[pic] | KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER |

Bruxelles, den 20.5.2008

KOM(2008) 306 endelig

2008/0103 (CNS)

2008/0104 (CNS)

2008/0105 (CNS)

2008/0106 (CNS)

Forslag til

RÅDETS FORORDNING (EF) Nr.

om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte til landbrugere og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere

Forslag til

RÅDETS FORORDNING

om ændringer af den fælles landbrugspolitik ved ændring af forordning (EF) nr. 320/2006, (EF) nr. 1234/2007, (EF) nr. 3/2008 og (EF) nr. […]/2008

Forslag til

RÅDETS FORORDNING

om ændring af forordning (EF) nr. 1698/2005 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL)

Forslag til

RÅDETS AFGØRELSE

om ændring af afgørelse 2006/144/EF om Fællesskabets strategiske retningslinjer for udvikling af landdistrikterne (programmeringsperioden 2007-2013)

(forelagt af Kommissionen) {SEK(2008) 1885}{SEK(2008) 1886}

BEGRUNDELSE

BEGRUNDELSE OG FORMÅL

Hovedformålene i Kommissionens meddelelse "Forberedelser til sundhedstjekket af reformen af den fælles landbrugspolitik" af 20. november 2007 var at vurdere, gennemførelsen af 2003-reformen af den fælles landbrugspolitik og at indføre de ændringer af reformprocessen, som anses for nødvendige for at forenkle politikken yderligere, så nye markedsmuligheder kan udnyttes, og for at forberede den på at klare nye udfordringer som klimaforandringer, vandforvaltning og bioenergi.

I de seneste måneder har et af ovennævnte mål, som er at udnytte markedsmulighederne, fået en ny dimension, fordi priserne på mange landbrugsprodukter er fløjet i vejret. Som følge af prisstigningerne i 2006 og i første halvår af 2007 blev der i meddelelsen fra november allerede draget den konklusion, at den fælles landbrugspolitiks resterende instrumenter til regulering af udbuddet (nemlig mælkekvoter og jordudtagning) skulle afskaffes. Kombinationen af de faktorer, der resulterede i denne udvikling, og den måde, EU bedst kan reagere på den, behandles i en separat meddelelse fra Kommissionen.

De vigtigste konklusioner, der i meddelelsen om sundhedstjekket fra november blev draget af vurderingen af de seneste reformer af den fælles landbrugspolitik, holder dog fortsat. Disse reformer udgjorde en ny fase i denne proces, hvor de fleste af de direkte betalinger blev afkoblet via enkeltbetalingsordningen, hvilket i 2003 skete for markafgrøder, oksekød, fårekød og mælk og mejeriprodukter og i 2004 for olivenolie, bomuld og tobak. Som led i reformen i 2003 blev politikken for udvikling af landdistrikterne styrket ved tilførsel af yderligere midler, og dens instrumenter blev underkastet en reform i 2005. Reformprocessen fortsatte i sidste ende med reformen af sukkersektoren (2006) og frugt- og grøntsagssektoren og vinsektoren (2007).

Ovennævnte reformer afspejler den markante kursomlægning af den fælles landbrugspolitik, som har rustet den til nu bedre at kunne nå sine vigtigste mål.

- Producentstøtten er i vid udstrækning (90 %) afkoblet fra produktionsbeslutningerne, hvilket giver EU's landmænd mulighed for at træffe deres valg ud fra markedssignalerne, at basere sig på deres bedriftspotentiale og præferencer, når de tilpasser sig ændringer i deres økonomiske miljø. Dette er den mest effektive måde at yde indkomststøtte til landbruget på.

- Afviklingen af produktionsstøtten, der generelt blev betragtet som årsag til tidligere tiders overskudsproblemer, og nedsættelsen af EU-støttepriserne har bragt EU's landbrug meget tættere på verdensmarkederne, har skabt bedre ligevægt på markederne og reduceret budgetudgifterne til interventionslagre og afsætning af overskud.

- Reformprocessen har resulteret i, at EU-landbrugets konkurrenceevne er blevet forbedret trods den faldende EU-andel på de fleste råvaremarkeder, og at EU er blevet den største eksportør af landbrugsprodukter, hovedsagelig højværdiprodukter, og samtidig stadig er verdens største importør af landbrugsprodukter og fortsat langt det største marked for udviklingslandene.

- Den fælles landbrugspolitik bidrager i stigende grad til at afværge risiciene for miljøskader og til at levere mange af de offentlige goder, som vore samfund forventer, da producentstøtten nu i kraft af krydsoverensstemmelsesordningen afhænger af, at der overholdes normer for miljø, fødevaresikkerhed og –kvalitet og dyrevelfærd.

- Den styrkede politik for udvikling af landdistrikterne støtter beskyttelsen af miljøet og landskaberne og skaber vækst, arbejdspladser og innovation i landdistrikterne, især de afsidesliggende områder, der er affolket eller stærkt afhængige af landbruget.

Ovennævnte udvikling viser, at den aktuelle fælles landbrugspolitik adskiller sig fundamentalt fra den gamle. I meddelelsen "Forberedelser til sundhedstjekket af reformen af den fælles landbrugspolitik" gøres det endvidere gældende, at "for at den fælles landbrugspolitik også skal kunne holde fremover, skal det dog være muligt at evaluere dens instrumenter, at teste, om de fungerer, som de skal, at fastslå, hvilke justeringer der skal foretages for at nå de erklærede mål, og at tilpasse den til nye udfordringer".

I tråd med tilkendegivelserne i meddelelsen har Kommissionen udarbejdet forslag til retsforskrifter tillige med en konsekvensanalyse af sundhedstjekket af den fælles landbrugspolitik baseret på en bred høring af interesserede parter og bidrag fra andre europæiske institutioner.

Forslagene vedrører tre grundforordninger:

- Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 af 29. september 2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af støtteordninger for landbrugere

- Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 af 22. oktober 2007 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om særlige bestemmelser for visse landbrugsprodukter (fusionsmarkedsordningen)

- Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005 af 20. september 2005 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne.

Disse forslag, der ikke i sig selv udgør en gennemgribende reform, bidrager til at videreudvikle den fælles landbrugspolitik, så den fremmer et bæredygtigt og markedsorienteret landbrug, hvilket er i tråd med Kommissionens overordnede mål og traktatens bestemmelser.

ENKELTBETALINGSORDNINGEN OG DEN GENERELLE AREALBETALINGSORDNING

Forenkling

Bedre og enklere lovgivning er et af Kommissionens prioriterede politiske mål for perioden 2004-2009. Det vigtigste skridt i retning af at forenkle den fælles landbrugspolitik blev taget med reformen i 2003, hvor de fleste direkte betalinger til landmændene blev afløst af enkeltbetalingsordningen, og med vedtagelsen af fusionsmarkedsordningen i 2007.

Erfaringen har vist, at enkeltbetalingsordningen har bidraget til at mindske den administrative byrde, til at undgå unødige offentlige udgifter, til at øge offentlighedens accept af den fælles landbrugspolitik og til at forbedre landbrugets konkurrenceevne. Der kan dog stadig gøres mere for at forenkle reglerne, især i forbindelse med krydsoverensstemmelsesordningen og den aktuelle delvis koblede støtte.

Krydsoverensstemmelse

Med reformen af den fælles landbrugspolitik i 2003 blev kravet om krydsoverensstemmelse indført i enkeltbetalingsordningen. Det betyder, at betalingerne er betinget af, at der overholdes miljø-, fødevaresikkerheds- og dyrevelfærdsbestemmelser, og at bedriften bevares i god landbrugs- og miljømæssig stand.

Medlemsstaterne har gjort opmærksom på praktiske problemer med at gennemføre krydsoverensstemmelseskravene, og Kommissionen er selv blevet opmærksom på problemer ved revisionen i forbindelse med afslutningen af regnskaberne. Det har foranlediget Kommissionen til at undersøge krydsoverensstemmelsesordningens anvendelsesområde for at forenkle den og gøre den mere målrettet. Det foreslås især at fjerne nogle lovgivningsbestemte forvaltningskrav, der anses for irrelevante eller uden for landmændenes ansvarsområde, og i betingelserne for god landbrugs- og miljømæssig stand at indføre krav, der bevarer jordudtagningens miljøfordele og vedrører vandforvaltning.

Delvis koblet støtte

Ved reformen af den fælles landbrugspolitik i 2003 mente nogle medlemsstater, at en fuldstændig afkobling bl.a. kunne skabe risiko for, at produktionen blev nedlagt, at der ville blive mangel på råvareforsyninger til forarbejdningsindustrien, eller at der ville opstå sociale og miljømæssige problemer i områder med få økonomiske alternativer. Det var årsagen til, at det inden for bestemte sektorer blev besluttet at bevare koblet støtte i et vist omfang.

Erfaringen har vist, at afkoblingen generelt ikke har medført dramatiske ændringer i produktionsstrukturen i EU som helhed, og at den har fået landmændene til at producere det, som markedet efterspørger, på en mere bæredygtig måde. At køre med to parallelle systemer (koblet og afkoblet støtte) har naturligvis heller ikke bidraget til at forenkle de nationale og regionale myndigheders arbejde i medlemsstaterne.

Derfor foreslås det at afskaffe den resterende koblede støtte i overensstemmelse med principperne i reformen af den fælles landbrugspolitik i 2003 og overføre den til enkeltbetalingsordningen. Der foreslås dog en undtagelse for ammeko-, fåre- og gedepræmier. I disse tilfælde foreslås det at lade medlemsstaterne beholde den koblede støtte (i sin nuværende form) for at støtte den økonomiske virksomhed i områder, hvor der kun er få eller slet ingen økonomiske alternativer.

Andre forenklingsspørgsmål

Forslaget indeholder også andre foranstaltninger, der går ud på at forenkle enkeltbetalingsordningen yderligere. Især foreslås der mere fleksible regler for at anvende den nationale reserve og overdrage betalingsrettigheder, og der er blevet større valgfrihed med hensyn til at ændre rettigheder og betalingsdatoer. Det foreslås også at afskaffe jordudtagningsrettighederne.

Mulighed for at yde en mere ensartet afkoblet støtte

Med reformen i 2003 indførtes afkoblet landbrugsstøtte som et centralt element i den fælles landbrugspolitik. Hovedformålet var at skabe en ordning med direkte betalinger, der giver landmændene mulighed for at blive markedsorienterede, og som er så enkel som muligt at administrere, og som er forenelig med WTO. Til gennemførelse af ordningen fik medlemsstaterne valget mellem to modeller, den historiske og den regionale:

- historisk model: her er betalingsrettighederne baseret på individuelle referencebeløb for hver landbruger

- regional model: her er betalingsrettighederne ensartede og baseret på de beløb, som landbrugerne i en region har modtaget i referenceperioden.

Ifølge de nugældende regler kan medlemsstaterne ikke ændre deres beslutning om, hvilken model de vil gennemføre enkeltbetalingsordningen efter. Erfaringen har dog vist, at det er nødvendigt eller ønskeligt at foretage nogle tilpasninger i de gældende ordninger. Som eksempel kan nævnes, at det efterhånden vil blive vanskeligere at retfærdiggøre støtteforskellene i forbindelse med gennemførelsen af den historiske model, jo længere referenceperioderne for betalingerne kommer til at ligge tilbage i tiden.

Den regionale model giver derimod landmændene en mere rimelig støtte, til trods for at støtten oprindeligt blev omfordelt i et vist omfang.

Derfor har Kommissionen foreslået, at medlemsstaterne skal kunne tilpasse deres betalingsmodel ved gradvis at gå over til en mere ensartet betaling pr. rettighed for at gøre enkeltbetalingsordningen effektivere og enklere. Samtidig indeholder forslagene en række foranstaltninger til forenkling af gennemførelsen af enkeltbetalingsordningen.

Forlængelse af den generelle arealbetalingsordning

Den generelle arealbetalingsordning blev indført som en forløber for enkeltbetalingsordningen i de medlemsstater, som tiltrådte EU pr. 1. maj 2004, for at gøre det lettere for dem at tilpasse sig forholdene i EU på grund af deres særlige landbrugssituation. Formålet med den generelle arealbetalingsordning var, at den som overgangsordning skulle fremme en gnidningsløs integrering af EU-10 og EU-2 i betragtning af de meget store forskelle mellem deres generelle økonomiske niveau og det økonomiske niveau i deres landdistrikter og niveauet i EU-15.

Medlemsstater, der anvender den generelle arealbetalingsordning, skal gå over til enkeltbetalingsordningen i 2011 (2012 for Bulgarien og Rumænien). De pågældende medlemsstater bør kunne forlænge den generelle arealbetalingsordning til 2013. Denne valgmulighed er i tråd med den beslutning, der er truffet for EU-15, fordi de får mulighed for at ændre på gennemførelsen af deres enkeltbetalingsordning og kan vælge at gå over til en mere ensartet afkoblet støtte.

