Nr. C 77V6 De Europæiske Fællesskabers Tidende 29. 3. 82 
5. Programmets finansiering og nærmere vilkår 
5.1. Målsætningen taget i betragtning er bevillingen 
på 40 mio RE ganske beskeden, især når den fordeles på 
fire år, og den kan derfor kun anses for en begyndelse. 
5.2. Et videnskabeligt program bør være langsigtet, 
dvs. strække sig over væsentligt mere end fire år; fire år 
giver heller ikke nogen garanti til unge, som måtte 
overveje at følge en stærkt specialiseret uddannelse. 
5.3. Det er påkrævet, at der føres tilsyn med program­
mets gennemførelse og anvendelsen af bevillingerne. 
5.4. Især bør regelen om EF-finansieringens komple­
mentaritet overholdes nøje, således at EF-bevillingerne 
supplerer de bevillinger, som de pågældende lande selv 
yder til forskningsprogrammer på de pågældende områ­
der, og ikke bruges til refusion af udgifter, som under alle 
omstændigheder ville være blevet afholdt. 
6. Programforvaltning 
6.1. Til sidst skal Udvalget gentage følgende henstil­
ling fra studien fra februar 1980 med hensyn til det 
voldsomt stigende antal af rådgivende udvalg: »Udvalget henstiller derfor, at man som kortfristet 
foranstaltning ikke godkender nedsættelsen af noget 
nyt udvalg, medmindre det kan påvises, at noget 
sådant er absolut nødvendigt, dvs. at det betyder et 
reelt bidrag til Fællesskabets arbejde på F&U-områ-
det, og at arbejdet ikke vil kunne udføres på tilfreds­
stillende måde gennem en forbedring af eksisterende 
organers kommissorium og sammensætning«. 
6.2. På baggrund af de eksisterende rådgivende komi­
teers sammensætning og den ganske særlige karakter, 
som forskning i tropisk landbrug og tropesygdomme har, 
går Udvalget rent undtagelsesvis ikke imod Kommissio­
nens forslag om at nedsætte to rådgivende udvalg be­
stående af højt kvalificerede eksperter til at dække disse to 
områder. 
6.3. Komiteerne bør under alle omstændigheder 
følge de kriterier, der fastlægges for programmernes 
indhold, ikke blot ud fra et ønske om straks at opnå den 
bedst mulige effektivitet, men også så man søger at nå de 
prioriterede mål, som består i udvikling af forskningen i 
udviklingslandene, hjælp til uddannelse af forskere i 
u-landene samt styrkelse af samarbejdet på dette område 
mellem i- og u-lande. 
Bruxelles, den 27. januar 1982. 
Tomas ROSEINGRAVE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om forslag til direktiv om information og høring af arbejdstagerne i virksomheder 
med kompleks, i særdeleshed multinational, struktur 
Den tekst, som har været genstand for udtalelsen, er offentliggjort i De Europæiske 
Fællesskabers Tidende nr. C 297 af 15. november 1980, side 3. 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Rådet besluttede den 24. oktober 1980 i medfør af artikel 100 og 117 i traktaten om oprettelse 
af Det europæiske økonomiske Fællesskab at høre Det økonomiske og sociale Udvalg om det 
nævnte emne. 
29. 3. 82 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 77/7 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 194. plenarforsamling, holdt i Bruxelles, den 
27. og 28. januar 1982, sin udtalelse om det nævnte emne. 
Udtalelsens ordlyd er følgende: 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det 
europæiske økonomiske Fællesskab, særlig artikel 100 og 
117, 
under henvisning til anmodning af 24. oktober 1980 fra 
Rådet for De europæiske Fællesskaber om en udtalelse 
om »forslag til direktiv om information og høring af 
arbejdstagere i virksomheder med kompleks, i særdeles­
hed multinational, struktur«, 
under henvisning til beslutning truffet af dets præsidium 
den 18. november 1980 om at pålægge afdelingen for 
sociale anliggender at udarbejde udtalelse og beretning 
om ovennævnte forslag, 
under henvisning til udtalelse vedtaget af afdelingen på 
mødet den 10. december 1981, 
under henvisning til den af ordføreren, Gerd Muhr, 
aflagte beretning, 
under henvisning til forhandlingerne på plenarforsam­
lingen den 27. og 28. januar 1982, mødet den 27. januar, 
og 
ud fra følgende betragtninger: 
i Kommissionens meddelelse til Rådet om »de multina­
tionale selskaber og Fællesskabets forordninger« (den 
7. november 1973) fremhæves det, at de multinationale 
selskaber har mulighed for at øve indflydelse på beskæf­
tigelsen, ligesom der gøres opmærksom på problemet 
omkring arbejdstagerinformation og repræsentation; 
i Udvalgets udtalelse om »de multinationale selskaber og 
Fællesskabets forordning« anbefaler Udvalget med hen­
blik på beskyttelse af arbejdstagerne et antal 
foranstaltninger, der skal forbedre indsigten i de multi­
nationale selskabers virksomhed (J); 
i Europa-Parlamentets beslutning af 12. december 1974 
om meddelelse fra Kommissionen for De europæiske 
Fællesskaber til Rådet om »de multinationale selskaber 
og Fællesskabets forordninger« (2) slås der til lyd for at fremme dannelsen af en fagforeningsmodvægt, som 
gennem sikring af en bedre udbredelse af oplysninger om 
de multinationale selskabers transaktioner i væsentlig 
grad skulle kunne bidrage til løsning af de utallige 
beskæftigelsesproblemer; 
i »det sociale handlingsprogram« af 24. oktober 1973 
understreges det nødvendige i en stærkere arbejdstager-
medbestemmelse på virksomhedsplan; 
i Udvalgets udtalelse om »udkast til et socialt handlings­
program — kapitel III - demokratisering af økonomien« 
ytrer Udvalget sig om arbejdstagernes rettigheder i mul­
tinationale selskaber, 29. november 1973; 
i Rådets resolution vedrørende et socialt handlingspro­
gram (3) fremsættes krav om en stærkere medindflydelse 
fra arbejdstagernes og disse repræsentanters side på 
virksomhedens eller bedriftens liv inden for Fællesska­
bet; 
i grønbogen om »Medindflydelse og selskabsstruktur i 
Det europæiske Fællesskab« går EF-Kommissionen ind 
for arbejdstagerrepræsentation i alle de virksomheder, 
der hører ind under en given koncern; 
i Udvalgets udtalelse om »medindflydelse og selskabs­
struktur i Det europæiske Fællesskab« (4) er der enighed 
om, at medindflydelse i ordets videste forstand er en 
ønskelig udvikling i et demokratisk samfund; 
pålagte informations- og høringsforpligtelser skal uden 
diskrimination være de samme for nationale og transna­
tionale virksomheder; 
EF-Kommissionen viderefører med det foreliggende 
direktivforslag sin politik for tilnærmelse af de admini­
strativt og ved lov fastsatte bestemmelser, som har direkte 
virkning på det fælles markeds opbygning og funktions­
evne, ligesom tilfældet var med Rådets direktiver af 17. 
