenterne til en kontrolleret eksternalisering

Anvendelsesområde for eksternaliseringen

Eksternalisering kan antage forskellige former alt efter de sektorer eller opgaver, hvor den skal anvendes [4]. Den første sektor, hvor man påtænker eksternalisering, er i forbindelse med forvaltning af EF-programmer [5], hvortil der foreslås nedenstående instrumenter (se kapitel 2 og 3). Eksternalisering kan også anvendes i forbindelse med andre typer opgaver. Kommissionen er begyndt at overveje, hvilke andre opgaver der vil kunne eksternaliseres; der følger mere herom i kapitel 4.

[4] Der er redegjort for disse begreber i rapporten fra gruppen for planlægning og koordinering af eksternalisering (dokument CG3(2000). Næstformand Neil Kinnock og Michaele Schreyer sendte denne rapport til lovgivnings- og budgetmyndighederne den 18. maj 2000)

[5] Ved "EF-program" forstås enhver foranstaltning eller række foranstaltninger eller andre initiativer, der ifølge deres retsgrundlag eller budgetgodkendelse skal gennemføres af Kommissionen til fordel for en eller flere kategorier af bestemte modtagere, og som medfører udgiftsforpligtelser.

At eksternalisere en opgave kræver, at man respekterer visse begrænsninger og forpligtelser. Kommissionen kan ikke fritages fra det ansvar, som den har i henhold til traktaterne, enten i form af de gennemførelsesbeføjelser, som Rådet har tildelt den (artikel 202), eller i form af dens beføjelser til at gennemføre budgettet (artikel 274). Navnlig kan opgaver af offentlig karakter ikke overlades til private enheder.

Instrumenterne skal udformes således, at ansvarsfordelingen mellem Kommissionen og de organer, der tildeles beføjelser, fortsat opretholdes, og at Kommissionen sikres tilstrækkelig kontrol med de opgaver, som udføres eksternt. Desuden skal eksternalisering altid være et valg, der træffes ud fra overvejelser om god forvaltning, eventuelt koblet sammen med en forenkling eller tydeliggørelse af regler og forvaltningsprocedurer, og der skal være et bedre costbenefitforhold end ved direkte forvaltning. Eksemplerne i denne meddelelse foregriber ikke resultaterne af disse analyser og de beslutninger, der måtte blive taget fremover.

Foreslåede instrumenter

Eksternalisering kan antage flere forskellige former.

I forbindelse med administrative opgaver af offentlig karakter eller for hvilke, der ikke findes reelle konkurrenter på markedet, kan følgende muligheder komme i betragtning:

i) uddelegering af forvaltningsansvar til offentlige EF-organer (forvaltningsorganer), som evt. vil kunne indgå i en udvidet EF-administration

ii) decentralisering af forvaltningsansvar til nationale enheder, som yder offentlige tjenester med statslig garanti, og som indgår som partnere i gennemførelsen af visse EF-politikker.

I forbindelse med visse opgaver, der kræver faglig ekspertise, samt forberedende administrative opgaver eller administrative supportopgaver, der hverken er af offentlig karakter eller kræver, at der udøves et skøn, vil man kunne gøre brug af:

iii) udlicitering til den private sektor via kontrakter.

Der foreslås et specifikt instrument for hver type eksternalisering:

Forvaltningsorgan

Det er en særlig opgave at gennemføre og forvalte projekter. For at kunne gøre dette på bedste vis kræves der personale med særlige kvalifikationer og specifikke arbejdsmetoder. Det er netop med henblik på at opnå det højeste faglige niveau, at ideen om forvaltningsorganer er opstået. De fremtidige forvaltningsorganer bliver specialiseret i forvaltning og vil adskille sig tilstrækkeligt fra Kommissionen til, at de fuldt ud vil kunne nyde godt af selvstændighed og fleksibilitet i den daglige forvaltning, samtidig med at Kommissionen udøver tilstrækkelig kontrol til at sikre, at dens strategiske mål bliver opfyldt.

Kommissionen vil derfor kunne anvende sine ressourcer til at udforme politikker og udarbejde den overordnede programlægning snarere end at forvalte de enkelte projekter.

Der vil også blive en betydelig gevinst i form af, at EF's indsats bliver mere synlig og gennemskuelig, da det enkelte organ vil få overdraget specifikke opgaver, der netop passer til dens særlige ekspertise på dette område.

