12. opfordrer Kommissionen til inden for rammerne af hvidbogen om europæisk forvaltningsskik og i
overensstemmelse med de tilsagn, Kommissionens formand allerede har givet, at undersøge fordelingen afgennemførelsesbeføjelserne mellem den selv og medlemsstaterne er i overensstemmelse med subsidiaritets-princippet under hensyntagen til interventionssektorernes og de berørte medlemsstaters særlige kendetegn,og i den forbindelse drage omsorg for, at Kommissionen beskæftiger sig så lidt som muligt med forvaltningfor i stedet at kunne hellige sig stimulering, koordinering og kontrol;
13. insisterer på, at medlemsstaterne må erkende deres pligt til at hjælpe Kommissionen med at decen-
tralisere forvaltningen af Unionens politikker og være rede til at underkaste deres egen offentlige admini-
stration ad hoc-kontrol fra Europa-Parlamentets og de nationale parlamenters side, og at de må accepteresanktioner i tilfælde af, at de ikke forvalter Unionens politikker korrekt;
14. håber tillige, at drøftelserne om forvaltningsskik vil give de tre institutioner lejlighed til at definere
en fælles strategi for »outsourcing«, idet det vil være berettiget at oprette uafhængige agenturer i de tilfælde,hvor der kræves videnskabelig eller teknisk ekspertise, eller når en decentraliseret forvaltning synes bedre,men altid på betingelse af, at der ikke sker en opdeling af Kommissionens politiske ansvar, og der sørgesfor, at Kommissionen får de retlige midler til at kunne aflægge regnskab over for Parlamentet og Rådet omden måde, hvorpå agenturerne udfører deres opgaver;
15. påpeger, at princippet om, at ansvaret for at træffe afgørelse forbliver politisk og fortsat påhviler
Kommissionen, ikke må fraviges under det igangværende arbejde i regeringskonferencen;
16. opfordrer på det kraftigste til at støtte Kommissionens rolle som Unionens tænketank og institutio-
nelle hukommelse, og ønsker en styrkelse af dens funktioner med hensyn til politisk analyse og planlæg-ning;
17. bifalder, at der i forbindelse med Cotonou-aftalen med AVS-landene og Kommissionens beslutning
af 16. maj 2000 om omorganisering af den eksterne bistand er taget skridt til at decentralisere og koor-
dinere denne bistand, og opfordrer desuden Kommissionen til at foretage en global undersøgelse af spørgs-
målet om Unionens eksterne repræsentation, både inden for rammerne af internationale forhandlinger, iinternationale organisationer og i forhold til tredjelande, samt oprette en fælles diplomatisk tjeneste, derskal underlægges Kommissionen;
18. konstaterer, at indførelsen af hvervet som højtstående repræsentant for den fælles udenrigs- og
sikkerhedspolitik og oprettelsen af særlige organer med ansvar for forsvarspolitikken fører til etablering afeuropæiske myndigheder, der formålsløst konkurrerer med hinanden uden virkelig at sikre koordinering afmedlemsstaternes egne foranstaltninger;mener, at den højtstående repræsentant i sidste instans bør hen-høre under Kommissionen;
19. anmoder Kommissionen om at sørge for, at der gøres udbredt brug af koordineringsmekanismerne
mellem Parlamentet, Kommissionen og Rådet med henblik på at sikre sammenhæng i beslutningstagnin-gen;
20. pålægger sin formand at sende denne beslutning til Kommissionen, Rådet og medlemsstaternes
regeringer.