februar 1975 og 14. februar 1977 om information og 
høring af arbejdstagere i forbindelse med kollektive 
afskedigelser samt overførsel af virksomheder; 
(!) EFTnr. C 116 af 30. 9. 1974. 
(2) EFTnr. C 5 af 8. 1. 1975. (3) EFTnr. C 13 af 21. 1. 1974. 
(«) EFT nr. C 94 af 10. 4. 1979. 
Nr. C 77/8 De Europæiske Fællesskabers Tidende 29. 3. 82 
denne harmoniseringspolitik muliggør en forbedring af 
arbejdstagernes leve- og arbejdsvilkår -
med 79 stemmer for, 61 imod, mens 11 undlod at 
stemme 
VEDTAGET FØLGENDE UDTALELSE: 
1. Den tiltagende koncentration i erhvervslivet, som 
følge af udviklingen i verdensøkonomien og i de tekno­
logiske krav, som fremmer de økonomiske og sociale 
fremskridt, har affødt komplicerede transnationale virk­
somhedsstrukturer. Udvalget har i de forløbne år ved en 
række lejligheder udtalt sig om sådanne økonomiske 
koncentrationers såvel positive som problematiske facet­
ter. I en række udtalelser har Udvalget også udtalt sig om 
forholdet mellem virksomheder og arbejdstagere samt om 
arbejdstagerrepræsentation. 
2. Dette kommer særligt'til udtryk i Udvalgets udta­
lelse om »Kommissionens meddelelse til Rådet om de 
multinationale selskaber og Fællesskabets forordninger«; 
der blev her fremsat følgende krav fra Udvalgets side: 
— Indførelse af et omfattende og fuldstændigt informa­
tionssystem eller en forbedring af dette, hvor det 
allerede forefindes, således at arbejdstagerne får 
mulighed for med visse regelmæssige mellemrum at få 
kendskab ikke blot til opbygningen af de multinatio­
nale selskabers beslutningsdygtige organer og deres 
interne struktur, men også til produktionsprogram­
merne og de økonomiske og sociale motiver, som 
ligger til grund for disse programmer, med angivelse 
af deres indvirkning på beskæftigelsen. 
— Oprettelse af organer, som skal fungere inden for 
virksomheden eller mellem virksomhederne for at 
sikre og garantere bevarelsen og udviklingen af 
normale og frugtbare faglige forbindelser. 
— Sikring af, at arbejdstagerne deltager i selskabets 
daglige virksomhed ved hjælp af et repræsentations-
system, som vil sætte dem i stand til at give udtryk for 
deres mening om og tage stilling til de spørgsmål, som 
berører dem mest, dvs. beskæftigelse, arbejdsvilkår, 
lønninger, arbejdshygiejne og forebyggelse af arbejds­
ulykker, boligpolitik for arbejdstagere og ledere 
osv. 
— Etablering af forbindelser og samarbejde mellem 
arbejdstagernes repræsentanter i det enkelte multina­
tionale selskabs forskellige virksomheder, som er 
beliggende i Fællesskabets medlemsstater via rappor­
ter og regelmæssige møder. 3. Udvalget er således altid gået ind for en passende 
information og høring. Alle arbejdstagere bør løbende 
orienteres direkte eller gennem deres repræsentanter om 
deres virksomheds politik og aktiviteter og om enhver 
koncern, som deres virksomhed måtte tilhøre. De bør 
høres om beslutninger, som direkte måtte berøre dem. 
Informationen bør være fyldestgørende, relevant og 
ajourført. Høringen bør indebære, at der tages„ behørigt 
hensyn til de bemærkninger og forslag, som fremlægges af 
dem, der bliver hørt. 