Revideret artikel 69 i forordning (EF) nr. 1782/2003

I henhold til artikel 69 i forordning (EF) nr. 1782/2003 vedrørende ordninger for direkte støtte til landbrugere kan medlemsstater, der anvender enkeltbetalingsordningen, tilbageholde op til 10 % af den del af de nationale lofter for direkte betalinger, der svarer til den pågældende sektor, til foranstaltninger, som vedrører miljøbeskyttelse eller –forbedring, eller for at forbedre landbrugsprodukternes kvalitet og markedsføringen af dem.

For at medlemsstaterne kan reagere mere fleksibelt på de behov, der opstår som følge af den fælles landbrugspolitiks generelle målsætninger, foreslås det at gøre artikel 69 bredere:

- bestemmelsen om, at lineære nedsættelser, der foretages inden for en bestemt sektor, skal blive inden for samme sektor, ophæves

- foranstaltninger, som tager hensyn til ulemperne for landmænd, der i bestemte områder har specialiseret sig inden for mælke-, oksekøds-, fåre- og gedekøds- og risproduktion, er dækket

- der er også mulighed for at anvende de tilbageholdte beløb til at supplere rettigheder i områder, der er omfattet af omstrukturerings- og udviklingsprogrammer

- på visse betingelser ydes der også støtte til nogle risikostyringsforanstaltninger, herunder afgrødeforsikringer mod naturkatastrofer og gensidige fonde i forbindelse med dyresygdomme

- foranstaltninger, der ikke med sikkerhed opfylder betingelserne i WTO's grønne boks, begrænses til 2,5 % af lofterne

- endelig får medlemsstater, der anvender den generelle arealbetalingsordning, også ret til at anvende denne bestemmelse.

Graduering

Ved graduering forstås, at der foretages en procentuel nedsættelse af de direkte betalinger til landmændene (søjle I), og at de derved frigjorte budgetmidler overføres til foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne (søjle II).

I forbindelse med reformen i 2003 blev det vedtaget at indføre en obligatorisk graduering for alle medlemsstater i EU-15 fra 2005, hvor den blev fastsat til 3 %, hvorefter den blev forhøjet til 4 % i 2006 og 5 % fra 2007 og fremefter. Der blev også indført et fribeløb på 5 000 EUR, op hvilket der ikke foretages nogen nedsættelse af de direkte betalinger.

I meddelelsen "Forberedelser til sundhedstjekket af reformen af den fælles landbrugspolitik" blev der gjort opmærksom på en række nye og aktuelle udfordringer, som den fælles landbrugspolitik står overfor, som fx klimaforandringer, risikostyring, bioenergi, vandforvaltning og biodiversitet, og politikken for landdistriktsudvikling anføres som en af mulighederne til at klare disse ændringer.

De foranstaltninger, der er til rådighed i henhold til landdistriktspolitikken, giver allerede forskellige alternative muligheder for at tackle de nye udfordringer, og medlemsstaterne har allerede inkorporeret tilsvarende foranstaltninger i deres landdistriktsprogrammer for perioden 2007-2013. Ifølge de første erfaringer med udnyttelsen af midlerne til landdistriktsudvikling i 2007 ser det dog ud til, at medlemsstaterne har brug for flere midler, end de har til rådighed.

For at give medlemsstaterne mulighed for at efterkomme det stigende behov for at klare nye udfordringer ved hjælp af landdistriktsforanstaltningerne, foreslås det at forhøje den obligatoriske graduering med 8 % og at tilføje et ekstra progressivt element som led i en ny ordning, der er baseret på følgende principper:

- alle nye indtægter fra graduering beholdes af den medlemsstat, der tilvejebringer dem

- i EU-15 forhøjes grundgradueringen, der gælder for alle betalinger på over 5 000 EUR, med 2 % om året fra 2009, indtil den i 2012 når op på yderligere 8 % (oven i de nuværende 5 %)

- der indføres et progressivt element, hvor betalingerne nedsættes trinvis med yderligere 3 % i takt med, at betalingerne stiger, og der foreslås en ny ordning til finansiel forvaltning af den direkte støtte, hvor der fastsættes samlede nettolofter for hver medlemsstat

- Af følgende tabel fremgår de samlede gradueringsprocentdele, der skal anvendes (nugældende + supplerende):

Tærskler | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 |

1 til 5 000 | 0 | 0 | 0 | 0 |

5 000 til 99 999 | 5 % + 2 % | 5 % + 4 % | 5 % + 6 % | 5 % + 8 % |

100 000 til 199 999 | 5 % + 5 % | 5 % + 7 % | 5 % + 9 % | 5 % + 11 % |

200 000 til 299 999 | 5 % + 8 % | 5 % + 10 % | 5 % + 12 % | 5 % + 14 % |

over 300 000 | 5 % + 11 % | 5 % + 13 % | 5 % + 15 % | 5 % + 17 % |

- De direkte betalinger i EU-10 skal også gradueres i 2012 med en grundsats på 3 % (i stedet for 13 %). Bulgarien og Rumænien er fritaget med hensyn til indfasning af de direkte betalinger.

Begrænsning af betalinger

46,6 % af modtagerne af direkte betalinger i EU-25 modtager under 500 EUR. Der er hovedsagelig tale om landmænd med små bedrifter, men i nogle medlemsstater drejer det sig også om modtagere, hvis betaling er lavere end omkostningerne ved at forvalte dem.

For at forenkle og reducere omkostningerne ved forvaltning af de direkte betalinger foreslås det, at medlemsstaterne enten fastsætter et minimumsbeløb for betalinger på 250 EUR eller også fastsætter et støtteberettiget minimumsareal pr. bedrift på mindst 1 hektar eller begge dele. Dog fastsættes der særlige bestemmelser for de medlemsstater, hvis landbrugssektor hovedsagelig består af meget små bedrifter.

FUSIONSMARKEDSORDNINGEN

Mekanismer for markedsintervention

På grundlag af analyser har Kommissionen konkluderet, at reguleringen af udbuddet på markedet ikke bør bremse EU's landmænds evne til at reagere på markedssignalerne, men bør omdannes til et reelt sikkerhedsnet. Med henblik herpå foreslås det at forenkle og harmonisere de gældende bestemmelser om offentlig intervention ved at udvide licitationsordningen.

I kornsektoren foreslås det at indføre licitation for brødhvede, mens der for foderkorn anvendes samme model som for majs (nedsættelse af det kvantitative loft til nul). For hård hvede foreslås det under hensyntagen til de aktuelle og forventede markedsforhold at afskaffe intervention. Af samme årsager foreslås det også at afskaffe intervention for ris og svinekød. Bestemmelserne om licitation skal også gælde for smør og skummetmælkspulver.

Afskaffelse af jordudtagning

På grundlag af markedsudsigterne og gennemførelsen af enkeltbetalingsordningen foreslås det at afskaffe jordudtagning som instrument til regulering af udbuddet. Ifølge forslagene om krydsoverensstemmelse og landdistriktsudvikling får medlemsstaterne de rette redskaber til at sikre, at de aktuelle miljøfordele, som er forbundet med jordudtagning, kan bevares.

Overgang til ophævelsen af mælkekvoterne

I 1984 blev der indført kvoter på grund af overproduktion. De aktuelle markedsudsigter tyder på, at betingelserne, som lå til grund for at indføre mælkekvoter i 1984, har forandret sig fuldstændigt. Da mælkekvoterne udløber i 2015, bør sektoren forberedes på et marked uden kvoter efter 2015 ved hjælp af gradvise overgangsforanstaltninger. For at mælkesektoren kan få en "blød landing", når kvoterne udløber, foreslås der en årlig kvoteforhøjelse.

Generelt forventes det, at afviklingen af mælkekvoterne vil få produktionen til at stige, mens priserne vil falde og sektorens konkurrenceevne øges. Det forventes dog at blive vanskeligt at opretholde en minimumsproduktion i nogle områder, som fortrinsvis men ikke udelukkende er bjergområder. Disse problemer kan løses ved at anvende særlige foranstaltninger i henhold til artikel 68 i forordningen om ordninger for direkte støtte.

Særlig støtte til mælkesektoren

Det foreslås at afskaffe støtten til privat oplagring af ost og støtten til afsætning af smør til konditorvarer og konsumis og til direkte forbrug. Disse ordninger er ikke længere nødvendige til at støtte markedet og bør derfor ophæves.

For så vidt angår andre produkter, som det i henhold til de gældende regler er obligatorisk at yde støtte til, fx støtte til privat oplagring af smør, støtte til skummetmælkspulver, der anvendes som foder, og støtte til kaseinproduktion, foreslås det at indføre en fakultativ støtteordning, som Kommissionen kan beslutte at anvende, hvis markedssituationen kræver det.

Andre støtteordninger

En række små støtteordninger foreslås afkoblet og inkorporeret i enkeltbetalingsordningen, fordi det vil bidrage til at øge konkurrenceevnen og forenkle reglerne. For hamp, proteinafgrøder og nødder kan overgangen til enkeltbetalingsordningen ske uden overgangsperiode. For ris, tørret foder, kartofler til stivelsesfremstilling og lange hørfibre foreslås der en overgangsperiode, inden støtten afkobles fuldstændigt, for at hjælpe landmændene og forarbejdningsindustrien med gradvis at tilpasse sig den nye støtteordning. På baggrund af den aktuelle meget kraftige efterspørgsel efter bioenergi foreslås det også at afskaffe energiafgrødeordningen.

NYE UDFORDRINGER OG POLITIKKEN FOR UDVIKLING AF LANDDISTRIKTERNE

Da der er lagt loft over det samlede budget til den fælles landbrugspolitik frem til 2013, kan der kun findes flere midler til landdistriktsudvikling i kraft af øget obligatorisk graduering.

Der er behov for flere midler til at gøre et større arbejde inden for de områder, som EU prioriterer højt, nemlig klimaforandringer, vedvarende energi, vandforvaltning og biodiversitet.

- Klima og energi er kommet til at stå øverst på dagsordenen nu, hvor EU har valgt at stå i spidsen for at opbygge en global økonomi med lav CO2-udledning. I marts 2007 godkendte EU's stats- og regeringschefer Kommissionens forslag om at nedskære CO2-emissionerne med mindst 20 % frem til 2020 (30 %, hvis der kan opnås enighed om globale mål) og at fastsætte et bindende mål for anvendelsen af vedvarende energikilder på 20 %, og herunder skal 10 % af forbruget af benzin og dieselolie dækkes af biobrændstoffer. Landbruget og skovbruget kan spille en vigtig rolle som leverandører af råvarer til produktion af bioenergi, når det gælder kulstofbinding og yderligere reduktion af drivhusgasemissioner.

- EU's mål for vandpolitikken er fastlagt i vandrammedirektivet, der skulle blive gennemført fuldt ud i perioden 2010-2012. Som storforbrugere af vand og vandreserver spiller landbruget og skovbruget en vigtig rolle i bestræbelserne på at opnå en bæredygtig vandforvaltning både kvantitativt og kvalitativt. Vandforvaltning kommer til at indtage en stadig større plads ved tilrettelæggelsen af strategien i forbindelse med allerede uundgåelige klimaforandringer.

- Medlemsstaterne har givet tilsagn om at standse nedgangen i biodiversiteten senest i 2010, men dette mål ser mere og mere ud til ikke at kunne nås. En stor del af Europas biologiske mangfoldighed er afhængig af landbruget og skovbruget, og arbejdet på at beskytte biodiversiteten må øges, især på baggrund af klimaændringernes forventede skadelige virkninger og den stigende efterspørgsel efter vand.

Medlemsstaterne opfordres til at udnytte alle de ekstra midler, der er til rådighed for 2010-2013, og at tilpasse deres strategier og programmer i overensstemmelse hermed. Især kan investeringsstøtten under akse 1 målrettes mod energi-, vand- og andet inputbesparende maskineri og udstyr og produktion af (råvarer til) vedvarende energi til brug på bedriften og uden for bedriften. Under akse 2 kan miljøvenlige landbrugsforanstaltninger og skovbrugsforanstaltninger især bruges til bevarelse af biodiversiteten, vandforvaltning og forebyggelse af klimaændringer. Under akse 3 og 4 kan der ydes støtte til lokale projekter vedrørende vedvarende energi.

I den forbindelse vil det syvende forskningsrammeprogram fungere som hjælp til at klare de nye udfordringer og yde værdifuld støtte til innovationer inden for landbruget og til at føre en målrettet politik.

BUDGETMÆSSIGE VIRKNINGER

Siden reformen af den fælles landbrugspolitik i 2003 har den fælles landbrugspolitik haft en indbygget mekanisme med finansiel disciplin, der blev taget i anvendelse fra regnskabsåret 2007 i tilfælde, hvor der er risiko for, at uventede udgifter vil overstige det finansielle loft over markedsudgifterne og den direkte støtte. Forslaget ændrer ikke de principper for mekanismens anvendelse, som blev indført med reformen i 2003 og ændret ved EU-12's tiltrædelse. Størstedelen af den fælles landbrugspolitiks støtte er nu fast, og markedsudsigterne er kommet til at se betydeligt bedre ud siden 2003. Derfor er risikoen for, at der vil blive anvendt finansiel disciplin (dvs. skåret i den direkte støtte) blevet mindre end tidligere forventet.