18. Forbindelserne mellem EU og udviklingslandene
A5-0337/2000
Europa-Parlamentets beslutning om reformen af Kommissionen og følgerne heraf for effektiviteten
af forbindelserne mellem EU og udviklingslandene (2000/2051(INI))
Europa-Parlamentet,
Sdash der henviser til hvidbogen om reformen af Kommissionen (KOM(2000) 200),
Sdash der henviser til meddelelser fra Kommissionen af 24. april 2000 (KOM(2000) 212) om Det Euro-
pæiske Fællesskabs udviklingspolitik og af 16. maj 2000 om reformen af forvaltningen af den eksternebistand (SEK(2000) 814),13.8.2001 DA C 228/213 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 30. november 2000
Sdash der henviser til Kommissionens forslag af 26. juli 2000 om en ny finansforordning (KOM(2000) 461),
Sdash der henviser til sine beslutninger af 21. september 2000 om komplementariteten mellem Fællesskabets
og medlemsstaternes politik på området for udviklingssamarbejde (1) og af 17. februar 2000 om sam-
menhængen mellem Unionens forskellige politikker og udviklingspolitikken (2),
Sdash der henviser til sin beslutning af 19. januar 2000 om opfølgning af anden beretning fra Den Uafhæn-
gige Ekspertgruppe om reform af Kommissionen (3), og sine beslutninger af 6. juli 2000 om decharge
til Kommissionen for henholdsvis den økonomiske forvaltning af 6., 7. og 8. Europæiske Udviklings-
fond for regnskabsåret 1998 (4) og for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget
for regnskabsåret 1998 (5),
Sdash der henviser til målsætningerne for udviklingssamarbejdet i henhold til EF-traktatens afsnit XX,
artikel 177,
Sdash der henviser til forretningsordenens artikel 163,Sdash der henviser til betænkning fra Udvalget om Udvikling og Samarbejde (A5-0337/2000),
A. der henviser til Rådets forskellige resolutioner om komplementaritet og kohærens mellem Fælles-
skabets udviklingspolitik og de øvrige fællesskabspolitikker, herunder navnlig til Rådets (almindeligeanliggender) konklusioner om effektiviteten i EU’s optræden udadtil af 9. oktober 2000,
B. der henviser til, at målsætningerne for den internationale udviklingspolitik er en af de tre bærende
søjler for Unionens optræden udadtil, på lige fod med målsætningerne for udenrigs- og sikkerheds-politikken og handelspolitikken,
C. der henviser til, at den internationale udviklingspolitik er den største eksponent for Fællesskabets eks-
terne engagement,
D. der henviser til, at de industrialiserede landes offentlige udviklingsbistand gradvis er faldet helt ned på
et minimum på 0,22 % af det samlede BNP, hvilket er meget langt fra målet på 0,7 %, som fastlagdes iFN’s resolution af 1974 om en ny økonomisk verdensorden,
E. der henviser til, at konklusionerne fra Rådet (almindelige anliggender) af 9. oktober ikke henviser til
Rådets erklæring om EU’s udviklingspolitik og som sådan ikke indeholder referencer til fattigdomsbe-kæmpelsens rolle eller de internationale udviklingsmålsætninger,
F. der henviser til, at der er behov for en omfattende reform af EU’s internationale bistandspolitik med
henblik på en effektivisering heraf,
G. der henviser til, at en sådan reform bør omfatte:
Sdash en ny definition på udviklingsbistandspolitik og prioriteringen i forbindelse hermed, hvor der er
taget højde for de mål for bekæmpelse af fattigdommen, der er fastlagt på de internationale top-møder,
Sdash en bedre fordeling mellem Kommissionens tjenestegrene og mellem de forskellige fællesskabspoli-
tikker med eksternt sigte, der munder ud i en klar operativ koordinering og politisk kohærens,
Sdash en mere stringent anvendelse af EF-traktatens artikel 177 vedrørende komplementaritet i udvik-
lingspolitikken mellem medlemsstaterne på den ene side og Kommissionen på den anden,
(1) »Vedtagne tekster«, punkt 15.
(2) »Vedtagne tekster«, punkt 7.
(3) EFT C 304 af 24.10.2000, s. 135.
(4) »Vedtagne tekster«, punkt 6.