4. De principper, information og høring bygger på, 
ændrer sig ikke ved tiltagende kompleksitet, derimod 
bliver procedurerne mere indviklede, og valget af relevan­
te oplysninger samt fastlæggelsen af, hvilke beslutninger 
der berører hvilke arbejdstagere, bliver vanskeligere, jo 
flere virksomheder et selskab består af,.eller jo flere lande 
det opererer i. Det har altid været Udvalgets opfattelse, at 
der ikke må være nogen forskelsbehandling mellem 
nationale og transnationale virksomheder eller mellem 
transnationale virksomheder med sæde inden for eller 
uden for Fællesskabet. 
5. I denne og andre flertalsudtalelser har Udvalget set 
sig foranlediget til at tilslutte sig Kommissionens forslag 
til direktiv, som har til formål gennem indførelse af 
egnede bestemmelser at sikre, at arbejdstagerne informe­
res og høres rettidigt og fyldestgørende om beslutninger i 
virksomheden, som berører dem. 
6. Lovgivningen omkring virksomhedernes informa­
tions- og høringspligt er meget forskellig fra land til land. 
På grund af de forskellige bestemmelser forekommer en 
harmonisering nødvendig af flere grunde, ikke mindst for 
at sikre det fælles markeds funktionsevne. Stilles der 
således forskellige krav til virksomhedernes informa­
tions- og høringspligt i de enkelte lande, kan dette som en 
naturlig konsekvens afstedkomme konkurrenceforvrid­
ninger. 
7. Særlig problematisk er informationen og høringen 
af ansatte i virksomheder med multinational struktur. 
Medens repræsentationen af arbejdstagernes interesser 
således i al væsentlighed er begrænset til det nationale 
område, træffes vigtige beslutninger med beskæftigelses­
mæssige konsekvenser inden for de multinationale virk­
somheder hyppigt på steder, som ligger uden for Fælles­
skabet. Ofte beror sådanne beslutninger på kendsger­
ninger og overvejelser, som de berørte arbejdstagere 
ikke selv har kendskab til. Bestemmelserne i direktivfor­
slaget er derfor så meget desto vigtigere, som de bidrager 
til at afklare virksomhedens politik for arbejdstagere i 
såvel multinationale koncerner som virksomheder med 
kompleks struktur. 
29. 3. 82 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 77/9 
8. Virksomhedernes informationspolitik må ikke 
anskues som noget, der kun er i arbejdstagernes interesse 
og kun tjener deres informationsbehov. Arbejdstagerne 
skal ikke blot orienteres, de skal også høres. Virksomhe­
derne får derigennem også lejlighed til at konstatere, 
hvilken holdning de ansatte har til givne planlagte 
foranstaltninger. Det er også i virksomhedernes interesse, 
at have kendskab til de overvejelser, personalet gør sig, og 
at drøfte disse med personalets repræsentanter før den 
endelige beslutning træffes. Dette gælder så meget desto 
mere som virksomhedsledernes endelig beslutningskom­
petence på ingen måde ændres af direktivforslaget. 
9. Allerede nu er der iøvrigt mange virksomheder og 
koncerner, også med transnational struktur, der betrag­
ter en rettidig og fyldestgørende information og høring af 
deres arbejdstagere som noget helt naturligt. Derfor er det 
også kun rimeligt, at sådanne adfærdskodekser også 
indføres i andre virksomheder. I så henseende er det 
imidlertid ikke tilstrækkeligt blot at henvise til de rele­
vante erklæringer fra OECD og ILO. Der er jo blot tale 
om henstillinger. Der er inden for Fællesskabet snarere 
behov for mere udtrykkelige forpligtelser for virksom­
hedsledelserne, som altså nu søges indført med de 
bindende bestemmelser i direktivforslaget. 
10. De problemer, som søges løst gennem det forelig­
gende direktivforslag, kan ikke i øjeblikket løses tilfreds­
stillende gennem de kollektive overenskomster. Indgåelse 
af multinationale kollektive overenskomster er ikke 
nogen mulighed i øjeblikket. Det er heller ikke muligt at 
løse spørgsmålene alene gennem national lovgivning, da 
det drejer sig om beslutninger, hvis konsekvenser i vidt 
omfang går på tværs af landegrænserne. 
11. Den rettidige og fyldestgørende information og 
høring af arbejdstagerne fremkalder endelig en grundlæg­
gende samfundsmæssig problemstilling: kan der inden for 
Fællesskabet være samfundsmæssige områder, hvor de 
demokratiske grundregler ikke finder anvendelse, og 
hvor det i stedet er ensidigt opbyggede magtstrukturer, 
som dominerer? 
12. Det forekommer ligeledes logisk ikke at begrænse 
direktivets anvendelsesområde til koncerner og virksom­
heder med multinational struktur, men også at udstrække 
det til samtlige virksomheder, som opererer inden for 
Fællesskabet, i alt fald hvor disse er af en vis størrelse. Det 
er rigtigt, at lovgivningen i de enkelte medlemsstater 
allerede i et vist omfang indeholder, omend forskelligt 
udformede, bestemmelser om de nationale virksomhe­
ders informations- og høringspligt. Imidlertid burde der 
for alle virksomheder både nationale og multinationale, 
gælde et indholdsmæssigt ensartet informations- og 
høringssystem. Hermed ville man undgå en ubegrundet 
forskelsbehandling af såvel virksomhederne som af disses ansatte og samtidig afværge den fare for konkurrencefor­
vridninger, som en differentieret behandling kan 
skabe. 