Forvaltningsorganet bør være særlig egnet til at forvalte EF-programmer med følgende kendetegn:

Ø behov for stor teknisk og finansiel ekspertise igennem hele projektforløbet

Ø en klar adskillelse af projektets programlægning og gennemførelse

Ø projekter af teknisk karakter, hvis gennemførelse ikke formodes at involvere politiske beslutninger

Ø mulighed for at opnå stordriftsfordele via en høj grad af specialisering eller gruppering af ensartede programmer hos det samme forvaltningsorgan

Ø periodisk fornyelse af programmerne, deres målsætninger og virkemåde.

Kommissionen kunne f.eks. overveje at anvende sådanne organer til gennemførelse af uddannelsesprogrammer. Indsamling og udarbejdelse af de statistikker, som er nødvendige for gennemførelsen af ethvert EF-program, kunne også overlades til et forvaltningsorgan. Derudover er en specifik evaluering af bistanden til tredjelande planlagt til 2002 [6]. Efter evalueringen kan det overvejes at benytte forvaltningsorganer til gennemførelsen af udvalgte programmer på dette område [7].

[6] Kommissionens beslutning af 16. maj 2000: jf. SEK(2000) 814 og 815 samt SEK(2000) 823 og 822.

[7] Denne evaluering kunne også udmunde i en henstilling om en øget integration af samarbejdet for visse programmer.

De principper, som ligger bag oprettelsen af forvaltningsorganer, er beskrevet i et forslag til en rammeforordning, der forelægges i tilknytning til nærværende dokument.

Denne rammeforordning skal vedtages af Rådet på grundlag af traktatens artikel 308. I rammeforordningen fastsættes betingelserne og de institutionelle arrangementer vedrørende oprettelsen af forvaltningsorganer (f.eks. tilknytningen til Kommissionen og måder at uddelegere opgaver på, finansieringen, styrelseskomitéens sammensætning og beføjelser, direktøren, personalestrukturen, opgaver, som muligvis kan uddelegeres, principper for finansforvaltningen [8] osv.).

[8] Jf. modellen til en finansforordning for forvaltningsorganet i bilaget.

Forordningerne for de pågældende programmer bør indeholde muligheden for at benytte sig af faglig bistand til gennemførelsen af programmerne. Det enkelte forvaltningsorgan vil derefter blive oprettet ved en kommissionsbeslutning, efterhånden som behovet opstår, efter høring af et udvalg bestående af repræsentanter fra medlemsstaterne, der fastlægger, hvilke programmer der skal gennemføres.

Forvaltning via et netværk af nationale organer [9]

[9] Denne forvaltningsmetode indebærer, at Kommissionen uddelegerer opgaver i forbindelse med budgetgennemførelsen til eksterne organer under national ret, til offentlige organer eller til organer, som yder offentlige tjenester med statslig garanti (= "nationale organer").

Denne forvaltningsmetode, som ligger på linje med overvejelserne i hvidbogen om fovaltningspraksis, der forventes færdig til næste sommer, er baseret på et netværk af nationale organer [10] beliggende i medlemsstaterne, og i visse tilfælde i tredjelande, til hvilke Kommissionen decentraliserer gennemførelsen af EF-programmer.

[10] Nationale organer er ikke nødvendigvis ensbetydende med, at der oprettes en helt ny enhed udelukkende med henblik på at decentralisere et program. Medlemsstaterne kan vælge at give allerede eksisterende enheder med andre opgaver status som nationale forvaltningsorganer. De kan også give regionale, grænseoverskridende eller tværnationale enheder en sådan status, hvis disse opfylder de nødvendige krav.

Metoden hviler på princippet om samarbejde mellem flere enheder med hver deres opgaver og funktioner. Herved kommer projektforvaltningen tættere på modtagerne, og der tilskyndes til et stabilt og langvarigt samspil og samarbejde mellem Kommissionen og organerne samt mellem organerne indbyrdes gennem netværksarbejde.