Forslagene om graduering i forbindelse med enkeltbetalingsordningen og udvikling af landdistrikterne har pr. definition ingen følger for EU-budgettet, fordi der er tale om en simpel obligatorisk overførsel fra første til anden søjle i den fælles landbrugspolitik. For medlemsstaternes budget kan øget graduering føre til øgede nationale udgifter på grund af den medfinansiering, der kræves i forbindelse med støtte til landdistriktsudvikling. Det betyder, at nogle medlemsstater har mulighed for at vende tilbage til de (højere) nationale udgifter, der oprindeligt var planlagt, før beslutningen om den finansielle ramme for 2007-2013 blev truffet. Der kan blive moderate finansielle følger for EU-budgettet, når nogle foranstaltninger overføres til enkeltbetalingsordningen, men de fleste af dem er også budgetneutrale.

Den seneste stigning i verdensmarkedspriserne har ført til en klar forbedring af markedsudsigterne i forhold til forventningerne, da der blev truffet beslutning om 2003-reformen. Reformen af majsinterventionsordningen har siden da løst en del af de tidligere forventede problemer på kornmarkedet, og de foreliggende forslag om intervention for korn forbedrer forholdene yderligere. De ekstraudgifter, der forventes hen mod slutningen af den nugældende finansielle ramme, er relativt små. Inden for mælkesektoren afhænger følgerne snarere af, hvornår udgifterne vil blive afholdt (før eller efter 2013).

Mælkekvoternes udløb vil under alle omstændigheder lægge yderligere pres på smør. Det foreliggende forslag, hvormed der indledes en gradvis kvoteafvikling, er generelt mere fordelagtigt, ikke blot for sektoren, men også for den fælles landbrugspolitiks udvikling på lang sigt. Det kan dog ikke udelukkes, at der bliver behov for nogle begrænsede yderligere udgifter til eksport af smør. Om det kommer til at ske, afhænger af faktorer, som ikke er bekendt på nuværende tidspunkt (aftalen om DDA og udviklingen på verdensmarkedet). Derfor indeholder dette forslag en klausul om revision i 2012, således at udviklingen på mejerimarkederne kan blive vurderet for at afgøre, om der skal træffes yderligere foranstaltninger for at undgå budgetstigninger. Der forventes nogle besparelser som følge af, at nogle gældende foranstaltninger ophæves. De vigtigste konsekvenser for budgettet af den bløde landing i forbindelse med ophævelsen af mælkekvoterne er et indtægtstab som følge af det forventede fald i mælkeafgiften.

2008/0103 (CNS)

Forslag til

RÅDETS FORORDNING (EF) Nr.

om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte til landbrugere og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 36 og 37 og artikel 299, stk. 2,

under henvisning til akten om Den Hellenske Republiks tiltrædelse, særlig stk. 6 i protokol nr. 4 om bomuld[1],

under henvisning til forslag fra Kommissionen[2],

under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet[3],

under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg[4],

under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget[5], og

ud fra følgende betragtninger:

1. Erfaringen med gennemførelsen af Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 af 29. september 2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere og om ændring af forordning (EØF) nr. 2019/93, (EF) nr. 1452/2001, (EF) nr. 1453/2001, (EF) nr. 1454/2001, (EF) nr. 1868/94, (EF) nr. 1251/1999, (EF) nr. 1254/1999, (EF) nr. 1673/2000, (EØF) nr. 2358/71 og (EF) nr. 2529/2001[6] har vist, at visse dele af støttemekanismen bør tilpasses. Især bør afkoblingen af den direkte støtte udvides, og enkeltbetalingsordningen bør forenkles. Der gøres også opmærksom på, at forordning (EF) nr. 1782/2003 er blevet gennemgribende ændret, siden den trådte i kraft. Af disse årsager og for klarhedens skyld bør forordningen ophæves og afløses af en ny forordning.

2. Ved forordning (EF) nr. 1782/2003 indførtes princippet om, at landbrugere, der ikke opfylder visse krav inden for folkesundhed, dyre- og plantesundhed, miljø og dyrevelfærd, får nedsat deres direkte støtte eller bliver udelukket fra at modtage direkte støtte. Denne såkaldte krydsoverensstemmelsesordning udgør en integrerende del af EF's støtte i form af direkte betalinger og bør derfor bibeholdes. Erfaringen har dog vist, at en række af krydsoverensstemmelseskravene ikke er tilstrækkeligt relevante for udøvelsen af landbrugsvirksomhed eller for landbrugsarealerne, eller også snarere vedrører de nationale myndigheder end landbrugerne. Derfor bør krydsoverensstemmelsesordningens anvendelsesområde tilpasses.

3. For at undgå, at landbrugsarealer bliver opgivet og sikre, at de bevares i god landbrugs- og miljømæssig stand, blev der ved forordning (EF) nr. 1782/2003 fastsat EF-rammebestemmelser, i henhold til hvilke medlemsstaterne vedtager normer under hensyn til de pågældende områders særlige karakteristika, herunder jordbunds- og klimaforhold, eksisterende landbrugssystemer (arealanvendelse, vekseldrift og landbrugspraksis) og landbrugsstrukturer. Afskaffelsen af obligatorisk jordudtagning inden for enkeltbetalingsordningen kan i nogle tilfælde have skadelige virkninger for miljøet, især for visse landskabstræk. Derfor bør de gældende EF-bestemmelser udbygges for i fornødent omfang at beskytte bestemte landskabstræk.

4. At beskytte og forvalte vand i forbindelse med landbrugsvirksomhed er i stigende grad blevet et problem i nogle områder. Derfor bør de gældende EF-rammebestemmelser for god landbrugs- og miljømæssig stand også udbygges for at beskytte vand mod forurening og afstrømning og forvalte brugen af vand.

5. Da permanente græsarealer har en positiv miljøvirkning, bør der fastsættes foranstaltninger for at fremme bevarelsen af de eksisterende permanente græsarealer og undgå en massiv omlægning til agerjord.

6. For at opnå en bedre balance mellem de politiske redskaber, der skal fremme bæredygtigt landbrug, og dem, der skal fremme udviklingen af landdistrikterne, blev der indført et system med obligatorisk gradvis nedsættelse af de direkte betalinger ("graduering") ved forordning (EF) nr. 1782/2003. Dette system bør bevares, samtidig med at de første 5 000 EUR fritages for graduering.

7. De besparelser, der opnås ved den graduering, som blev indført ved forordning (EF) nr. 1782/2003, anvendes til at finansiere foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne. Siden forordningen blev vedtaget, er landbruget kommet til at stå over for en række nye krævende udfordringer som klimaforandringer, bioenergis øgede betydning og behovet for bedre vandforvaltning og effektivere beskyttelse af biodiversiteten. Det Europæiske Fællesskab skal som part i Kyotoprotokollen[7] tilpasse sine politikker i lyset af klimaforandringsproblematikken. Som følge alvorlige problemer med vandknaphed og tørke bør vandforvaltningsspørgsmål desuden behandles mere indgående[8]. At beskytte biodiversiteten er fortsat en stor udfordring, og selv om der er gjort store fremskridt, vil det kræve et større arbejde at nå EF's biodiversitetsmål for 2010[9]. EF anerkender, at der er behov for at tage de nye udfordringer op som led i sine politikker. Det rette værktøj til at gøre dette på landbrugsområdet er de landdistriktsprogrammer, der er vedtaget i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005 af 20. september 2005 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL)[10]. For at give medlemsstaterne mulighed for at revidere deres landdistriktsprogrammer i overensstemmelser hermed, uden at de skal indskrænke deres igangværende aktiviteter til udvikling af landdistrikterne på andre områder, bør der skaffes flere midler. De fornødne finansielle midler til at støtte EF's politik til udvikling af landdistrikterne kan dog ikke skaffes via de finansielle overslag for 2007-2013. Derfor bør en stor del af de finansielle midler, der kræves, tilvejebringes, ved at der foretages en gradvis større nedsættelse af de direkte betalinger.

8. Fordelingen af den direkte indkomststøtte blandt landbrugerne er kendetegnet ved, at en stor del af betalingerne tildeles et ret begrænset antal store modtagere. Det siger sig selv, at større modtagere ikke behøver den samme støtte pr. enhed, for at målet med indkomststøtte kan nås effektivt. Muligheden for at tilpasse sig gør det desuden lettere for større modtagere at arbejde med lavere støtte pr. enhed. Det synes derfor rimeligt at forvente, at landbrugere, der modtager store støttebeløb, yder et særligt bidrag til finansieringen af landdistriktsforanstaltninger, som er lagt an på at klare nye udfordringer. Derfor bør der indføres en mekanisme, i henhold til hvilken de højeste betalinger nedsættes kraftigere, og hvor provenuet anvendes til at tackle de nye udfordringer i forbindelse med udviklingen af landdistrikterne. For at sikre, at mekanismen fungerer proportionalt, bør de yderligere nedsættelser forhøjes progressivt i takt med, at betalingerne stiger.

9. Landbruget i fjernområderne er udsat for yderligere problemer på grund af deres særlige geografiske beliggenhed og status som øsamfund, lille areal og vanskelige topografiske og klimatiske forhold. For at afhjælpe de vanskelige forhold bør kravet om at anvende graduering over for landbrugere i fjernområderne fraviges.

10. De medlemsstater, der har valgt at anvende en ordning med frivillig graduering, bør tage hensyn til den øgede obligatoriske graduering. Derfor bør der foretages ændringer i Rådets forordning (EF) nr. 378/2007 af 27. marts 2007 om regler for frivillig graduering af direkte betalinger som fastsat i forordning (EF) nr. 1782/2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere[11].

11. De beløb, der fremkommer ved nedsættelsen på 5 % i henhold til forordning (EF) nr. 1782/2003, bør fordeles mellem medlemsstaterne på grundlag af objektive kriterier. Det bør dog fastsættes, at en vis procentdel af beløbene bør forblive i de medlemsstater, hvor de er tilvejebragt. På grund af de strukturtilpasninger, der følger af afskaffelsen af intervention for rug, bør der for nogle rugproducerende områder fastsættes særlige foranstaltninger, som finansieres ved hjælp af en del af de beløb, der fremkommer ved gradueringen. De beløb, der fremkommer ved anvendelsen af yderligere gradvise nedsættelser, bør dog tilfalde de medlemsstater, hvor de er fremkommet.

12. For at gradueringen kan fungere bedst muligt, og her tænkes navnlig på procedurerne for ydelse af direkte betalinger til landbrugerne og overførslerne til landdistriktsprogrammerne, bør der fastsættes nettolofter for hver medlemsstat, der begrænser betalingerne til landbrugerne efter gradueringen. Rådets forordning (EF) nr. 1290/2005 af 21. juni 2005 om finansiering af den fælles landbrugspolitik[12] bør ændres i overensstemmelse hermed.

13. Landbrugerne i de nye medlemsstater får direkte betalinger via en indfasningsordning. For at opnå den rette balance mellem de politiske redskaber, der skal fremme bæredygtigt landbrug, og dem, der skal fremme udviklingen af landdistrikterne, bør der først anvendes graduering over for landbrugerne i de nye medlemsstater, når de direkte betalinger i disse medlemsstater er på højde med de direkte betalinger i de øvrige medlemsstater.

14. Gradueringen bør ikke reducere det nettobeløb, der betales til en landbruger i en ny medlemsstat, til under det beløb, der skal betales til en tilsvarende landbruger i de øvrige medlemsstater. Når gradueringen engang kommer til at gælde for landbrugerne i de nye medlemsstater, bør nedsættelsen derfor begrænses til forskellen mellem niveauet i henhold til indfasningsordningen og niveauet i de øvrige medlemsstater efter graduering. Landbrugere i de nye medlemsstater, hvis støtte bliver gradueret, bør desuden ikke længere få supplerende nationale direkte betalinger for at undgå, at den støtte, de modtager, overstiger støtten i de øvrige medlemsstater.

15. For at sikre, at beløbene til finansiering af den fælles landbrugspolitik ligger under de årlige lofter i de finansielle overslag, bør der indføres en finansiel mekanisme til om nødvendigt at tilpasse de direkte betalinger. Der bør fastsættes en tilpasning af den direkte støtte, når prognoserne viser, at udgiftsområde 2 — med en sikkerhedsmargen på 300 mio. EUR — overskrides i et givet regnskabsår. Under hensyntagen til størrelsen af de direkte betalinger til landbrugerne i de nye medlemsstater som følge af indfasningen bør det fastsættes, at der som led i anvendelsen af indfasningsmekanismen over for alle direkte betalinger i de nye medlemsstater først skal anvendes finansiel disciplin, når de direkte betalinger i de nye medlemsstater mindst er på højde med de direkte betalinger i de medlemsstater, der ikke er nye medlemsstater.