13. Direktivforslagets indhold falder i tråd med gæl­
dende praksis og fastlagte bestemmelser i mange med­
lemsstater. Der tilstræbes ikke nogen harmonisering af de 
allerede gældende bestemmelser på det højeste niveau, 
men derimod en til enhver tid fornuftig kompromisløs­
ning på de enkelte spørgsmål, ligesom det forsøges at tage 
højde for det fornødne minimum. Som helhed tager 
bestemmelserne imidlertid sigte på en forbedring af leve-
og arbejdsvilkårene i fremskridtets interesse. Udvalget 
bemærker iøvrigt, at direktivet på ingen måde begrænser 
medlemsstaternes adgang til at anvende eller indføre love 
eller administrative bestemmelser, der er gunstigere for 
arbejdstagerne. 
14. Udvalget hilser det velkommen, at direktivet ikke 
blot tager sigte på en information og høring af arbejdsta­
gernes repræsentanter, men ligeledes på en løbende 
underretning af virksomhedsledelserne i de afhængige 
virksomheder via direktionen i den herskende virksom­
hed. En manglende underretning af de ansatte i en 
afhængig virksomhed er nemlig hidtil ofte blevet begrun­
det med, at ledelsen i den afhængige virksomhed ikke eller 
ikke rettidigt selv har fået de nødvendige informationer 
fra moderselskabet. Ledelserne i datterselskaber bør 
aldrig sættes i en sådan situation, at de, på grund af 
manglende relevant orientering gennem den herskende 
virksomhed, er ude af stand til at foretage en effektiv 
information og høring af arbejdstagerne eller deres 
repræsentanter. 
15. Udvalget bemærker, at det her også er et spørgs­
mål om beskyttelse af afhængige virksomheders direktio­
ner. Den herskende virksomheds informationspligt inde­
bærer ikke nogen urimelige administrative eller øko­
nomiske byrder. Den herskende virksomhed bliver jo ikke 
tvunget til at fremskaffe yderligere oplysninger; det drejer 
sig derimod om videregivelse af oplysninger, som den 
allerede disponerer over. Ofte vil det endog være muligt i 
dette øjemed, f.eks. at gøre brug af de officielle beret­
ninger om virksomhedens aktiviteter, de regnskaber, der 
offentliggøres i den økonomiske presse, eller andre 
offentliggjorte meddelelser vedrørende koncernens øko­
nomiske og finansielle situation. Under alle omstændig­
heder må man fra den herskende virksomheds direktion 
forvente, at denne løbende holder de afhængige selska­
bers direktioner orienteret om vigtige spørgsmål. En 
virksomhedsledelse, som ikke selv disponerer over de 
fornødne informationer, kan heller ikke varetage ledel­
sesfunktionerne på fornuftig måde. 
16. Udvalget konstaterer med tilfredshed, at der ikke 
forlanges nogen overdreven mængde af informationer, 
altså ikke nogen udtømmende analyse af hver enkelthed, 
Nr. C 77/10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 29. 3. 82 
informationer er uden mening, da de kun tjener til at 
retfærdiggøre allerede trufne beslutninger. Det må sikres, 
at oplysningerne bliver meddelt på et stadium, hvor 
arbejdstagerne kan gøre deres synspunkter gældende og 
drøfte dem med firmaets ledelse, endnu inden den 
endelige gennemførelse af foranstaltningerne sker. 
18. Desuden burde direktivet indeholde en pligt for 
virksomhederne til at meddele arbejdstagerne, hvilke 
instanser i virksomheden eller uden for denne (koncern, 
holdingselskab), der bærer ansvaret for bestemte beslut­
ninger, og i hvilket omfang. 
19. Generelt gælder det, at direktivets tekst ville vinde 
ved at blive afkortet og forenklet. Spørgsmålet om, hvilke 
virksomhedsarter direktivet finder anvendelse på, burde 
omhandles i én enkelt artikel. Informations- og konsul-
tationsrettighederne behøver i øvrigt kun at være opført 
ét sted, uden at man senere endnu engang med samme 
ordlyd, men gældende for andre virksomheder skal 
gentage disse. 
Tomas ROSEINGRAVE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
BILAG 
til Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
I. Afstemning om hele udtalelsen 
Afstemningen om udtalelsen som helhed fandt sted med angivelse af navn; følgende tilstedeværende eller 
repræsenterede medlemmer stemte for Udvalgets udtalelse: 
Basnett, Beretta, Boddy, Bonety, Bornard, Buckton, Burnel, Carroll, Cavazzuti, Chapple, Kronopoulos, 
Clark, Kolymvas, Cremer, Curlis, Dassis, Daul, Debunne, De Grave, Delourme, von der Decken, Douros, 
Drago, Drain, Dunet, Engelen-Kefer, Etty, Fredersdorf, Friedrichs, Glesener, Gredal, van Greunsven, 
Hennig, Heuser, Hilkens, Houthuys, Jaschick, Jenkins, Karakitsos, Kirschen, Lauga, Laur, Laval, 
Loccufier, Massabieaux, Masucci, Meraviglia, Militello, Milne, Muhr, Murphy, Neumann, Nielsen Bent, 
Nielsen Marichen, Nielsen Preben, Nierhaus, Ognibene, Patterson, Pfeiffer, Pronk, Querini, Ramaekers, 
van Rens, Roberts, Rollinger, Rouzier, Saitis, Scalia, Scharrenbroich, Schneider, Mols Sørensen, Soulat, 
Strobel, Theisen, Vanni, Ventejol, Wagenmans, Weber, Zoli. 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte imod udtalelsen: 
Ammundsen, Arena, Bagliano, Benigni, Bernaert, Blamoutsis, Blasig, Bredima, Breitenstein, Broicher, 
Butler, de Caffarelli, Cammann, van Campen, Chabrol, Clavel, du Closel, Couture, De Bievre, De Bruyn, 
Evain, Gallaener, Germozzi, Gingembre, Goris, Hall, Hatry, Hemmer, Hicks-Beach, Jonker, Kenna, men derimod kun relevante oplysninger, som giver et 
tydeligt billede af den samlede koncerns virksomhed. Det 
kræves heller ikke, at arbejdstagerrepræsentanterne skal 
informeres om »enhver« bestemmelse truffet af virksom­
hedens ledelse. Det drejer sig derimod alene om beslutnin­
ger med »væsentlig« indvirkning på arbejdstagernes inter­
esser. Hvis sidstnævnte er tilfældet i forbindelse med 
f.eks. virksomhedslukninger, produktionsoverførsler, 
virksomhedssammenslutninger eller rationaliseringspla-
ner, så må man i et socialt retfærdigt og demokratisk 
samfund betragte det som noget helt naturligt, at de, der i 
første række berøres af sådanne foranstaltninger, bliver 
rettidigt informeret og hørt herom. Med støtte i bemærk­
ningerne udlægger Udvalget iøvrigt direktivet således, at 
information og høring af arbejdstagerrepræsentanterne 
kun er obligatorisk i de afhængige virksomheder, for så 
vidt arbejdstagernes interesser væsentligt berøres. 