Netværksforvaltning opfylder således to typer behov:

Ø Gennemførelse af meget omfattende programmer,

-som Kommissionen ikke kan forvalte ved at anvende eget personale eller et forvaltningsorgan (f.eks. mobilitetsforanstaltninger i forbindelse med uddannelsesprogrammer)

-som ikke egner sig til at blive forvaltet fra centralt hold, men hvor de centrale myndigheder stadig skal kunne intervenere (f. eks. ved at være ansvarlig for den endelige udvælgelse af projekter, hvis forvaltning efterfølgende kan uddelegeres på decentralt plan).

I sådanne tilfælde vil beslutningen om at gøre brug af netværksforvaltning primært afhænge af den nedadgående multiplikatoreffekt eller relæeffekt, som giver mulighed for at komme tæt på modtagerne.

Ø Samarbejde med nationale partnere for at tage hensyn til særlige lokale forhold.

Dette kan vedrøre områder, hvor EF's intervention har en betydelig territorial indvirkning, f.eks. regionale foranstaltninger gennem direkte forvaltning, miljø, transport, energi eller på områder, hvor den nationale ekspertise er uundværlig (f.eks. ved udarbejdelse af statistikker).

Den planlagte ordning for et givet program vil være baseret på følgende juridiske instrumenter (for hvilke der vil blive udarbejdet en standardmodel på grundlag af erfaringerne med uddannelses- og kulturprogrammerne):

Ø en retsforskrift om vedtagelse af programmet, hvori det fastsættes, at der uddelegeres forvaltningsopgaver til et netværk af nationale organer på grundlag af retsakter, der udarbejdes på et senere tidspunkt

Ø en kommissionsbeslutning om vedtagelse af "bestemmelser for ansvarsfordelingen mellem medlemsstaterne og Kommissionen vedrørende nationale organer inden for rammerne af de generelle retningslinjer for programmets gennemførelse". Denne beslutning meddeles den enkelte medlemsstat, jf. EF-traktatens artikel 254 [11]. I bestemmelserne fastsættes bl.a.:

[11] Disse bestemmelser vil eventuelt kunne tilpasses for programmer, der involverer tredjelande.

-betingelserne for oprettelse af et nationalt organ

-ansvaret for tilsyn med og administration af det nationale organ

-medlemsstatens og Kommissionens ansvar med hensyn til udvælgelse af projekter

-medlemsstatens og Kommissionens ansvar med hensyn til kontrol og revision af det nationale organ og projekterne

-det nationale organs finansielle ansvar, særlig med hensyn til de aftaler, det indgår med de endelige modtagere

Ø en "driftsaftale" mellem Kommissionen og det enkelte nationale organ.

Aftalen gælder for et år (eller flere år, afhængig af programmets/foranstalt ningens varighed), vil kunne fornyes og fastlægger ved hjælp af et årligt arbejdsprogram betingelserne for EF's finansiering af det nationale organs drift

Ø så mange "aftaler om decentraliserede foranstaltninger", som der er behov for, indgået mellem Kommissionen og det enkelte nationale organ, og for hvilke der stilles EF-midler til rådighed, som organet administrerer til gavn for indbyggerne i den pågældende medlemsstat.

Herudover bør det på et senere tidspunkt undersøges, om de nationale organer vil kunne anvendes på anden vis. Når først visse organer har opnået en ekspertise på et bestemt område, hvor der forvaltes EF-programmer, kunne det være i Kommissionens interesse at overdrage dem administrationsopgaver eventuelt til gavn for alle modtagerne af det pågældende program, enten på grundlag af en kontrakt eller en fuldmagtsaftale. Det er dog en betingelse, at fællesskabskarakteren ikke drages i tvivl. Dette kunne være tilfælde med forvaltningen af visse gennemførelsesbestemmelser til forskningsprogrammerne.

Udlicitering

1.1.1.1. Øget rationalisering

Det vil fortsat være nødvendigt at benytte udlicitering i forbindelse med faglig og/eller administrativ bistand for at kunne benytte ressourcer eller en bestemt ekspertise, som pr. definition ikke findes i Kommissionens tjenestegrene, og som det ikke vil være hensigtsmæssigt at overdrage til et organ på længere sigt. Denne form for eksternalisering bør kun anvendes, hvis en forhåndsvurdering har vist, at den vil være hensigtsmæssig og effektiv i forhold til omkostningerne.

Underleverandørerne vil ikke kunne udøve hverken offentligretlige beføjelser eller skønsbeføjelser, men de vil kunne påtage sig veldefinerede tekniske og administrative opgaver.