16. For at hjælpe landbrugerne med at leve op til normerne for et moderne højkvalitetslandbrug er det nødvendigt, at medlemsstaterne indfører en global bedriftsrådgivningsordning for erhvervsmæssigt drevne bedrifter. Bedriftsrådgivningsordningen bør hjælpe landbrugerne med at blive mere bevidste om forholdet mellem materialestrømme og driftsprocesser og normerne for miljø, fødevaresikkerhed, dyresundhed og dyrevelfærd uden på nogen måde at gribe ind i deres forpligtelse til og ansvar for at overholde disse normer.

17. Ifølge artikel 9 i forordning (EF) nr. 1290/2005 skal medlemsstaterne træffe de fornødne foranstaltninger for at sikre sig, at de foranstaltninger, der finansieres af Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL), virkelig er blevet gennemført, og at de er blevet gennemført korrekt, og forhindre og forfølge uregelmæssigheder. Med henblik herpå bør de anvende et integreret system for forvaltning og kontrol af de direkte betalinger. For at EF-støtten kan blive mere effektiv og for at forbedre kontrollen med den bør medlemsstaterne bemyndiges til også at anvende det integrerede system i forbindelse med EF-ordninger, der ikke er omfattet af nærværende forordning.

18. De vigtigste elementer i det integrerede system for forvaltning og kontrol bør fastsættes, herunder bestemmelser om en elektronisk database, et system til identificering af landbrugsparceller, støtteansøgninger fra landbrugerne, et harmoniseret kontrolsystem og for enkeltbetalingsordningens vedkommende et system til identificering og registrering af betalingsrettigheder.

19. Det er en byrde for medlemsstaternes myndigheder at forvalte små beløb. For at undgå en alt for stor administrativ byrde bør medlemsstaterne afholde sig fra at yde direkte betalinger, hvis beløbet er lavere end den gennemsnitlige EF-støtte pr. hektar, eller hvis det støtteberettigede areal på den bedrift, som der ansøges om støtte til, er på under en hektar. Der bør fastsættes særlige bestemmelser for de medlemsstater, hvis bedriftsstruktur er meget anderledes end den gennemsnitlige struktur i EF. Medlemsstaterne bør under hensyntagen til deres landbrugsøkonomis særlige struktur kunne vælge, hvilket af de to kriterier de ønsker at gennemføre. I forbindelse med de særlige betalingsrettigheder, der er tildelt landbrugere med såkaldte "jordløse" bedrifter, er det ineffektivt at anvende det hektarbaserede kriterium. Over for disse landbrugere bør gennemsnitsstøtten derfor gælde som minimumsbeløb.

20. Erfaringen med anvendelsen af enkeltbetalingsordningen har vist, at der i en række tilfælde er blevet ydet afkoblet indkomststøtte til andre modtagere end fysiske personer, hvis forretningsformål slet ikke eller kun marginalt er at drive landbrug. For at forhindre, at der ydes landbrugsindkomststøtte til sådanne selskaber og virksomheder, og for at garantere, at EF-støtten udelukkende anvendes til at sikre landbrugsbefolkningen en rimelig levestandard, bør medlemsstaterne bemyndiges til i sådanne tilfælde at undlade at yde direkte betalinger i henhold til denne forordning.

21. De nationale myndigheder bør inden for de foreskrevne tidsfrister udbetale den fulde støtte, der er fastsat i EF's støtteordninger, til modtagerne, efter at der dog er foretaget eventuelle nedsættelser i henhold til denne forordning. For at gøre forvaltningen af de direkte betalinger mere fleksibel bør medlemsstaterne kunne udbetale de direkte betalinger i to rater om året.

22. Den fælles landbrugspolitiks støtteordninger omfatter direkte indkomststøtte særlig med henblik på at sikre landbrugerne en rimelig levestandard. Dette mål hænger nøje sammen med, at landbrugsarealerne bevares. For at undgå fejlfordeling af EF-midlerne bør der ikke foretages støtteudbetalinger til landbrugere, der kunstigt har skabt betingelser for at opnå sådanne betalinger.

23. For at nå den fælles landbrugspolitiks mål må de fælles støtteordninger tilpasses udviklingen, om nødvendigt inden for korte frister. Modtagerne kan derfor ikke regne med, at støttebetingelserne forbliver uændrede, og bør være forberedt på en eventuel revision af ordningerne i lyset af den økonomiske udvikling og budgetsituationen.

24. Ved forordning (EF) nr. 1782/2003 blev der oprettet en enkeltbetalingsordning, der samlede de forskellige eksisterende støttemekanismer i en enkelt ordning med afkoblede direkte betalinger. Erfaringen med anvendelsen af enkeltbetalingsordningen viser, at nogle af dens elementer kan forenkles til fordel for landbrugerne og myndighederne. Da enkeltbetalingsordningen i mellemtiden er blevet gennemført af alle de medlemsstater, der skulle gøre det, er en række bestemmelser, der havde med den oprindelige gennemførelse at gøre, desuden blevet forældede og bør derfor tilpasses. I den sammenhæng er der i nogle tilfælde blevet opdaget en omfattende underudnyttelse af betalingsrettigheder. For at undgå dette bør den oprindeligt fastsatte frist for at overføre uudnyttede betalingsrettigheder til den nationale reserve afkortes til to år i betragtning af, at landbrugerne allerede er fortrolige med, hvordan enkeltbetalingsordningen fungerer.

25. Enkeltbetalingsordningens vigtigste elementer bør bevares. Især bør fastsættelsen af nationale lofter sikre, at støtten og rettighederne som helhed kan holdes på et niveau, der ikke overstiger de nuværende budgetgrænser. Medlemsstaterne bør også have en national reserve, der kan bruges til at gøre det lettere for nye landbrugere at komme med i ordningen eller til at tilgodese særlige behov i bestemte områder. Der bør fastsættes regler for overdragelse og udnyttelse af betalingsrettigheder for at undgå, at der i spekulationsøjemed sker overdragelser og akkumulering af betalingsrettigheder uden tilsvarende landbrugsgrundlag.

26. Da der indlemmes stadig flere nye sektorer i enkeltbetalingsordningen, bør definitionen af jord, der er berettiget til at være med i ordningen eller til aktivering af betalingsrettigheder, revideres. Det bør dog fastsættes, at der ikke kan ydes støtte til frugt- og grøntsagsarealer, hvis medlemsstaterne har valgt at udsætte indlemmelsen af denne sektor i enkeltbetalingsordningen. Desuden bør der fastsættes særlige foranstaltninger for hamp for at forhindre, at der ydes støtte til ulovlige afgrøder.

27. Den obligatoriske udtagning af agerjord blev oprindeligt indført for at regulere udbuddet. Som følge af udviklingen på markedet for markafgrøder og indførelsen af afkoblet støtte er dette instrument blevet overflødigt og bør derfor afskaffes. De jordudtagningsrettigheder, der er fastsat i henhold til artikel 53 og artikel 63, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1782/2003, bør derfor aktiveres for arealer på de samme betingelser som alle andre rettigheder.

28. I de medlemsstater, som har valgt at gennemføre den historiske model, var betalingsrettighedernes værdi som følge af, at tidligere koblet markedsstøtte blev indlemmet i enkeltbetalingsordningen, baseret på den tidligere støttes størrelse. Efterhånden som det er længere og længere tid siden, at enkeltbetalingsordningen blev indført, og efterhånden som stadig flere sektorer indlemmes i enkeltbetalingsordningen, bliver det stadig vanskeligere at retfærdiggøre store individuelle støtteforskelle, som kun er baseret på tidligere støtte. Derfor bør medlemsstater, der har valgt at gennemføre den historiske model, bemyndiges til på visse betingelser at revidere de tildelte betalingsrettigheder for at tilnærme deres værdier til hinanden samtidig med, at EF-rettens generelle principper og den fælles landbrugspolitiks mål overholdes. I den forbindelse kan medlemsstaterne tage særlige forhold, der gør sig gældende for geografiske områder, i betragtning, når de fastsætter mere ensartede beløb. Udjævningen af betalingsrettighederne bør finde sted over en passende periode og nedsættelser begrænses for at give landbrugerne rimelige muligheder for at tilpasse sig de nye støtteforhold.

29. I forbindelse med 2003-reformen havde medlemsstaterne mulighed for at gennemføre enkeltbetalingsordningen på grundlag af en historisk eller en regional model. Siden da har medlemsstaterne haft mulighed for at vurdere virkningerne af deres valg både ud fra et økonomisk og et administrativt synspunkt. De bør derfor nu have mulighed for at ændre deres oprindelige valg på baggrund af deres erfaringer. Ud over at have mulighed for at udjævne betalingsrettighedernes værdi bør medlemsstater, der har anvendt den historiske model, derfor bemyndiges til at gå over til den regionale model. Medlemsstater, der har valgt at anvende den regionale model, bør også kunne vælge at ændre deres beslutning på visse vilkår for at udjævne betalingsrettighedernes værdi i overensstemmelse med nogle forudfastsatte trin samtidig med, at EF-rettens generelle principper og den fælles landbrugspolitiks mål overholdes. Ændringerne bør foregå over en passende periode og nedsættelserne begrænses for at give landbrugerne rimelige muligheder for at tilpasse sig de nye støtteforhold.

30. I henhold til forordning (EF) nr. 1782/2003 om indførelsen af den afkoblede enkeltbetalingsordning kunne medlemsstaterne udelukke visse betalinger fra ordningen. Samtidig kunne valgmulighederne i afsnit III, kapitel 5, afdeling 2 og 3, ifølge nævnte forordnings artikel 64, stk. 3, tages op til revision på baggrund af markeds- og strukturudviklingen. En analyse af erfaringerne viser, at afkoblingen giver producenterne friere valg til at træffe beslutning om, hvad de vil producere, på grundlag af rentabiliteten og efterspørgslen på markedet. Dette gælder især for markafgrøder, humle og frø og i et vist omfang også oksekød. Derfor bør de delvis koblede betalinger for disse produkter indlemmes i enkeltbetalingsordningen. For at oksekødsproducenterne gradvis kan tilpasse sig de nye støttebestemmelser, bør den særlige handyrspræmie og slagtepræmien gradvis indlemmes. Da de delvis koblede betalinger for frugt og grøntsager først blev indført for nylig og da kun som en overgangsforanstaltning, er det ikke nødvendigt at tage disse ordninger op til revision.

31. Hvad angår ammekøer og får og geder ser det dog ud til, at det stadig kan være påkrævet at bevare en vis landbrugsproduktion for landbrugsøkonomiens skyld i områder, hvor landbrugerne ikke har andre økonomiske alternativer. På den baggrund bør medlemsstaterne kunne vælge at bevare den koblede støtte på det aktuelle niveau eller for ammekøers vedkommende en lavere støtte. I givet fald bør det for at sikre, at dyrene er sporbare, fastsættes, at bestemmelserne om identifikation og registrering i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1760/2000[13] og Rådets forordning (EF) nr. 21/2004[14] skal overholdes.

32. Medlemsstaterne bør have lov til at udnytte op til 10 % af deres lofter til at yde særlig støtte i klart definerede tilfælde. Formålet med støtten er at sætte medlemsstaterne i stand til at tage fat på miljøspørgsmål og forbedre landbrugsprodukternes kvalitet og afsætningen af dem. Der bør også være støtte til rådighed til at afbøde konsekvenserne af afviklingen af mælkekvoterne og afkoblingen af støtten i særligt følsomme sektorer. I betragtning af den tiltagende betydning, som effektiv risikostyring har fået, bør medlemsstaterne have mulighed for at bidrage finansielt til de præmier, som landbrugerne betaler for afgrødeforsikring, og til, at der ydes kompensation for økonomiske tab som følge af dyre- eller plantesygdomme. For at overholde EF's internationale forpligtelser bør de midler, der kan anvendes til koblede støtteforanstaltninger, begrænses til et passende niveau. De betingelser, der skal gælde for finansielle bidrag til afgrødeforsikring og kompensation i forbindelse med dyre- eller plantesygdomme, bør fastsættes i overensstemmelse hermed.

33. De direkte betalinger under enkeltbetalingsordningen var baseret på referencebeløb for de direkte betalinger, som tidligere var blevet modtaget, eller på regionaliserede beløb pr. hektar. Landbrugerne i de nye medlemsstater modtog ikke direkte betalinger fra EF og havde ingen historiske referencebeløb for kalenderåret 2000, 2001 og 2002. Derfor blev det i henhold til forordning (EF) nr. 1782/2003 fastsat, at enkeltbetalingsordningen i de nye medlemsstater skulle baseres på regionaliserede beløb pr. hektar. Nu, hvor de nye medlemsstater allerede har været medlem af EU i flere år, kan det dog overvejes at anvende referenceperioder for dem, der endnu ikke er gået over til enkeltbetalingsordningen. For at lette overgangen til enkeltbetalingsordningen og for især at undgå ansøgninger i spekulationsøjemed bør de nye medlemsstater derfor bemyndiges til ved beregningen af betalingsrettigheder i forbindelse med enkeltbetalingsordningen at tage arealer i betragtning, hvortil der er blevet ydet støtte efter den generelle arealbetalingsordning.