(5) »Vedtagne tekster«, punkt 5.C 228/214 DA 13.8.2001 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 30. november 2000
Sdash en tilpasning af de menneskelige og finansielle ressourcer, Kommissionen kan råde over med hen-
blik på en effektiv opfyldelse af målene for udviklingspolitikken,
Sdash afstikning af nye rammer for forvaltningen af bistanden, såvel i modtagerlandene som i hoved-
sædet, omfattende forenkling af procedurerne, integration af hele samarbejdsspektret, en afbalan-ceret struktur mellem Kommissionens tjenestegrene på området eksterne forbindelser med énenkelt politisk ansvarlig på udviklingsområdet samt øget forvaltningsmæssig gennemskuelighed,
H. der henviser til, at Kommissionen er den største donor i verden af humanitær bistand, og at den
direkte forvalter en betydelig del af udviklingsbistanden på verdensplan;der dog påpeger, at den rela-tive vækst i midlerne til bistand ikke er blevet fulgt op af en tilstrækkelig justering af de menneskeligeressourcer og forvaltningsmetoderne,
I. der henviser til, at omfanget af de finansielle midler, EU afsætter til udviklingsbistand, ikke står i for-
hold til dens relative indflydelse i international sammenhæng,
J. der beklager, at Kommissionen som følge af manglen på ressourcer til dato har koncentreret sin ind-
sats om at gennemføre politikker og instrumenter og i det store og hele har overladt planlægnings-arbejdet til andre internationale organisationer, f.eks. Verdensbanken, Den Internationale Valutafondog OECD,
K. der ligeledes henviser til, at der kun i meget begrænset omfang er foretaget analyser og gjort brug af
Kommissionens store erfaring med hensyn til gennemførelse af udviklingspolitikken,
L. der påpeger, at det af resultaterne af de eksterne evalueringer af Fællesskabets bistandspolitik fremgår,
at der er problemer med hensyn til den hurtighed og effektivitet, hvormed programmerne og projek-terne bliver gennemføret,
M. der understreger, at Parlamentets og medlemsstaternes støtte er af afgørende betydning for løsningen
af mange af problemerne i forbindelse med forvaltningen af Fællesskabets udviklingsbistand, og navn-lig hvad angår budgetspørgsmål og procedurer for Rådets indgriben,
1. understreger, at de forpligtelser, det internationale samfund har påtaget sig med henblik på at opfylde
de nærmere definerede mål for en bæredygtig udvikling og helt konkret for bekæmpelse af fattigdommen,skaber en ny ramme for udviklingen, som EU-politikken må bidrage til;
2. opfordrer Kommissionen til at basere reformen i forhold til eksterne foranstaltninger på en klar og
global erklæring, der fastsætter EU’s mål for eksterne forbindelser i det 21. århundrede, idet fattigdomsbe-
kæmpelsen skal være det overordnede mål for en sådan erklæring;
3. hilser med tilfredshed, at Kommissionen har påbegyndt en reform af RELEX-Gruppen, som på bag-
grund af det endelige mål, nemlig fremme af en bæredygtig udvikling, der kan bidrage til bekæmpelse affattigdommen og integrering af udviklingslandene i verdensøkonomien, bør resultere i en forbedring afudviklingsbistandens virkninger og en øget effektivitet i relationerne til disse lande;
4. frygter imidlertid, at adskillelsen mellem politisk ansvar og strategisk beslutningstagning i forbindelse
med gennemførelse og opfølgning af programmer vil føre til en marginalisering af udviklingspolitikken iKommissionen;anser det for nødvendigt, at de institutionelle strukturer afspejler det politiske ansvar;
5. mener i den forbindelse, at en integreret Fællesskabstjeneste for international udvikling bør være
ansvarlig for hele samarbejdsspektret i forbindelse med udviklingslandene, herunder programmerne medsigte på Afrika, Latinamerika, Middelhavslandene og Asien;
6. anser det for vigtigt at løse det strukturelle problem bestående i, at der ikke er tilstrækkelige menne-
skelige ressourcer til rådighed til at forvalte midlerne til udviklingssamarbejdet, og forpligter sig derfor tilsom led i budgetproceduren at afsætte de nødvendige midler hertil;
7. anmoder i betragtning af, at små projekter traditionelt har klaret sig bedst i evalueringer af resultatet
af EU-bistand, om, at små projekter for fremtiden får tilstrækkeligt personale til, at de kan videreføres ogantallet endog forhøjes;13.8.2001 DA C 228/215 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 30. november 2000