Såfremt dette ikke skulle fremgå klart af direktivforsla­
gets ordlyd, bør denne ændres. 
17. I denne sammenhæng lægger Udvalget særlig vægt 
på nødvendigheden af rettidig information. Forsinkede 
Bruxelles, den 27. januar 1982. 
29. 3. 82 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 111 \\ 
Kolbenschlag, Lane, Law, Leddy, Leo, Loebl, Loughrey, Masprone, Miller, Mills, Morsellis, Paggi, 
Papadopoulos, Pearson, de PrecigoUt, Rainero, Renaud, Rizos, Romoli, Savini, Schnieders, Seydaack, 
Staratzke, Storm-Hansen, Wagner, Wick, Williams, Wylie, Zinkin, Ziinkler. 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer undlod at stemme: 
Berns, Bos, Davies, De Tavernier, Doble, Emo Capodilista, Georgiou, Hovgaard Jakobsen, Margot, 
Marvier, van der Veen. 
II. Forkastet ændringsforslag 
Ved en afstemning med navneangivelse forkastede Udvalget følgende ændringsforslag, som var indgivet i 
henhold til forretningsordenen af »arbejdsgivergruppen« (Gruppe I). 
Ordlyden af udtalelsen, fra og med første betragtning, ændres således: 
i Kommissionens meddelelse til Rådet om »de multinationale selskaber og Fællesskabets forordninger« 
(7. november 1973) omtales de multinationale selskabers indflydelse på beskæftigelsen, ligesom der gøres 
opmærksom på problemet omkring arbejdstagerinformation og repræsentation; 
i udtalelsen om Kommissionens meddelelse til Rådet om »de multinationale selskaber og Fællesskabets 
forordninger« anbefalede Udvalget i kapitlet om »beskyttelse af arbejdstagerne« en række foranstaltninger 
for at forbedre indsigten i de multinationale selskabers virksomhed, samt pegede på, hvordan de 
multinationale kunne bidrage til at forbedre levevilkårene i hele verden og nedbryde egoistiske nationale 
holdninger (J); 
i »det sociale handlingsprogram« (24. oktober 1973) understreges nødvendigheden af en stærkere 
arbejdstagermedbestemmelse på virksomhedsplan; 
også i udtalelsen om »udkast til et socialt handlingsprogram - kapitel III - Demokratisering af 
økonomien« ytrer Udvalget sig om arbejdstagernes rettigheder i multinationale selskaber (29. november 
1973); 
i Rådets resolution vedrørende et socialt handlingsprogram (2) fremsættes krav om arbejdstagernes og 
disses repræsentanters stærkere medindflydelse på virksomhedens eller bedriftens liv inden for Fælles­
skabet; 
i udtalelsen om Kommissionens grønbog om »Medindflydelse og selskabsstruktur -i Det europæiske 
Fællesskab« (3) hedder det, at der i Udvalget er enighed om, at medindflydelse i ordets videste forstand er en 
ønskelig udvikling i et demokratisk samfund; 
nationale og transnationale virksomheder skal være underkastet de samme krav om information og høring 
af arbejdstagerne; 
VEDTAGET FØLGENDE UDTALELSE: 
1. Almindelige bemærkninger 
Udvalget er altid gået ind for en passende information og høring. Alle arbejdstagere bør holdes informeret 
direkte og/eller gennem deres repræsentanter om deres virksomheds politik og udvikling og om enhver 
koncern, som deres virksomhed måtte tilhøre. De bør høres om beslutninger, som direkte måtte berøre 
dem. Informationen bør være fyldestgørende, relevant og ajourført. Høringen bør indebære, at der tages 
behørigt hensyn til de bemærkninger og forslag, som fremlægges af dem, der bliver hørt. 
(•) EFTnr. C 116 af 30. 9. 1974. 
(2) EFTnr. C 13 af 21. 1. 1974. 
(3) EFT nr. C 94 af 10. 4. 1979. 
Nr. C 77/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 29. 3. 82 
Det er Udvalgets opfattelse, at passende information og høring er i såvel arbejdsgiverens som 
arbejdstagerens interesse, og erkender, at mange virksomheder og koncerner, inklusive transnationale 
selskaber, allerede betragter fyldestgørende, rettidig personalehøring og informering som noget helt 
naturligt. 