Kontrakter om faglig og administrativ bistand skal baseres på klare regler opstillet efter ensartede kriterier og kontrol af resultaterne. Herunder gælder navnlig følgende:

Ø de tjenester, som skal udliciteres, skal defineres i form af resultater (output) snarere end ressourcer (input)

Ø der skal være en regelmæssig og formel kontrol med underleverandørens præstationer

Ø for at kunne udlicitere tjenester må der være et konkurrencedygtigt marked

Ø ordregiver skal sørge for at have teknisk kapacitet til at kunne fastlægge de krævede tjenesteydelser og kontrollere resultaterne

Ø udlicitering mindsker på ingen måde ordregivers ansvar

Ø sådanne udgifter kan kun finansieres over programmets eller foranstaltningens bevillinger, hvis både budget- og lovgivningsmyndigheden godkender dem.

På denne måde vil man bedre kunne kontrollere udliciteringen og begrænse den betydeligt i forhold til hidtidig praksis.

1.1.1.2. En ny og gennemarbejdet vejledning

I begyndelsen af 2001 bliver mindstekravene til udliciteringskontrakters form og opfølgning heraf samlet i en ny, enkel og praktisk vejledning, som vedrører al faglig og administrativ bistand, der udliciteres som led i gennemførelsen af EF-programmer eller -foranstaltninger.

Dette indebærer navnlig en nærmere definition af de specifikke opgaver, som kan udliciteres, samt procedurerne for Kommissionens regelmæssige evaluering af underleverandørernes resultater. Der udarbejdes nye standardkontrakter i denne forbindelse.

Disse forskellige foranstaltninger er desuden knyttet til andre tiltag, som er under udarbejdelse, bl.a. en harmonisering af Kommissionens standardkontrakter og indførelse af en central database for kontrakter og kontrahenter. Den røde tråd er den samme: alle foranstaltningerne er en del af en rationalisering af Kommissionens politik for indgåelse af kontrakter.

Tidsplan og gennemførelsesbestemmelser

Forvaltningsorgan: indførelse af de retlige rammer

At oprette en ny type forvaltningsorgan indebærer en ret lang lovgivningsproces. Da de usædvanlige omstændigheder, som gik forud for oprettelsen af Det Europæiske Genopbygningsagentur (i Kosovo), ikke er til stede, og da det er nødvendigt at opnå enstemmighed i Rådet (i henhold til traktatens artikel 308), formodes det at tage ca. 18 måneder at oprette det første organ.

Herudover kræver en ny type kontraktansat personale en ændring af vedtægten, som Kommissionen har planer om at stille forslag til allerede inden den generelle revision, som forventes færdig senest ved udgangen af 2001. Bestemmelserne om udstationering af embedsmænd til disse organer bliver også revideret. Ændringerne er ikke absolut nødvendige for at oprette et forvaltningsorgan, men de åbner mulighed for at ansætte personale på betingelser, der passer bedre til disse opgaver.

Fremtiden for kontorerne for faglig bistand og overgangsbestemmelser

Efter en systematisk analyse af situationen har Kommissionen iværksat en plan for integrering af hovedparten af de eksisterende kontorer for faglig bistand i de nye strukturer, der hermed foreslås oprettet.

Den foreslåede tidsplan er uden tvivl ambitiøs, men opfylder budgetmyndighedens krav og Kommissionens forpligtelser. Ifølge planen skal et betydeligt antal kontorer for faglig bistand være nedlagt inden udgangen af 2002. Deres aktiviteter overtages enten direkte af Kommissionen eller eksternaliseres. I september blev der udarbejdet konkrete og detaljerede forslag, som indgik i en ændringsskrivelse til det foreløbige budgetforslag for 2001, uden at afvente indførelsen af de nye eksternaliseringsinstrumenter.

Det er derfor nødvendigt med en overgangsordning, som skal ledsage planen for integrering af kontorerne på ordnet vis, idet der sikres en fortsat forvaltning af de pågældende EF-programmer. Disse overgangsforanstaltninger består i at godkende finansieringen af det eksterne personale, som skal overtage opgaverne fra kontorerne for faglig bistand, over bevillingerne til de pågældende programmer.

Eksternalisering af andre opgaver end forvaltning af programmer

I sin meddelelse om overensstemmelse mellem ressourcer og opgaver (SEK 2000/2000) udpegede Kommissionen en række andre opgaver end forvaltning af EF-programmer, som vil kunne eksternaliseres.