34. Ved den regionaliserede gennemførelse af enkeltbetalingsordningen bør de nye medlemsstater have mulighed for at tilpasse værdien af rettighederne pr. hektar på basis af objektive kriterier for at sikre, at landbrugerne behandles lige, og at der undgås markedsfordrejninger.

35. De nye medlemsstater bør ligesom de øvrige medlemsstater have muligheder for at gennemføre enkeltbetalingsordningen delvis.

36. Afkoblingen af den direkte støtte og indførelsen af enkeltbetalingsordningen var vigtige elementer i reformen af den fælles landbrugspolitik. I 2003 var der dog flere årsager til, at der til en række afgrøder blev bibeholdt særlig støtte. På grundlag af erfaringen med gennemførelsen af forordning (EF) nr. 1782/2003 og markedsudviklingen kan det konkluderes, at de ordninger, som blev holdt uden for enkeltbetalingsordningen i 2003, nu kan indlemmes i den for at fremme et mere markedsorienteret og bæredygtigt landbrug. Dette gælder især olivenoliesektoren, hvor der kun er blevet anvendt begrænset kobling. Det gælder også for de resterende koblede betalinger til hård hvede, proteinafgrøder, ris, kartoffelstivelse og nødder, som er blevet mindre og mindre effektive, hvilket taler for at vælge den afkoblede løsning. For hør bør støtten til forarbejdning også ophæves, og de relevante beløb bør indlemmes i enkeltbetalingsordningen. For ris, tørret foder, kartoffelstivelse og hør bør der indføres en overgangsperiode, for at overgangen til afkoblet støtte kan forløbe så gnidningsløst som muligt. For nødders vedkommende bør medlemsstaterne fortsat kunne betale den nationale del af støtten på en koblet facon for at afbøde afkoblingens virkninger.

37. Som følge af indlemmelsen af nye ordninger i enkeltbetalingsordningen bør det fastsættes, hvordan den nye individuelle indkomststøtte skal beregnes som led i ordningen. For nødder, kartoffelstivelse, hør og tørret foder bør forhøjelsen gives på basis af den støtte, som landbrugerne har modtaget i de allerseneste år. Ved indlemmelsen af betalinger, der hidtil har været delvis udelukket fra enkeltbetalingsordningen, bør medlemsstaterne dog have mulighed for at anvende de oprindelige referenceperioder.

38. Ved forordning (EF) nr. 1782/2003 blev der indført særlig støtte til energiafgrøder for at støtte udviklingen inden for denne sektor. Som følge af den seneste udvikling inden for bioenergi og især den stærke efterspørgsel efter sådanne produkter på de internationale markeder og indførelsen af bindende mål for bioenergis andel af det samlede brændstofforbrug i 2020 er der ikke længere tilstrækkeligt grundlag for at yde særlig støtte til energiafgrøder.

39. Da bomuldssektoren blev indlemmet i enkeltbetalingsordningen, blev det skønnet nødvendigt, at en del af støtten fortsat skulle være knyttet til dyrkningen af bomuld i form af en afgrødespecifik betaling pr. støtteberettiget hektar, for at undgå risikoen for produktionsforstyrrelser i bomuldsproduktionsområderne. Dette bør der ikke ændres ved, hvilket er i overensstemmelse med målene i protokol nr. 4 om bomuld, der er knyttet som bilag til akten vedrørende Grækenlands tiltrædelse.

40. For at afbøde virkningerne af omstruktureringsprocessen i de medlemsstater, der har ydet omstruktureringsstøtte i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 320/2006 af 20. februar 2006 om en midlertidig ordning for omstrukturering af sukkerindustrien i Fællesskabet[15], bør der ydes støtte til sukkerroe- og sukkerrørsproducenterne i højst fem på hinanden følgende år.

41. Ifølge akten vedrørende Tjekkiets, Estlands, Cyperns, Letlands, Litauens, Ungarns, Maltas, Polens, Sloveniens og Slovakiets tiltrædelse og akten vedrørende Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse vil landbrugerne i de nye medlemsstater få direkte støtte via en indfasningsordning.

42. Ved tiltrædelsesakterne blev der også indført en forenklet arealbaseret overgangsordning for at yde direkte betalinger i de nye medlemsstater. De vigtigste elementer i den ordning bør fastsættes. Den generelle arealbetalingsordning har vist sig at være et effektivt og enkelt system til at yde indkomststøtte til landbrugerne. Af forenklingshensyn bør de nye medlemsstater bemyndiges til at fortsætte med at anvende den indtil udgangen af 2013.

43. I fortsættelse af reformen af sukker- og frugt- og grøntsagssektoren og indlemmelsen af dem i enkeltbetalingsordningen bør de medlemsstater, der har valgt at anvende den generelle arealbetalingsordning, bemyndiges til at yde indkomststøtte til sukkerroe-, sukkerrørs- og cikorieproducenter og frugt- og grøntsagsproducenter i form af særskilte betalinger. På samme måde bør de samme medlemsstater bemyndiges til at udbetale særskilt særlig støtte på betingelser, der svarer til dem, der gælder for de øvrige medlemsstater.

44. Som følge af indfasningen af direkte betalinger i de nye medlemsstater indeholdt tiltrædelsesakterne bestemmelser om, at de nye medlemsstater kan yde supplerende nationale direkte betalinger. Betingelserne for at yde disse betalinger bør fastsættes.

45. Ved medlemsstaternes oprindelige tildeling af betalingsrettigheder blev der begået fejl, som resulterede i, at nogle landbrugere fik særligt store betalinger. Denne form for overtrædelser skal normalt følges op af en finansiel korrektion, indtil der træffes korrigerende foranstaltninger. I betragtning af, hvor lang tid der er gået siden den første tildeling af rettigheder, vil vedtagelsen af den nødvendige korrektion medføre uforholdsmæssigt store retlige og administrative problemer for medlemsstaterne. Af hensyn til retssikkerheden bør tildelingen af disse betalinger derfor gøres retmæssig.

46. I henhold til artikel 70, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1782/2003 besluttede Spanien, Frankrig og Portugal, at enkeltbetalingsordningen ikke skulle omfatte de direkte betalinger i de franske oversøiske departementer, på Azorerne og Madeira og De Kanariske Øer, og at de skulle ydes i henhold til afsnit IV i nævnte forordning. Nogle af de støtteforanstaltninger, der er omhandlet i nævnte afsnit, er blevet fuldstændigt indlemmet i enkeltbetalingsordningen. Af forenklingshensyn og under hensyntagen til de særlige forhold, der gør sig gældende i fjernområderne, bør denne form for støtte forvaltes som led i de støtteprogrammer, som er omhandlet i forordning (EF) nr. 247/2006. Med henblik herpå bør de pågældende midler fratrækkes de nationale lofter over direkte betalinger og lægges til de beløb, der er fastsat i artikel 23, stk. 2, i nævnte forordning. Forordning (EF) nr. 247/2006 bør ændres i overensstemmelse hermed.

47. De bestemmelser i nærværende forordning, der kan foranledige medlemsstaterne til en adfærd, som kan sidestilles med statsstøtte, bør, medmindre andet er fastsat, udelukkes fra anvendelsen af statsstøttereglerne, fordi de pågældende bestemmelser indeholder passende betingelser for ydelse af støtte, eller indeholder bestemmelse om, at Kommissionen skal fastsætte sådanne betingelser, så der undgås fordrejning af konkurrencevilkårene.

48. De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af denne forordning bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF[16] af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen.

49. Forordning (EF) nr. 1782/2003 bør ophæves.

50. Medlemsstaterne bør have tilstrækkelig tid til at gennemføre bestemmelserne om yderligere afkobling af de direkte betalinger og bestemmelserne om revision af de beslutninger, der blev truffet som led i 2003-reformen. Derfor bør de relevante bestemmelser først anvendes fra 2010. Forordning (EF) nr. 1782/203 bør derfor anvendes i 2009 på de støtteordninger, som først indlemmes i enkeltbetalingsordningen fra 2010 -

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

AFSNIT I ANVENDELSESOMRÅDE OG DEFINITIONER

Artikel 1 Anvendelsesområde

Ved denne forordning fastsættes:

a) fælles regler for direkte betalinger

b) en indkomststøtteordning for landbrugerne (i det følgende benævnt "enkeltbetalingsordningen")

c) en forenklet overgangsindkomststøtteordning for landbrugerne i de nye medlemsstater (i det følgende benævnt den "generelle arealbetalingsordning")

d) støtteordninger for landbrugere, som producerer ris, kartofler til stivelsesfremstilling, bomuld, sukker, frugt og grøntsager, fårekød og gedekød og oksekød

e) rammebestemmelser for, at de nye medlemsstater kan yde supplerende direkte betalinger.

Artikel 2 Definitioner

I denne forordning forstås ved:

a) "landbruger" en fysisk eller juridisk person eller en sammenslutning af fysiske eller juridiske personer - uanset hvilken retlig status sammenslutningen og dens medlemmer har i henhold til national ret - hvis bedrift befinder sig på EF's område som omhandlet i traktatens artikel 299, og som udøver landbrugsvirksomhed

b) "bedrift" alle de produktionsenheder, som landbrugeren driver, og som befinder sig på en og samme medlemsstats område

c) "landbrugsvirksomhed" produktion, avl eller dyrkning af landbrugsprodukter, herunder høst, malkning, opdræt af husdyr og hold af husdyr til landbrugsformål, eller bevarelse af jorden i god landbrugs- og miljømæssig stand, jf. artikel 6

d) "direkte betaling" en betaling ydet direkte til landbrugerne i henhold til en af de støtteordninger, der er anført i bilag I

e) "betalinger i et givet kalenderår" eller "betalinger i den repræsentative periode" betalinger, der er eller vil blive ydet for det eller de pågældende år, herunder alle betalinger for andre perioder, der begynder i det eller de pågældende kalenderår

f) "landbrugsprodukter" de produkter som er anført på listen i bilag I til traktaten, herunder bomuld, men med undtagelse af fiskevarer

g) "nye medlemsstater" Bulgarien, Tjekkiet, Estland, Cypern, Letland, Litauen, Ungarn, Malta, Polen, Rumænien, Slovenien og Slovakiet

h) "landbrugsareal" areal, der er udlagt som agerjord eller permanent græsareal eller areal med permanente afgrøder.

Artikel 3 Finansiering af direkte betalinger

De støtteordninger, der er anført i bilag I til denne forordning, finansieres i henhold til artikel 3, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 1290/2005.

AFSNIT IIALMINDELIGE BESTEMMELSER OM DIREKTE BETALINGER

KAPITEL 1 KRYDSOVERENSSTEMMELSE

Artikel 4 Hovedkrav

1. En landbruger, der modtager direkte betalinger, skal overholde de lovgivningsbestemte forvaltningskrav, der er omhandlet i bilag II, og betingelserne for god landbrugs- og miljømæssig stand, jf. artikel 6.

2. De nationale myndigheder sørger for, at landbrugeren får en liste over de lovgivningsbestemte forvaltningskrav og de betingelser for god landbrugs- og miljømæssig stand, der skal overholdes.

Artikel 5 Lovgivningsbestemte forvaltningskrav

1. De lovgivningsbestemte forvaltningskrav, der er omhandlet i bilag II, fastlægges ved EF-retsforskrifter på følgende områder:

a) folkesundhed, dyresundhed og plantesundhed

b) miljø

c) dyrevelfærd.

2. I forbindelse med denne forordning anvendes retsakterne i bilag II med de til enhver tid vedtagne ændringer deraf, og når det gælder direktiver, således som de er gennemført i medlemsstaterne.

Artikel 6 Betingelser for god landbrugs- og miljømæssig stand

1. Medlemsstaterne sikrer, at alle landbrugsarealer, især arealer, der ikke længere anvendes til produktionsformål, holdes i god landbrugs- og miljømæssig stand. Medlemsstaterne fastlægger på nationalt eller regionalt plan minimumskrav for god landbrugs- og miljømæssig stand på grundlag af de rammer, der er opstillet i bilag III, idet der tages hensyn til de pågældende områders særlige karakteristika, herunder jordbunds- og klimaforhold, eksisterende landbrugssystemer, arealanvendelse, vekseldrift, landbrugspraksis og landbrugsstrukturer.

2. De medlemsstater, der ikke er nye medlemsstater, sikrer, at arealer, der var permanente græsarealer på datoen for ansøgningerne om arealstøtte for 2003, forbliver permanente græsarealer. De nye medlemsstater sikrer dog, at arealer, der var permanente græsarealer den 1. maj 2004, forbliver permanente græsarealer. Bulgarien og Rumænien sikrer dog, at arealer, der var permanente græsarealer den 1. januar 2007, forbliver permanente græsarealer.

En medlemsstat kan dog under behørigt begrundede omstændigheder fravige første afsnit, hvis den træffer forholdsregler til at hindre en betydelig nedgang i de samlede permanente græsarealer.

Første afsnit gælder ikke for permanente græsarealer, der skal tilplantes med skov, hvis skovrejsningen er forenelig med miljøet, og der ikke plantes juletræer eller hurtigtvoksende arter i kort omdrift.