8. anmoder i den forbindelse Rådet som budgetmyndighedens ene part om at sikre, at de finansielle
bestemmelser afspejler målsætningerne for Fællesskabets udviklingspolitik;
9. anmoder budgetmyndigheden om, at den i kommende regnskabsår overfører en procentdel forbe-
holdt administrative udgifter til samtlige budgetposter vedrørende udviklingssamarbejde;
10. finder det af afgørende betydning, at Kommissionen på det udviklingspolitiske område har tilstræk-
keligt og behørigt uddannet personale til at varetage opgaverne med hensyn til fastlæggelse af strategi,analyse og udarbejdelse af forslag;
11. henstiller til Kommissionen, at den i løbet af første halvår 2001 forelægger Parlamentet en rapport
om den praktiske gennemførelse af de forskellige elementer i RELEX-reformen;
12. er af den opfattelse, at overdragelsen af beføjelser til delegationerne vil være en passende lejlighed til
at indføre en ordning for forvaltning af udviklingsprojekterne samt tilpasning og styrkelse af kapaciteten imodtagerlandene;går derfor ind for en hurtig gennemførelse af denne decentralisering til fordel for delega-tionerne, hvor disse får stillet den nødvendige edb-infrastruktur til rådighed og styrket de menneskeligeressourcer på det udviklingspolitiske område;går endvidere ind for, at støttemodtagerne foretager en til-pasning af projekter og programmer, herunder indgåelse af aftaler med lokale aktører i områder, hvorkravene om god regeringsførelse og demokratiske tilstande er opfyldt;
13. understreger behovet for et større og mere specialiseret personale i Generaldirektoratet for Eksterne
Forbindelser med henblik på specialisering inden for navnlig programmering og specifikke sektorer;
14. mener, at oprettelsen af Den Fælles RELEX-Tjeneste var et fejlslagent forsøg på at rationalisere for-
valtningen af EU’s bistand, og at den lidet gennemskuelige opsplitning af ansvar mellem de forskelligetjenester har mindsket effektiviteten;henviser i den forbindelse til, at der må foretages en koordinering af
hele samarbejdsspektret, og går ind for, at ansvaret for udviklingssamarbejdet som helhed påhviler et og
samme organ med én kommissær som politisk ansvarlig, nemlig det ansvarlige medlem for udviklingssam-arbejde, hvilket ville fremme effektiviteten i Kommissionens administration samt Kommissionens synlighedpå dette område, uden at dette dog griber ind i kompetencefordelingen mellem kommissionsmedlem-merne;
15. støtter den specifikke karakter, der er kendetegnende for EU-udviklingspolitikken og den deraf føl-
gende værditilvækst, og beklager, at visse medlemsstater mener, at udviklingspolitikken skal føres tilbage tilnationalt plan;er overbevist om, at medlemsstaternes udviklingspolitik bør være supplerende og ikke for-søge at erstatte eller overlappe Fællesskabets udviklingspolitik;går endvidere ind for, at al programforvalt-ning koncentreres i Kommissionen, og at uddelegering af sådanne aktiviteter til eksterne agenturer begræn-
ses til det absolut nødvendige, da det lægger vægt på en offentlig fællesskabspolitik på udviklingsområdet;
16. mærker sig, at der er planer om at nedsætte et nyt forvaltningsorgan for fællesskabsbistand baseret
på Den Fælles RELEX-Tjeneste, der vil få kontorstatus;mener, at dette skal arbejde på et grundlag, som erforeneligt med målene om en mere effektiv fællesskabsbistand, og som under alle omstændigheder skalsikre sammenhængende handling fra Kommissionens side og dennes kontrol med organet, og mener ende-lig, at Parlamentet fortsat skal udøve den politiske kontrol;
17. er af den opfattelse, at oprettelsen af et sådant organ vil føre til en forenkling af forvaltningsproce-
durerne, navnlig hvad angår samfinansiering af projekter med ikke-statslige organisationer;
18. er overbevist om, at de ikke-statslige organisationer har kapacitet til at gennemføre programmer,
som specifikt tager sigte på at bekæmpe fattigdommen, og mener, at Kommissionen bør udnytte dettepotentiale bedre;
19. mener, at EU bør udvikle strategier, der kan fremme pulserende og stærke civilsamfund i modtager-