Det gælder følgende:

A. opgaver forbundet med Kommissionens interne arbejdsgange, herunder indsamling af oplysninger og udarbejdelse af analyser

B. specielle interinstitutionelle forvaltningsaktiviteter (ansættelse, eventuelt regnskabsføring)

C. teknisk kontrol og tilsyn, der skal hjælpe Kommissionen i dennes indsats for at sikre overholdelsen af EF-bestemmelser.

Med hensyn til sidstnævnte type aktiviteter skal Kommissionen følge med i en stigende grad af nye bestemmelser på yderst tekniske områder, der både kræver en høj grad af specialisering, som Kommissionen ikke altid er i besiddelse af, samt en hurtig tilpasningsevne til den teknologiske udvikling.

Eksternalisering af opgaver til et organ, som ved hjælp af sin faglige kompetence bl.a. kan bidrage til en korrekt gennemførelse af de gældende bestemmelser, skal derfor udnytte de bedste videnskabelige kapaciteter i Europa og gøre det lettere for EU at træffe en hurtig beslutning eller reagere hurtigt i det hele taget.

Vedtægten for et organ af denne type må ikke berøre de lovgivende EU-institutioners prærogativer (hvorfor sådanne organer ikke vil komme i betragtning på lovgivningsområdet). Kommissionens forrettigheder i forbindelse med såvel dens rolle som traktatens vogter som dens budgetforvaltning og initiativret skal også forblive intakte (hvorfor vedtagelsen af arbejdsprogrammet for denne type organ skal godkendes af Kommissionen), og det samme gør sig gældende for de gennemførelsesbeføjelser, som lovgiveren overdrager Kommissionen i de forskrifter, den vedtager.

Der gøres fortsat overvejelser, særlig via en række gennemførlighedsundersøgelser og costbenefitanalyser. Kommissionen ønsker med den hvidbog, der er under udarbejdelse, at indlede en debat om fremtidens forvaltningspraksis i EU.

Konklusioner

Kommissionen foreslår lovgivningsmyndigheden at godkende det udkast til rammeforordning om oprettelse af organer for forvaltning af EF-programmer, der er knyttet som bilag til nærværende meddelelse, og som indgår i den ovenfor beskrevne strategi for eksternalisering.

BILAG Retningslinjer for forvaltningsorganernes standardfinansforordning

Retningslinjer for forvaltningsorganernes standardfinansforordning

Forvaltningsorganernes standardfinansforordning vil blive baseret på finansforordningen for EF's almindelige budget (artikel 142 i den nuværende finansforordning). Den vil således blive udformet med finansforordningen som model og kun afvige herfra, når det er nødvendigt af hensyn til de særlige krav, som organets funktionsmåde stiller.

I følgende opstilling anføres hovedelementerne og strukturen i standardfinansforordningen for forvaltningsorganer og desuden afvigelserne i forhold til EU's finansforordning.

Afsnit I : Almindelige bestem melser // * Forvaltningsorganernes finansforordning gælder udelukkende for disses budget, der i øvrigt alene er et driftsbudget.

*Hovedprincipperne [12] i den almindelige finansforordning videreføres - med de nødvendige ændringer - i forvaltningsorganernes finansforordning.

[12] Enhedsprincippet, princippet om étårighed, ligevægtsprincippet, princippet om én regningsenhed, bruttoprincippet, princippet om forsvarlig økonomisk forvaltning og princippet om gennemsigtighed.

*Finansforordningen for det enkelte forvaltningsorgan vedtages af Kommissionen.

Afsnit II: Budgettets struktur og opstillingsform // * Driftsbudgettet vedtages af forvaltningsorganets styrelseskomité på forslag af direktøren.

*Der skal ikke indhentes forhåndsgodkendelse fra Kommissionen. Men da et sådant budget får tilført et tilskud fra Kommissionen beregnet som en procentdel af de aktionsbevillinger, der skal forvaltes, er proceduren den, at styrelseskomitéen automatisk godkender det af Kommissionen fastsatte tilskudsbeløb.