KAPITEL 2GRADUERING OG FINANSIEL DISCIPLIN

Artikel 7 Graduering

1. Alle direkte betalinger på over 5 000 EUR, der i et givet kalenderår skal ydes til en landbruger, nedsættes for hvert år indtil 2012 med følgende procentdele:

a) 2009: 7 %,

b) 2010: 9 %,

c) 2011: 11 %,

d) 2012: 13 %.

2. De nedsættelser, der er nævnt i stk. 1, øges for:

a) beløb på mellem 100 000 EUR og 199 999 EUR med 3 procentpoint

b) beløb på mellem 200 000 EUR og 299 999 EUR med 6 procentpoint

c) beløb på mellem 300 000 EUR og derover med 9 procentpoint.

3. Stk. 1 og 2 finder ikke anvendelse på direkte betalinger, som ydes til landbrugere i de franske oversøiske departementer, på Azorerne og Madeira, på De Kanariske Øer og på øerne i Det Ægæiske Hav.

Artikel 8 Nettolofter

1. Medmindre andet følger af artikel 11, må de samlede direkte nettobetalinger, der efter anvendelse af artikel 7 og 10 i denne forordning og artikel 1 i forordning (EF) nr. 378/2007 kan ydes i en medlemsstat for et kalenderår, ikke overstige de lofter, der er fastsat i bilag IV til nærværende forordning. Medlemsstaterne foretager om nødvendigt en lineær nedsættelse af de direkte betalinger, for at overholde lofterne i bilag IV.

2. Kommissionen tager efter proceduren i artikel 128, stk. 2, lofterne i bilag IV op til revision for at tage hensyn til:

a) ændringer af de maksimumsbeløb, der kan ydes i forbindelse med de direkte betalinger

b) ændringer af den frivillige graduering, der er omhandlet i forordning (EF) nr. 378/2007

c) strukturelle ændringer af bedrifterne.

Artikel 9 Beløb, der fremkommer ved graduering

1. De beløb, der i de medlemsstater, der ikke er nye medlemsstater, opstår som følge af nedsættelserne i henhold til artikel 7, stilles i henhold til betingelserne i de følgende stykker til rådighed som ekstra EF-støtte til foranstaltninger inden for rammerne af landdistriktsprogrammer, som ifølge forordning (EF) nr. 1698/2005 finansieres med midler fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL).

2. De beløb, der svarer til nedsættelsen på 5 procentpoint, fordeles mellem de pågældende medlemsstater efter proceduren i artikel 128, stk. 2, på grundlag af følgende kriterier:

a) landbrugsareal

b) landbrugsbeskæftigelse

c) bruttonationalprodukt (BNP) pr. indbygger i købekraft.

En medlemsstat skal dog have mindst 80 % af de samlede beløb, som er fremkommet ved gradueringen i denne medlemsstat.

3. Hvis en medlemsstats rugproduktion gennemsnitligt udgjorde over 5 % af dens samlede kornproduktion i perioden 2000-2002, og dens andel af EF's samlede rugproduktion udgjorde over 50 % i samme periode, skal mindst 90 % af de beløb, som er fremkommet ved gradueringen i den pågældende medlemsstat, uanset stk. 2, andet afsnit, tilfalde denne medlemsstat i perioden til og med 2013.

Uden af det berører den mulighed, som er fastsat i artikel 58, skal mindst 10 % af det beløb, der er tildelt den pågældende medlemsstat, i sådanne tilfælde være til rådighed til foranstaltninger som omhandlet i nærværende artikels stk. 2 i rugproducerende områder.

I dette stykke forstås ved "korn" de produkter, der er anført i punkt I i bilag V.

4. Det tilbageværende beløb, der følger af anvendelsen af artikel 7, stk. 1, og de beløb, der følger af anvendelsen af artikel 7, stk. 2, tildeles efter proceduren i artikel 128, stk. 2, den medlemsstat, hvor de pågældende beløb er opstået. De skal anvendes i overensstemmelse med artikel 69, stk. 5a, i forordning (EF) nr. 1698/2005.

Artikel 10 Særlige gradueringsregler for de nye medlemsstater

1. Artikel 7 gælder kun for landbrugerne i en ny medlemsstat i et givet kalenderår, hvis de direkte betalinger, som gælder i den pågældende medlemsstat for det pågældende kalenderår ifølge artikel 110, mindst er på niveau med de direkte betalinger i de medlemsstater, der ikke er nye medlemsstater, idet der tages hensyn til eventuelle nedsættelser i henhold til artikel 7, stk. 1.

2. Hvis artikel 7 gælder for landbrugerne i en ny medlemsstat, begrænses den procentdel, der skal anvendes i henhold til artikel 7, stk. 1, til forskellen mellem niveauet for de direkte betalinger, der gælder for medlemsstaten ifølge artikel 110, og niveauet i de medlemsstater, der ikke er nye medlemsstater, idet der tages hensyn til eventuelle nedsættelser i henhold til artikel 7, stk. 1.

3. Anvendes der nedsættelser i henhold til artikel 7 over for landbrugerne i en ny medlemsstat, må der ikke ydes supplerende nationale direkte betalinger, jf. artikel 120, til de pågældende landbrugere.

4. De beløb, der følger af anvendelsen af artikel 7, stk. 1 og 2, tildeles efter proceduren i artikel 128, stk. 2, den nye medlemsstat, hvor de pågældende beløb er fremkommet. De skal anvendes i overensstemmelse med artikel 69, stk. 5a, i forordning (EF) nr. 1698/2005.

Artikel 11 Finansiel disciplin

1. Der skal fastsættes en tilpasning af de direkte betalinger, når prognoserne for finansiering af ovennævnte foranstaltninger under udgiftsområde 2 i bilag I til den interinstitutionelle aftale [17] om budgetdisciplin og forsvarlig økonomisk forvaltning for et givet regnskabsår, forhøjet med de beløb, der er fastsat i artikel 122 og 123 i denne forordning og før graduering i henhold til artikel 7 og 10 i denne forordning og artikel 1, stk. 1, i forordning (EF) nr. 378/2007 viser, at ovennævnte årlige loft med en margen på 300 mio. EUR under dette loft vil blive overskredet.

2. Efter et forslag fra Kommissionen, som forelægges senest den 31. marts i det kalenderår, for hvilket de tilpasninger, der er nævnt i stk. 1, finder anvendelse, fastsætter Rådet disse tilpasninger senest den 30. juni i samme kalenderår.

3. Ved anvendelsen af planen for stigninger i artikel 110 på samtlige direkte betalinger i de nye medlemsstater gælder stk. 1 for de nye medlemsstater først fra begyndelsen af det kalenderår, for hvilket niveauet for de direkte betalinger i de nye medlemsstater mindst svarer til niveauet for disse betalinger i de medlemsstater, der ikke er nye medlemsstater.

KAPITEL 3BEDRIFTSRÅDGIVNINGSSYSTEM

Artikel 12 Bedriftsrådgivningsordning

1. Medlemsstaterne opretter en ordning for rådgivning af landbrugerne om areal- og bedriftsforvaltning (i det følgende benævnt "bedriftsrådgivningsordning"), der iværksættes af en eller flere udpegede myndigheder eller af private organer.

2. Rådgivningsarbejdet skal mindst omfatte de lovgivningsbestemte forvaltningskrav og betingelserne for god landbrugs- og miljømæssig stand omhandlet i kapitel 1.

Artikel 13 Betingelser

1. Det er frivilligt, om landbrugerne vil deltage i bedriftsrådgivningsordningen.

2. Medlemsstaterne prioriterer landbrugere, der modtager over 15 000 EUR i direkte betalinger om året, højest.

Artikel 14 Godkendte private organers og udpegede myndigheders forpligtelser

Uden at det berører den nationale lovgivning om aktindsigt, sikrer medlemsstaterne, at private organer og udpegede myndigheder som omhandlet i artikel 12 ikke videregiver personlige eller individuelle oplysninger og data, de bliver bekendt med under deres rådgivningsarbejde, til andre end den landbruger, der driver den pågældende bedrift, medmindre det drejer sig om uregelmæssigheder eller overtrædelser, de konstaterer under deres arbejde, og som ifølge EF-retten eller den nationale lovgivning er omfattet af en forpligtelse til at underrette en offentlig myndighed, særlig i tilfælde af strafferetlige overtrædelser.

Artikel 15 Revision

Kommissionen forelægger senest den 31. december 2010 en rapport om anvendelsen af bedriftsrådgivningsordningen, om nødvendigt ledsaget af passende forslag med henblik på at gøre den obligatorisk.

KAPITEL 4 INTEGRERET FORVALTNINGS- OG KONTROLSYSTEM

Artikel 16 Anvendelsesområde

Hver medlemsstat opretter og står for anvendelsen af et integreret forvaltnings- og kontrolsystem, i det følgende benævnt "det integrerede system".

Det integrerede system anvendes på de støtteordninger, som er nævnt i bilag I.

Det anvendes også i fornødent omfang til forvaltning og kontrol af de regler, der er fastsat i kapitel 1 og 2.

Artikel 17 Det integrerede systems elementer

1. Det integrerede system omfatter følgende elementer:

a) en elektronisk database

b) et system til identificering af landbrugsparceller

c) et system til identificering og registrering af betalingsrettigheder, jf. artikel 20

d) støtteansøgninger

e) et integreret kontrolsystem

f) et fælles system til registrering af støtteansøgernes identitet.

2. Ved anvendelsen af artikel 55 og 56 i denne forordning skal det integrerede system omfatte et system til identifikation og registrering af dyr, som er oprettet i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1760/2000 og Rådets forordning (EF) nr. 21/2004.

3. I systemet til identificering af landbrugsparceller kan der indgå et geografisk informationssystem for olivendyrkning.

Artikel 18 Elektronisk database

1. I den elektroniske database registreres for hver landbrugsbedrift oplysningerne fra støtteansøgningerne.

Databasen skal bl.a. muliggøre, at der straks hos medlemsstatens myndigheder kan foretages direkte søgning på oplysningerne for kalender- og/eller produktionsårene fra 2000.

2. Medlemsstaterne kan oprette decentrale databaser, forudsat at baserne og de administrative procedurer for registrering af og adgang til dataene udformes ensartet i hele medlemsstaten og er indbyrdes kompatible, så der kan foretages krydskontrol.

Artikel 19 System til identificering af landbrugsparceller

Systemet til identificering af landbrugsparceller oprettes på grundlag af kort eller matrikeldokumenter eller andre kartografiske referencer. Der anvendes elektroniske geografiske informationssystemteknikker, herunder fortrinsvis luft- eller rum-ortofotos, med en ensartet standard, der sikrer en nøjagtighed, som mindst svarer til kartografi i skalaen 1:10000.

Artikel 20 System til identificering og registrering af betalingsrettigheder

1. Systemet til identificering og registrering af betalingsrettigheder oprettes således, at efterprøvning af rettigheder og krydskontrol med støtteansøgningerne og systemet til identificering af landbrugsparceller er mulig.

2. Systemet skal muliggøre, at der straks hos medlemsstatens myndigheder kan foretages direkte søgning på oplysningerne for mindst de seneste tre på hinanden følgende kalenderår og/eller produktionsår.

Artikel 21 Støtteansøgninger

1. Landbrugeren skal hvert år indsende en ansøgning om direkte betalinger, der skal indeholde følgende oplysninger, for så vidt som de er relevante:

a) alle bedriftens landbrugsparceller, og hvis medlemsstaten anvender artikel 17, stk. 3, antallet af oliventræer og deres placering på parcellen

b) antallet af betalingsrettigheder, der er anmeldt med henblik på at blive aktiveret, og deres størrelse

c) andre oplysninger fastsat i denne forordning eller af den pågældende medlemsstat.

2. Medlemsstaten kan beslutte, at støtteansøgningen kun skal omfatte de ændringer, der er indtrådt siden indgivelsen af støtteansøgningen det foregående år. Medlemsstaten udsender fortrykte skemaer baseret på arealerne fastlagt det foregående år og leverer grafisk materiale, der angiver de pågældende arealers beliggenhed og, hvis det er relevant, oliventræernes placering.

3. Medlemsstaten kan beslutte, at der indgives en enkelt støtteansøgning for alle eller flere af de støtteordninger, der er anført i bilag I, eller andre støtteordninger.

Artikel 22 Kontrol af støttebetingelser

1. Medlemsstaterne foretager administrativ kontrol af støtteansøgningerne for at undersøge, om støttebetingelserne er opfyldt.

2. Den administrative kontrol suppleres med et system for kontrol på stedet for at efterprøve støtteberettigelsen. Til dette formål opstiller medlemsstaterne en stikprøveplan for landbrugsbedrifterne.

Medlemsstaterne kan anvende telemålingsteknikker og GNSS-teknikker (globalt satellitbaseret navigationssystem) til udførelse af kontrollen på stedet af landbrugsparcellerne.

3. Medlemsstaterne udpeger en myndighed, der er ansvarlig for at koordinere kontrollen i henhold til dette kapitel.

Såfremt medlemsstaterne delegerer dele af det arbejde, der skal udføres i medfør af dette kapitel, til specialiserede organer eller virksomheder, skal den udpegede myndighed fortsat styre arbejdet og bære ansvaret for det.