De principper, information og høring bygger på, ændrer sig ikke ved tiltagende kompleksitet, derimod 
bliver procedurerne mere indviklede, og valget af relevante oplysninger samt fastlæggelsen af, hvilke 
beslutninger der berører hvilke arbejdstagere, bliver vanskeligere, jo flere virksomheder et selskab består 
af, eller jo flere lande det opererer i. Det har altid været Udvalgets opfattelse, at der ikke må være nogen 
forskelsbehandling mellem nationale og transnationale virksomheder eller mellem transnationale virk­
somheder med sæde inden for eller uden for Fællesskabet. 
Udvalget finder, at ledelserne i datterselskaber af deres moderselskaber (»herskende virksomheder«) bør 
orienteres fyldestgørende om sager af relevans for dem, således at de altid er i stand til at foretage en effektiv 
information og høring af arbejdstagerne eller deres repræsentanter. 
Behovet for et EF-instrument 
Udvalget er uenig med Kommissionen i, at der er meget der taler for et EF-direktiv. På dette stadium ville 
det være bedre at lade udviklingen i den nationale lovgivning og praksis løse disse spørgsmål. I de enkelte 
medlemsstater er der allerede en omfattende lovgivning og praksis på dette område, som på tilfredsstillende 
måde dækker det store flertal af problemer, der opstår. Medlemsstaternes lovgivning og praksis kan altid 
ændres, således at eventuelle mangler afhjælpes. 
Ud over den nationale lovgivning findes desuden OECD-retningslinjerne og den tresidede ILO-erklæring, 
som mange transnationale virksomheder frivilligt afstemmer deres adfærd efter. 
Kommissionen anfører to grunde til, at den vælger EF-direktivet: for det første konkurrenceforvridning og 
for det andet kan kun Fællesskabet øve indflydelse på de transnationale virksomheder. 
Udvalget konstaterer imidlertid, at der ikke fremlægges noget bevis for, at der har været konkurrence­
forvridning, og at industrien nogensinde har beklaget sig over en sådan forvridning, der skulle være 
resultatet af divergerende lovbestemmelser om information og høring. 
Det konstaterer desuden, at forslaget til direktiv især vil komme til at berøre små og mellemstore nationale 
virksomheder. 
Da Fællesskabet for det andet ikke har flere retsbeføjelser end vedkommende medlemsstat over et 
moderselskab (»herskende virksomhed«), som har sæde i De forenede Stater eller Schweiz eller et andet sted 
uden for EF, og da ethvert EF-direktiv skal føres ud i livet af medlemsstaterne i overensstemmelse med 
lovgivning, som bliver til på nationalt plan, har Fællesskabet ikke flere beføjelser til at gøre sin lovgivning 
gældende over for transnationale selskaber uden for Fællesskabet end den enkelte medlemsstat har. 
Medlemsstaterne råder over helt de samme sanktioner som Fællesskabet. 
Udvalget mener endvidere, at en medlemsstat i langt de fleste tilfælde uden vanskeligheder kan sikre, at 
dens lovgivning overholdes ved at gribe ind over for det datterselskab, som ikke opfylder sine forpligtelser. 
Det er et spørgsmål, om nogen medlemsstat i visse notoriske tilfælde i det hele taget har truffet alle de 
foranstaltninger, lovgivningen åbner mulighed for. 
På den anden side må der tages hensyn til, at arbejdsmarkedsrelationerne er fintfølende, at disse relationer 
håndhæves forskelligt fra medlemsstat til medlemsstat, fordi de har forskellig historisk og social baggrund, 
og at arbejdsmarkedets parter ikke indtager samme holdning i de enkelte medlemsstater. Når de nationale 
lovgivninger antager vidt forskellige former, er dette en følge af og ikke en årsag til disse forskelle. Det er 
ikke nogen tilfældighed, at lovgivningen i én medlemsstat dikterer, at fagforeningerne og ikke 
uorganiserede arbejdstagere skal informeres i forbindelse med en forhandling, medens lovgivningen i en 
anden medlemsstat bestemmer, at oplysningerne skal gives til de bedriftsråd, der er valgt af samtlige 
arbejdstagere, og endog helt uden for en forhandlingssammenhæng. I nogle medlemsstater er der 
29. 3. 82 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 77/13 
medbestemmelse under den ene eller den anden form, hvilket betyder en yderligere hørings- og 
informationskanal; i andre medlemsstater findes der ikke noget sådant. I nogle medlemsstater er 
information og høring fastlagt overvejende gennem lovgivning; i visse andre er disse spørgsmål som 
hovedregel genstand for kollektive overenskomstforhandlinger. 
For at kunne blive godtaget bør enhver harmonisering derfor gennemføres omhyggeligt og nødvendigheden 
heraf endegyldigt bevises. En medlemsstat har gjort den erfaring, at det ikke var gennemførligt at overtage 
den idé fra lovgivningen i de andre medlemsstater, at overenskomster gøres retsligt bindende. 
Kommissionens antagelse, at det blot gælder om at få lovgivningen i andre medlemsstater bragt på linje 
med lovgivningen i den medlemsstat, som den anser for at være længst på området, tager hverken hensyn til 
erfaringerne eller til de nationale traditioners rodfæstethed. Man kan endog udlægge direktivforslaget på 
en sådan måde, at det tilsidesætter tysk tradition. Kravet om at stræbe mod relativ ro på arbejdsmarkedet 
og om sammen og i gensidig forståelse at arbejde for virksomhederne, som er så vigtigt i den tyske 
bedriftsforfatningslov, omtales overhovedet ikke i direktivforslaget. 