*Der udarbejdes for hvert forvaltningsorgan en stillingsfortegnelse, der som minimum omfatter det kommissionspersonale, der er udstationeret som midlertidigt ansatte ved forvaltningsorganet. Stillingsfortegnelsen udformes eventuelt så tilpas generelt, at der bliver mulighed for smidighed i forvaltningen. Kontraktansat personale [13] til udførelse af forvaltningsopgaver figurerer ikke i fortegnelsen.

[13] Og hvis status (hvis den adskiller sig fra den status, som Kommissionens kontraktansatte har) skal udformes med omhu, så den pågældende ikke senere - ved Domstolen - kan påberåbe sig ret til automatisk fastansættelse.

*I henhold til den omarbejdede finansforordning i dens nuværende udformning skal denne fortegnelse - i lighed med stillingsfortegnelsen for alle organer og agenturer - forelægges for budgetmyndigheden.

*De aktionsbevillinger, som organet forvalter, vedbliver med at være opført på EU's almindelige budget. For sådanne bevillinger gælder den almindelige finansforordning derfor fuldt ud.

*Forvaltningsorganet vil imidlertid have mulighed for at forvalte aktionsbevillinger, som det får overdraget udefra (fra stater eller internationale organisationer).

Afsnit III : Gennemførelsen af budgettet // * Der skal i hvert forvaltningsorgan være en anvisningsberettiget og en regnskabsfører til at gennemføre dets budget (der altså alene er et driftsbudget). Den anvisningsberettigede er direktøren. Regnskabsføreren udnævnes af styrelseskomitéen.

*Forvaltningsorganets direktør bestemmer i vidt omfang selv, hvorledes han vil anvende driftsbevillingerne.

*For så vidt angår de aktionsbevillinger, der er opført på EU's almindelige budget, uddelegerer Kommissionen visse budgetgennemførelsesopgaver til forvaltningsorganet. Direktøren får således uddelegeret hvervet som organets anvisningsberettigede i forbindelse med anvendelsen af de her omhandlede aktionsbevillinger. Ved udøvelsen af sit hverv skal han overholde de forpligtelser, der følger af finansforordningen for det almindelige budget.

*Kommissionens interne revisor udfører i forhold til forvaltningsorganet de samme funktioner, som han har fået tildelt i forhold til Kommissionens tjenestegrene. Derudover har organet sin egen revisionskapacitet ("audit capability").

*Organets samlede indtægter består af tilskuddet fra Kommissionen, eventuelle egne indtægter og bidrag fra tredjemand.

*For udgifternes vedkommende gælder de principper, som er fastsat herfor i den almindelige finansforordning. Med hensyn til reglerne for overførsel vil der dog kunne gives direktøren helt frie hænder, når blot han underretter styrelseskomitéen, der skal kunne gøre indsigelse inden for en kort frist [f.eks. én eller to uger].

*Der vil blive opereret med øremærkede indtægter.

Afsnit IV : Indgåelse af offentlige aftaler // * Forvaltningsorganet anvender i forbindelse med aftaler (over dets driftsbudget) de regler, som er fastsat herfor i den almindelige finansforordning.

*Organet kan anvende Kommissionens standardkontrakter.

Afsnit V : Tilskud // * Det fastsættes ikke, at et forvaltningsorgan kan yde tilskud over sit driftsbudget.

Afsnit VI : Opstilling og aflæggelse af regnskaber // * Regnskabet føres som dobbelt bogholderi og efter regler og metoder, der er forenelige med de af Kommissionen anvendte, for at lette rapporteringen.

Afsnit VII : Ekstern kontrol og decharge // * For driftsbudgettets vedkommende opstiller regnskabs føreren regnskaberne, der derefter godkendes af direktøren og styrelseskomitéen. De forelægges for Europa-Parlamentet, der meddeler organet decharge. Organet kan derefter meddele regnskabsføreren decharge.

*Som led i den decharge, som budgetmyndigheden meddeler Kommissionen, skal denne i øvrigt udtale sig om det tilskud, som den har ydet til organets driftsbudget. Med det formål kan forvaltningsorganets regnskaber som bilag knyttes til de finansielle oversigter, som Kommissionens regnskabsfører forelægger.

*For aktionsbevillingernes vedkommende gælder de regler for regnskabsaflæggelse og decharge, som er fastsat i den almindelige finansforordning.

*Revisionsretten har de samme kontrolbeføjelser som i forhold til Kommissionen