Artikel 23 Nedsættelser og udelukkelser ved misligholdelse af reglerne for støtteberettigelse

1. Konstateres det, at landbrugeren ikke opfylder betingelserne for at være berettiget til støtte som omhandlet i denne forordning, anvendes der helt eller delvis nedsættelser eller udelukkelser, som fastsættes efter proceduren i artikel 128, stk. 2, for den betaling, der er ydet eller skal ydes, og for hvilken støttebetingelserne ikke er opfyldt, hvilket i øvrigt ikke berører nedsættelserne og udelukkelserne omhandlet i artikel 25.

2. Nedsættelsesprocenten fastsættes i forhold til, hvor alvorlig, omfattende, varig og hyppig den konstaterede misligholdelse er, og kan i yderste konsekvens resultere i fuldstændig udelukkelse fra en eller flere støtteordninger i et eller flere kalenderår.

Artikel 24 Kontrol af krydsoverensstemmelse

1. Medlemsstaterne foretager kontrol på stedet for at efterprøve, om landbrugeren overholder forpligtelserne omhandlet i kapitel 1.

2. Medlemsstaterne kan anvende deres eksisterende forvaltnings- og kontrolsystemer til at sikre overholdelsen af de lovgivningsbestemte forvaltningskrav og betingelserne for god landbrugs- og miljømæssig stand omhandlet i kapitel 1.

Disse systemer og navnlig systemet til identifikation og registrering af dyr, som er oprettet i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1760/2000 og forordning (EF) nr. 21/2004, skal være forenelige med det integrerede system, jf. artikel 28, stk. 1, i nærværende forordning.

Artikel 25 Nedsættelse af eller udelukkelse fra betalinger ved misligholdelse af krydsoverensstemmelsesreglerne

1. Hvis de lovgivningsmæssige forvaltningskrav eller betingelserne for god landbrugs- og miljømæssig stand ikke overholdes på ethvert tidspunkt i et givet kalenderår (i det følgende benævnt "det pågældende kalenderår"), og den pågældende misligholdelse skyldes en handling eller undladelse, der direkte kan tilskrives den landbruger, som har indgivet støtteansøgningen i det pågældende kalenderår, nedsættes eller udelukkes de samlede direkte betalinger, der efter anvendelsen af artikel 7, 10 og 11 skal ydes til denne landbruger, i overensstemmelse med gennemførelsesbestemmelserne i artikel 26.

Første afsnit finder også anvendelse, hvis den pågældende misligholdelse skyldes en handling eller undladelse, der direkte kan tilskrives den person, til eller fra hvem landbrugsjorden er blevet overdraget.

I dette stykke forstås ved "overdragelse" alle former for transaktioner, hvorved landbrugsjord ophører med at være til overdragerens rådighed.

2. Den nedsættelse eller udelukkelse, der er omhandlet i stk. 1, anvendes kun, hvis misligholdelsen vedrører:

a) landbrugsvirksomhed eller

b) bedriftens landbrugsareal.

3. Medlemsstaterne kan uanset stk. 1 og i overensstemmelse med gennemførelsesbestemmelserne i artikel 26, stk. 1, beslutte at undlade at foretage en nedsættelse eller udelukkelse, hvis nedsættelsen eller udelukkelsen højst er på 100 EUR pr. landbruger pr. kalenderår og inkluderer nedsættelse af eller udelukkelse fra betalinger i henhold til artikel 51, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1698/2005.

Hvis en medlemsstat beslutter at gøre brug af den mulighed, der er nævnt i første afsnit, træffer myndighederne det følgende år de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre, at landbrugeren afhjælper de pågældende konstaterede overtrædelser. Landbrugeren underrettes om konstaterede overtrædelser og de afhjælpende foranstaltninger, der skal træffes.

Artikel 26 Gennemførelsesbestemmelser for nedsættelser eller udelukkelse ved misligholdelse af krydsoverensstemmelsesreglerne

1. Gennemførelsesbestemmelserne for de nedsættelser og udelukkelser, der er omhandlet i artikel 25, fastsættes efter proceduren i artikel 128, stk. 2. Der tages i den forbindelse hensyn til, hvor alvorlig, omfattende, varig og hyppig den konstaterede misligholdelse er, og til kriterierne i stk. 2, 3 og 4 i nærværende artikel.

2. I tilfælde af uagtsomhed kan nedsættelsesprocenten ikke overstige 5 % og ved gentagen misligholdelse 15 %.

I behørigt begrundede tilfælde kan medlemsstaterne beslutte ikke at anvende nogen nedsættelse, hvis misligholdelsen betragtes som værende af mindre alvorlig, omfattende og varig karakter. Misligholdelser, der udgør en direkte risiko for menneskers eller dyrs sundhed, kan dog ikke betragtes som mindre betydelige.

Medmindre landbrugeren umiddelbart træffer afhjælpende foranstaltninger, der bringer den konstaterede misligholdelse til ophør, træffer myndighederne de nødvendige foranstaltninger, der eventuelt kan begrænses til administrativ kontrol, for at sikre sig, at landbrugeren afhjælper den pågældende misligholdelse. Landbrugeren underrettes, hvis der konstateres en mindre misligholdelse, og om, hvilke afhjælpende foranstaltninger der skal træffes.

3. I tilfælde af forsætlig misligholdelse må nedsættelsesprocenten principielt ikke være mindre end 20 %, og den kan i yderste konsekvens resultere i fuldstændig udelukkelse fra en eller flere støtteordninger i et eller flere kalenderår.

4. I et enkelt kalenderår kan de samlede nedsættelser og udelukkelser dog ikke overstige det samlede beløb omhandlet i artikel 25, stk. 1.

Artikel 27 Beløb fremkommet som følge af krydsoverensstemmelse

De beløb, der fremkommer som følge af nedsættelser og udelukkelser ved overtrædelse af kapitel 1, krediteres EGFL. Medlemsstaterne kan tilbageholde 25 % af disse beløb.

Artikel 28 Forenelighed med det integrerede system

1. Med henblik på anvendelsen af de støtteordninger, der er anført i bilag VI, sørger medlemsstaterne for, at de forvaltnings- og kontrolprocedurer, der gælder for disse ordninger, er forenelige med det integrerede system for så vidt angår:

a) den elektroniske database

b) systemerne til identificering af landbrugsparceller

c) den administrative kontrol.

Disse systemer skal følgelig være indrettet til, at de uden problemer eller konflikter kan fungere sammen, eller at der kan udveksles data mellem dem.

2. Med henblik på anvendelsen af andre EF-støtteordninger eller nationale støtteordninger end de i bilag VI anførte kan medlemsstaterne i deres forvaltnings- og kontrolprocedurer indbygge en eller flere af det integrerede systems komponenter.

Artikel 29 Information og kontrol

1. Kommissionen holdes regelmæssigt informeret om anvendelsen af det integrerede system.

Den tilrettelægger udvekslinger af synspunkter med medlemsstaterne herom.

2. Efter rettidig underretning af de ansvarlige myndigheder kan bemyndigede repræsentanter, som Kommissionen har udpeget, i henhold til artikel 37 i forordning (EF) nr. 1290/2005:

a) foretage enhver undersøgelse eller kontrol af de foranstaltninger, der er truffet til oprettelse og iværksættelse af det integrerede system

b) foretage kontrol hos de specialiserede organer og virksomheder, der er nævnt i artikel 22, stk. 3.

3. Uden at dette i øvrigt indskrænker medlemsstaternes ansvar for det integrerede systems iværksættelse og anvendelse, kan Kommissionen henvende sig til personer eller organer, der er specialiserede på området, for at fremme oprettelsen, overvågningen og udnyttelsen af det integrerede system, især for at yde teknisk rådgivning til medlemsstaternes myndigheder, hvis de anmoder om det.

KAPITEL 5ANDRE ALMINDELIGE BESTEMMELSER

Artikel 30 Minimumskrav for at modtage direkte betalinger

1. Medlemsstaterne yder ikke direkte betalinger til en landbruger i følgende tilfælde:

a) hvis de samlede direkte betalinger, der ansøges om, eller som skal ydes i et givet kalenderår, ikke overstiger 250 EUR, eller

b) hvis det støtteberettigede areal på den bedrift, hvortil der ansøges om eller skal ydes direkte betalinger, ikke overstiger 1 hektar. Cypern og Malta kan dog fastsætte det støtteberettigede minimumsareal til henholdsvis 0,3 hektar og 0,1 hektar.

For landbrugere med særlige rettigheder, jf. artikel 45, stk. 1, gælder dog betingelsen i litra a).

2. Medlemsstaterne kan på en objektiv og ikkediskriminerende måde beslutte ikke at yde direkte betalinger til selskaber og firmaer, jf. traktatens artikel 48, stk. 2, der ikke har til hovedformål at drive landbrugsvirksomhed.

Artikel 31 Betaling

1. Medmindre andet er bestemt i denne forordning, foretages betalingerne i henhold til de støtteordninger, der er nævnt i bilag I, fuldt ud til modtagerne.

2. Betalingerne foretages op til to gange om året i perioden fra 1. december til 30. juni det følgende kalenderår.

3. Der foretages ikke betalinger i henhold til de støtteordninger, der er nævnt i bilag I, før medlemsstaterne har afsluttet kontrollen af, om støttebetingelserne er overholdt, jf. artikel 22.

4. Uanset nærværende artikels stk. 2 kan Kommissionen efter proceduren i artikel 128, stk. 2:

a) fastsætte bestemmelser om udbetaling af forskud

b) bemyndige medlemsstaterne til afhængigt af budgetsituationen inden den 1. december at udbetale forskud i områder, hvor landbrugerne på grund af usædvanlige forhold har alvorlige økonomiske vanskeligheder,

i) på op til 50 % af betalingerne

eller

ii) på op til 80 % af betalingerne, hvis der allerede er fastsat bestemmelser om udbetaling af forskud.

Artikel 32 Omgåelsesklausul

Uden at det berører eventuelle særlige bestemmelser i de enkelte støtteordninger, foretages der ingen betaling til modtagere, om hvem det konstateres, at de kunstigt har skabt betingelser for at modtage sådanne betalinger for at få en fordel i strid med den pågældende støtteordnings mål.

Artikel 33 Revision

De støtteordninger, der er nævnt i bilag I, anvendes uden at foregribe en eventuel revision, der til enhver tid kan foretages på baggrund af den økonomiske udvikling og budgetsituationen.

AFSNIT IIIENKELTBETALINGSORDNING

KAPITEL 1 ALMINDELIG GENNEMFØRELSE

Artikel 34 Betalingsrettigheder

1. Landbrugerne kan få støtte i henhold til enkeltbetalingsordningen, hvis de:

a) har betalingsrettigheder, som de har opnået i henhold til forordning (EF) nr. 1782/2003

b) i henhold til nærværende forordning opnår betalingsrettigheder:

i) ved overdragelse

ii) fra den nationale reserve

iii) i medfør af bilag VII

iv) i medfør af artikel 68, stk. 4, litra c), og artikel 65, stk. 2, tredje afsnit.

2. Ved landbrugere, der har betalingsrettigheder, forstås i dette afsnit landbrugere, der har fået betalingsrettigheder tildelt eller endeligt overdraget.

Artikel 35 Aktivering af betalingsrettigheder pr. støtteberettiget hektar

1. Der ydes støtte til landbrugerne i henhold til enkeltbetalingsordningen, når der er aktiveret en betalingsrettighed pr. støtteberettiget hektar. Aktiverede betalingsrettigheder giver ret til betaling af de beløb, der er fastsat i dem.

2. Ved "støtteberettiget hektar" forstås:

a) bedriftens landbrugsarealer, herunder arealer, der er tilplantet med lavskov med kort omdriftstid (KN-kode ex 06029041), og som anvendes til landbrugsvirksomhed, eller hvis arealerne også anvendes til andre formål, som fortrinsvis anvendes til landbrugsvirksomhed. Kommissionen fastsætter efter proceduren i artikel 128, stk. 2, gennemførelsesbestemmelser for, til hvilke andre formål end landbrugsvirksomhed det er tilladt at anvende støtteberettigede hektar.

b) arealer, der har været støtteberettiget i 2007, og

i) som ikke længere er i overensstemmelse med definition af støtteberettiget som følge af gennemførelsen af Rådets direktiv 79/409/EØF[18] og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF[19], eller

ii) som i den periode, hvor den pågældende ordning gælder tilplantes med skov i henhold til artikel 31 i Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 eller artikel 43 i forordning (EF) nr. 1698/2005.

De pågældende hektar skal overholde støttebetingelserne i hele kalenderåret.

Artikel 36 Anmeldelse af støtteberettigede hektar

1. Landbrugeren afgiver en erklæring vedrørende de parceller, der svarer til den støtteberettigede hektar, som ledsager en betalingsrettighed. Medmindre der er tale om force majeure eller usædvanlige omstændigheder, skal disse parceller være til landbrugerens rådighed på en dato, som medlemsstaten fastsætter, og som ikke må ligge efter den dato, som medlemsstaten har fastsat for ændring af støtteansøgningen.