De foreslåede lovbestemmelser 
-Udvalget mener, at adskillige enkeltbestemmelser i direktivforslaget er uegnede eller uanvendelige. 
Information 
Afsnittene om information er bygget op om den tyske lovgivning, der hovedsagelig omhandler den 
information, der skal gives i et enkeltselskab. Bestemmelserne egner sig ikke til at blive overført på en 
kompliceret koncern. 
Produktionsprogrammer, rationaliseringsplaner, fabrikations- og arbejdsmetoder, investeringsprogram­
mer samt procedurer og projekter er næsten altid anliggender, som vedrører de enkelte datterselskaber eller 
virksomheder og ikke koncernen som helhed. 
Direktivforslaget indeholder ikke bestemmelser, som Udvalget anser for væsentlige for at sikre rimelig 
beskyttelse af forretningshemmeligheder. En sådan beskyttelse er indeholdt i adskillige medlemsstaters 
lovgivning, f.eks. i den tyske bedriftsforfatningslovs § 106, stk. 2, hvor der står ». . . for så vidt dette ikke 
indebærer en fare for røbelse af industri- og forretningshemmeligheder, . . .«. En for tidlig afsløring af 
planer kan være meget skadelig. Efterfølgende sanktioner er ikke tilstrækkeligt til at sikre beskyttelse af 
forretningshemmeligheder, når de afsløres over for et stort antal mennesker, undertiden i mange 
lande. 
Høring 
Udvalget finder høringsforpligtelserne så omfattende, at de er umulige at omsætte i praksis. De indebærer 
tilsyneladende, at der f.eks. skal foretages høring af arbejdstagerne i et kortsumisproducerende 
datterselskab i Italien, såfremt der sker udvidelse af en foderfabrik i Skotland. Datterselskaber kan ligge så 
fjernt fra hinanden og være underkastet så forskellige vilkår, at en generel høring kun vil skabe forvirring. 
Høringen bør begrænses til dem, der er direkte berørt, og der må være en grænse for, hvor meget den kan 
udstrækkes, hvis beslutningsprocessen ikke skal lammes. Yderligere forsinkelser kan under de nuværende 
vilkår koste arbejdspladser. Det er kendsgerningerne og ikke den ene parts opfattelse, der skal afgøre, om 
beslutningen har direkte indvirkning på beskæftigelses- og arbejdsvilkårene. 
Selskabsret 
Udvalget synes, at direktivforslaget er dårligt tilpasset til den eksisterende og foreslåede selskabsret i 
Fællesskabet og i medlemsstaterne. Det syvende selskabsdirektiv, som formentlig vedtages i nær fremtid, 
indeholder bestemmelser om den information, der skal gives til aktionærer. Bestemmelserne er omfattende 
og vedrører også information om den sandsynlige udvikling (artikel 20). Der er yderligere et direktivforslag 
om børsnoterede selskaber. Det vil stille store krav til selskaberne, dersom de skal give én slags oplysninger 
Nr. C 77/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 29. 3. 82 
til deres aktionærer og en anden slags til deres ansatte, og dersom de skal give disse oplysninger hvert halve 
år, og ikke som hidtil én gang om året. 
i 
Direktivforslagets krav vil også skabe vanskeligheder på andre af selskabsrettens områder; således kræver 
fondsbørserne i visse medlemsstater i lighed med Den amerikanske Fondsbørskommission, at der skal ske 
offentliggørelse af alle oplysninger, der er videregivet til et stort antal arbejdstagere, dersom oplysningerne 
kunne påvirke aktiekurserne. Tilsvarende er kravene i forbindelse med virksomhedserhvervelse, så vidt 
man kan se, uforenelige med de bestemmelser der gælder i Det forenede Kongerige og Irland for overtagelse 
af virksomheder (Take-Over Code). 
Moderselskaber og datterselskaber 
I direktivforslaget antages det tilsyneladende, at der i ethvert komplekst selskab et eller andet sted findes et 
beslutningscenter. 
Udvalget tror ikke, dette er tilfældet, hverken i lovgivningen eller i praksis. Efter lovgivningen er det i 
samtlige medlemsstater datterselskabets direktion, som træffer beslutningerne. I én medlemsstat gælder 
dog visse særregler. I praksis kan moderselskabet udøve rettigheder som aktionær, långiver, leverandør af 
teknologi, kunde eller varemærkeindehaver. Det kan anbefale, ratificere og formulere en generel strategi, 
ligesom det kan yde lån (eller afslå sådanne). Næsten alle virksomheder med kompleks struktur er i dag ud 
fra et effektivitetssynspunkt kraftigt decentraliserede. De træffer relativt sjældent beslutninger i 
direktivforslagets direkte forstand, og uden en nøje definition af, hvad der skal forstås ved en beslutning, vil 
det være vanskeligt for et moderselskab at vide, hvilke af dets handlinger, der måtte være omfattet af 
direktivforslaget. 