landene, at EU bør søge at samarbejde med civilsamfundet, herunder ngo’er og den private sektor, indenfor alle områder af det eksterne samarbejde med det formål at gennemføre udviklingsmålsætninger, og atcivilsamfundsorganisationer bør betragtes som væsentlige og uafhængige partnere for EU, der spiller envæsentlig rolle i udviklingsprocessen, idet EU bør tilskynde til en mere omfattende dialog med civilsam-fundet og mere udbredt samarbejde på programniveau;C 228/216 DA 13.8.2001 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 30. november 2000
20. understreger, hvor vigtigt det er at foretage en hensigtsmæssig evaluering af de eksterne bistands-
programmers virkninger, således at både de positive og negative erfaringer kan komme planlægningen oggennemførelsen af efterfølgende foranstaltninger til gavn;påpeger endvidere, at det er nødvendigt atuddanne personale med henblik på specialisering på dette område og give ovennævnte organ til opgaveat evaluere bevillinger og kompetencer, således at dets arbejde giver sig udslag i bedre resultater og enmere effektiv udviklingsbistandspolitik;
21. er, for så vidt angår komitologi, enig med Kommissionen i, at der skal ske en udvikling i den måde,
Rådets arbejdsgrupper og udvalgene fungerer på, således at disse først og fremmest koncentrerer sig ompolitiske retningslinjer, regelmæssig revision af de enkelte landes strategier og de sektororienterede strate-gier samt om spørgsmål, som kræver koordinering på europæisk plan forud for internationale drøftelser;
22. påskønner Kommissionens initiativ med hensyn til at foretage en revision af samtlige forordninger
vedrørende udviklingspolitikken med henblik på at undersøge muligheden for eventuelt at indføre en hori-sontal forordning, som kan skabe grundlag for at koncentrere udvalgenes arbejde om programmeringsfasenog afskaffe den systematiske revision af samtlige projekter;
23. henviser til betydningen af de såkaldte landestrategipapirer og de nationale indikativprogrammer
som et instrument, der kan bidrage til at fremme såvel komplementariteten i forhold til medlemsstaternesom støttemodtagernes deltagelse i programmeringen af samarbejdet gennem dialog og informationsfor-midling og dermed til at realisere tanken om, at tilpasningen af udviklingsprojekterne foretages af støtte-modtagerne Sdash med andre ord dér, hvor de mest hensigtsmæssige betingelser er til stede;
24. understreger behovet for en styrkelse af EU’s deltagelse i fora, hvor man drøfter nøglespørgsmål for
udviklingslandenes økonomier, samt af koordineringen af medlemsstaternes og EU’s holdninger i de for-skellige internationale fora, navnlig Bretton Woods-institutionerne og FN, hvor EU’s politiske indlæg skalhave samme vægt som det bidrag, EU yder;
25. henviser til, hvor vigtigt det er, at Parlamentet orienteres inden politikkerne vedtages, og at det,
under alle omstændigheder og samtidig med Rådet, informeres om retningslinjer, prognoser og program-
mering vedrørende Fællesskabets bistandspolitik, uden at dette dog må indebære utidig indblanding fraParlamentets side i Kommissionens forvaltningsopgaver;
26. mener, at der bør gøres en indsats for at sikre, at den nye struktur resulterer i kohærens mellem
EU’s politikker med eksternt sigte, dvs. på områderne eksterne anliggender, udvikling, handel, landbrug,fiskeri, forskning og udvikling samt sikkerhed og sundhed med hensyn til levnedsmidler, og mener, atder bør foretages en vurdering af virkningerne for samhørigheden i forbindelse med fastlæggelsen af samt-lige nye politikker og ny praksis som supplement til årsberetningen, der skal behandles af både Rådet ogParlamentet, i overensstemmelse med dets ovennævnte beslutning af 17. februar 2000 om sammenhængenmellem Unionens forskellige politikker og udviklingspolitikken;
27. understreger nødvendigheden af, at RELEX-reformprocessen gennemføres på en åben og gennem-
skuelig måde, og at de ansatte i de berørte tjenestegrene deltager i denne proces, idet der lægges særligvægt på, at målsætningerne for en effektiv europæisk udviklingspolitik og forpligtelserne over for støtte-modtagerne fastholdes i hele overgangsperioden;
28. pålægger sin formand at sende denne beslutning til Rådet og Kommissionen.13.8.2001 DA C 228/217 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 30. november 2000