Myndighederne anerkender fx følgende tilfælde som force majeure eller usædvanlige omstændigheder:

a) landbrugeren afgår ved døden

b) landbrugeren er uarbejdsdygtig i længere tid

c) der indtræffer en alvorlig naturkatastrofe, der i væsentlig grad berører bedriftens landbrugsareal

d) ødelæggelse af stalde på bedriften ved ulykke

e) en epizooti berører hele eller en del af landbrugerens besætning.

2. Medlemsstaten kan under behørigt begrundede omstændigheder bemyndige landbrugeren til at ændre sin erklæring, såfremt han overholder antallet af hektar svarende til sine betalingsrettigheder og betingelserne for ydelse af enkeltbetaling for det pågældende areal.

Artikel 37 Ændring af betalingsrettigheder

Betalingsrettighederne pr. hektar ændres ikke, medmindre andet fastsættes.

Kommissionen fastsætter efter proceduren i artikel 128, stk. 2, gennemførelsesbestemmelser for ændring af betalingsrettigheder, især i forbindelse med dele af rettigheder.

Artikel 38 Flere ansøgninger

Det areal, der svaret til antallet af støtteberettigede hektar, som der indgives en enkeltbetalingsansøgning for, kan være omfattet af en ansøgning om enhver anden direkte betaling samt om enhver anden form for støtte, der ikke er omfattet af denne forordning, medmindre der træffes anden afgørelse.

Artikel 39 Arealanvendelse ved udsat indlemmelse af frugt og grøntsager

Hvis en medlemsstat har gjort brug af den mulighed, der er fastsat i artikel 51, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1782/2003 (i det følgende benævnt "udsat indlemmelse af frugt og grøntsager i enkeltbetalingsordningen"), er parcellerne i de områder, som er omfattet af beslutningen, frem til senest den 31. december 2010, ikke støtteberettigede, hvis de anvendes til:

a) produktion af frugt og grøntsager

b) produktion af spisekartofler

c) planteskoler.

Medlemsstaterne kan dog i tilfælde at udsat indlemmelse, jf. stk. 1, beslutte at tillade, at der dyrkes biafgrøder på de støtteberettigede hektarområder i en periode på højst tre måneder, der begynder hvert år den 15. august. Denne dato kan dog på anmodning af en medlemsstat ændres efter proceduren i artikel 128, stk. 2, for områder, hvor kornet af klimatiske grunde normalt høstes tidligere.

Artikel 40 Anvendelse af jord til produktion af hamp

1. Arealer, der anvendes til produktion af hamp, er kun støtteberettigede, hvis de anvendte sorter højst har et indhold af tetrahydrocannabinol på 0,2 %. Medlemsstaterne fastlægger et system for efterprøvning af indholdet af tetrahydrocannabinol i de dyrkede afgrøder på mindst 30 % af de arealer, hvor der dyrkes hamp. Hvis en medlemsstat indfører et system med forudgående godkendelse af dyrkningen, er minimum dog 20 %.

2. Efter proceduren i artikel 128, stk. 2, gøres ydelsen af betalinger betinget af, at der anvendes certificeret frø af bestemte sorter.

Artikel 41 Loft

1. Summen af alle betalingsrettighederne må for hver medlemsstat ikke overstige det nationale loft fastsat i bilag VIII.

For så vidt angår tildelingen af betalingsrettigheder til vindyrkere, tilpasser Kommissionen efter proceduren i artikel 128, stk. 2, de nationale lofter i bilag VIII under hensyntagen til de seneste data, som medlemsstaterne har stillet til rådighed i henhold til [artikel 4a og artikel 92, stk. 6,] i forordning (EF) nr. [ vinforordningen ]. Senest den 1. december året før tilpasningen af de nationale lofter giver medlemsstaterne Kommissionen meddelelse om det regionale gennemsnit af værdien af de rettigheder, der er omhandlet i punkt B i bilag VII til nærværende forordning.

2. Den enkelte medlemsstat foretager om nødvendigt en lineær nedsættelse af rettighedernes værdi for at sikre, at dens loft overholdes.

Artikel 42 National reserve

1. Medlemsstaterne arbejder med en national reserve, der omfatter forskellen mellem det loft, der er fastsat i bilag VIII, og summen af alle tildelte betalingsrettigheder.

2. Medlemsstaterne kan anvende den nationale reserve til en prioriteret tildeling efter objektive kriterier af betalingsrettigheder til landbrugere, der påbegynder deres landbrugsvirksomhed, således at der sikres ligebehandling af landbrugerne og undgås markeds- og konkurrenceforvridning.

3. Medlemsstater, der ikke anvender artikel 68, stk. 1, litra c), kan anvende den nationale reserve til efter objektive kriterier og således, at der sikres ligebehandling af landbrugerne og undgås markeds- og konkurrenceforvridning, at fastlægge betalingsrettigheder for landbrugere i områder, der er omfattet af omstrukturerings- og/eller udviklingsprogrammer vedrørende en eller anden form for offentlig intervention, for at undgå, at jorden bliver opgivet, og/eller for at kompensere for særlige ulemper for landbrugerne i disse områder.

4. I henhold til nærværende artikel kan medlemsstaterne forhøje enhedsværdien og/eller antallet af rettigheder, der tildeles landbrugerne.

Artikel 43 Uudnyttede betalingsrettigheder

Betalingsrettigheder, der ikke er blevet aktiveret i to år, overføres til den nationale reserve undtagen i tilfælde af force majeure eller usædvanlige omstændigheder, jf. artikel 36, stk. 1.

Artikel 44 Overdragelse af betalingsrettigheder

1. Bortset fra overdragelse ved arv eller forskud på arv kan betalingsrettigheder kun overdrages til en anden landbruger, der er etableret i samme medlemsstat.

Ved arv eller forskud på arv kan betalingsrettighederne dog også kun anvendes i den medlemsstat, hvor de er fastlagt.

En medlemsstat kan beslutte, at betalingsrettigheder kun kan overdrages eller anvendes i en og samme region.

2. Betalingsrettigheder kan overdrages ved salg eller en hvilken som helst anden endelig overdragelse med eller uden jord. Forpagtning eller tilsvarende transaktioner tillades derimod kun, hvis der sammen med betalingsrettighederne overdrages et tilsvarende antal støtteberettigede hektar.

3. Ved salg af betalingsrettigheder med eller uden jord kan medlemsstaterne i overensstemmelse med EF-rettens generelle principper beslutte, at en del af de solgte betalingsrettigheder skal overgå til den nationale reserve, eller at deres enhedsværdi nedsættes til fordel for den nationale reserve efter kriterier, der fastsættes af Kommissionen efter proceduren i artikel 128, stk. 2.

Artikel 45 Betingelser gældende for særlige rettigheder

1. Medmindre andet er fastsat, gælder betingelserne i denne artikels stk. 2 og 3 for de betalingsrettigheder, der er fastlagt i henhold til afsnit III, kapitel 3, afdeling 2, og artikel 71m i forordning (EF) nr. 1782/2003, i det følgende benævnt "særlige rettigheder".

2. Uanset artikel 35, stk. 1, bemyndiger medlemsstaten en landbruger, der har særlige rettigheder, til at fravige kravet om at aktivere rettigheder ved et tilsvarende antal støtteberettigede hektar, hvis landbrugeren opretholder mindst 50 % af den landbrugsvirksomhed, der blev udøvet i kalenderåret 2000, 2001 og 2002 udtrykt i storkreaturer.

Betingelsen i første afsnit gælder ikke for Malta.

De særlige rettigheder ændres ikke.

3. Ved overdragelse af særlige rettigheder er modtageren ikke omfattet af dispensationen i stk. 2, undtagen hvis overdragelsen sker ved arv eller forskud på arv.

Artikel 46 Revision af betalingsrettigheder

I behørigt begrundede tilfælde kan medlemsstaterne i overensstemmelse med EF-rettens generelle principper senest den 1. august 2009 beslutte fra 2010 at begynde at regulere værdien af de betalingsrettigheder, der er fastlagt i henhold til afsnit III, kapitel 1-4, i forordning (EF) nr. 1782/2003. Med henblik herpå kan betalingsrettighederne ændres gradvis i mindst tre forudfastsatte årlige etaper og efter objektive og ikkediskriminerende kriterier.

Betalingsrettighedernes værdi må i forbindelse med ingen af disse årlige etaper nedsættes med mere end 50 % af forskellen mellem den oprindelige værdi og den værdi, der gælder efter gennemførelsen af den sidste årlige etape.

Medlemsstaterne kan beslutte at anvende det foregående afsnit på det geografiske niveau, der passer bedst, hvilket fastlægges efter objektive og ikkediskriminerende kriterier, som fx den institutionelle eller administrative struktur og/eller det regionale landbrugspotentiale.

KAPITEL 2REGIONAL OG DELVIS GENNEMFØRELSE

Afdeling 1Regional gennemførelse

ARTIKEL 47 Regional fordeling af det loft, der er nævnt i artikel 41

1. En medlemsstat, der har indført enkeltbetalingsordningen i henhold til afsnit III, kapitel 1-4, i forordning (EF) nr. 1782/2003, kan senest den 1. august 2009 beslutte at anvende enkeltbetalingsordningen på regionalt plan fra 2010 på de betingelser, som er fastsat i denne afdeling.

2. Medlemsstaterne definerer regionerne efter objektive og ikkediskriminerende kriterier, som fx deres institutionelle eller administrative struktur og/eller det regionale landbrugspotentiale.

Medlemsstater med under tre millioner støtteberettigede hektar kan betragtes som én enkelt region.

3. Medlemsstaterne fordeler det loft, der er nævnt i artikel 41, mellem regionerne efter objektive og ikkediskriminerende kriterier.

Artikel 48 Regional gennemførelse af enkeltbetalingsordningen

1. I behørigt begrundede tilfælde kan medlemsstaterne beslutte at fordele højst 50 % af det regionale loft, der fastsættes i henhold til artikel 47, mellem alle de landbrugere, hvis bedrifter ligger i den pågældende region, inklusive dem, der ikke har betalingsrettigheder.

2. Landbrugerne får tildelt betalingsrettigheder, hvis enhedsværdi beregnes, ved at den tilsvarende andel af det regionale loft, som fastsættes i henhold til artikel 48, divideres med det antal af støtteberettigede hektar, jf. artikel 35, stk. 2, der er fastsat på regionalt niveau.

Disse betalingsrettigheders værdi forhøjes, hvis en landbruger pr. 15. maj 2010 har betalingsrettigheder, som er omfattet af afsnit III, kapitel 1-4, i forordning (EF) nr. 1782/2003. Med henblik herpå forhøjes betalingsrettighedernes regionale enhedsværdi med et beløb, der beregnes på grundlag af den samlede værdi af de betalingsrettigheder, som landbrugeren har pr. 15. maj 2010. Forhøjelserne beregnes på grundlag af de beløb, der stadig er til rådighed inden for det regionale loft efter anvendelse af nærværende artikels stk. 1.

3. Antallet af rettigheder pr. landbruger skal svare til det antal hektar, landbrugeren anmelder i 2010 i overensstemmelse med artikel 35, stk. 2, bortset fra tilfælde af force majeure eller usædvanlige omstændigheder, jf. artikel 36, stk. 1.

4. De betalingsrettigheder, landbrugerne har før den fordeling, som er nævnt i stk. 1 og 2, annulleres og erstattes af de nye rettigheder, der er nævnt i stk. 3.

Artikel 49 Revision af betalingsrettigheder

1. I behørigt begrundede tilfælde kan medlemsstater, der anvender artikel 48 i denne forordning, beslutte senest den 1. august 2009 og i overensstemmelse med EF-rettens generelle principper fra 2011 at begynde at regulere værdien af de betalingsrettigheder, der er fastlagt i henhold til nærværende afdeling eller afsnit III, kapitel 5, afdeling 1, i forordning (EF) nr. 1782/2003. Med henblik herpå kan de gradvis ændre betalingsrettighederne i mindst to forudfastsatte årlige etaper og efter objektive og ikkediskriminerende kriterier.

2. I behørigt begrundede tilfælde kan medlemsstater, der har indført enkeltbetalingsordningen i henhold til afsnit III, kapitel 5, afdeling 1, i forordning (EF) nr. 1782/2003, senest den 1. august 2009 beslutte i overensstemmelse med EF-rettens generelle principper fra 2010 at begynde at regulere værdien af de betalingsrettigheder, der er fastlagt i henhold til nævnte afdeling, ved gradvis at ændre dem i mindst tre forudfastsatte årlige etaper og efter objektive og ikkediskriminerende kriterier.

Første afsnit gælder, uden at de bestemmelser, medlemsstaterne fastsætter i henhold til artikel 63, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1782/2003, derved tilsidesættes.

3. Betalingsrettighedernes værdi må i forbindelse med ingen af de årlige etaper, der er nævnt i stk.