De muligheder, der under visse omstændigheder gives arbejdstagerne for i forbindelse med såvel 
information som høring at gå uden om deres eget datterselskabs direktion og direkte til moderselskabet, 
afleder efter Udvalgets mening opmærksomheden fra det afgørende vigtige i, at der sikres en information 
og høring på datterselskabsplanet. Kommissionens løsning vil ikke engang kunne anvendes over for 
transnationale selskaber uden for EF, da deres ledelser ganske enkelt kunne nægte at anerkende denne pligt 
til information og høring uden om datterselskabet. Relationerne med datterselskabets direktion, med 
hvilken samtlige forhandlinger skal føres, og som stadig har det endelige ord, kunne i mellemtiden blive 
undermineret. Denne trussel mod relationerne ville naturligvis gøre sig gældende både i transnationale 
selskaber med hovedsæde i Fællesskabet og nationale selskaber med kompleks struktur. 
Sanktioner 
Udvalget finder, at enhver sanktion bør være af civilretlig art og udelukkende finde anvendelse på det 
pågældende datterselskab. En effektiv sanktion over for transnationale selskaber med hovedsæde uden for 
Fællesskabet har man endnu ikke fundet frem til (artikel 8 sammenholdt med artikel 4 synes ikke engang at 
kunne finde anvendelse på denne form for selskaber). 
At pålægge det største datterselskab ansvaret er ikke mere effektivt over for moderselskabet end at lade 
ansvaret påhvile de enkelte datterselskaber, og det bringer en direktion ind i billedet, som ikke kender noget 
til de faktiske forhold. 
Konklusion 
Udvalget vil anmode Rådet om at få Kommissionen til at tage både spørgsmålet om direktivforslagets 
nødvendighed og dets enkelte bestemmelser op til fornyet overvejelse. 
Kommissionen bør begynde forfra og høre medlemsstaterne og arbejdsmarkedets parter for at finde ud 
af: 
— for det første, om Kommissionens begrundelse for en EF-aktion holder stik, dvs. om der gør sig en 
sådan konkurrenceforvridning gældende, og om medlemsstaterne faktisk er ude af stand til at 
gennemtvinge hørings- og informationspligten; 
29. 3. 82 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 77/15 
— for det andet, om en harmonisering af de nationale lovgivninger er gennemførlig og ønskelig; og 
— for det tredje, hvilken form den så i bekræftende fald bør antage, hvis en EF-aktion findes berettiget af 
dem, som høres. 
Udvalget tilføjer, at man bør koncentrere disse høringer om de tilfælde, hvor et betydeligt antal 
arbejdspladser måske står på spil samt overveje, om direktiverne om kollektiv afskedigelse og varetagelse af 
erhvervede rettigheder, som Kommissionen allerede for tre år siden skulle have afgivet en beretning om, har 
fungeret tilfredsstillende. Efter tidsplanen skulle Kommissionen allerede have forelagt Rådet medlemssta­
ternes beretninger om de praktiske resultater af disse direktiver. 
Begrundelse 
Ændringsforslaget drager ikke princippet om information og høring i tvivl. Afsnittene om dette emne 
(se »almindelige bemærkninger«) er stort set identiske med dem, som findes forskellige steder i 
udtalelsen. 
De væsentligste forskelle i forhold til udtalelsen består i: 
a) at det i ændringsforslaget indvendes, at relationerne på arbejdsmarkedet i den grad er præget af 
nationale traditioner, sædvane og praksis, at de bedst varetages af de enkelte medlemsstater. 
Direktivforslaget følger traditionerne i de medlemsstater, hvor disse anliggender normalt reguleres 
gennem lovgivning. Det overtager endog enkeltheder af deres lovgivning, men overser samtidig 
traditionen i de medlemsstater, hvor disse anliggender normalt er omfattet af kollektive overens­
komster; 
b) at ændringsforslaget tolker informations- og høringsforpligtelserne langt bredere end tilfældet er i 
udtalelsen på side 11 og derfor finder dem langt mere uigennemførlige; man vil bemærke, at 
ændringsforslagets udlægning ligger langt mere på linje med ordlyden af de relevante artikler, endskønt 
det langt snævrere syn, der anlægges i udtalelsen, stemmer mere overens med sund fornuft; 
ændringsforslaget peger også på det beklagelige i, at legitime forretningshemmeligheder ikke sikres den 
fornødne beskyttelse; 
c) at ændringsforslaget påpeger, at forsøg på at udøve retslige beføjelser over for et moderselskab uden for 
Fællesskabet vil være uden virkning, og at muligheden for under visse omstændigheder at gå uden om 
direktionen i datterselskabet vil være underminerende; 
d) samt at ændringsforslaget påpeger, at direktivforslaget ikke er tilstrækkeligt tilpasset eksisterende og 
foreslået selskabsretlige bestemmelser. 
Den detaljerede begrundelse findes i ændringsforslaget og i mere udførlig form i beretningen.«. 
Resultatet af afstemningen: 
stemmer for: 60, stemmer imod: 80, undlod at stemme: 11. 
III. Mindretalserklæring fra gruppe I 
Efter afstemning ved navneopråb aflagde nedennævnte medlemmer fra »arbejdsgivergruppen« (Gruppe I), 
der havde stemt imod, følgende erklæring: 
»Gruppe I erklærer sig uenig i Udvalgets udtalelse. 
Gruppen mener, det gavner harmonien og effektiviteten, at arbejdstagerne informeres og høres om alle 
spørgsmål, der direkte berører dem. Den finder, at både høring og informationsformidling bør 
Nr. C 77/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 29. 3. 82 
varetages i fællesskab af ledelsen og de arbejdstagere, som normalt varetager forbindelserne i henhold 
til den enkelte medlemsstats skik og brug og lovgivning. 
Ethvert arbejdsgiver/arbejdstagerforhold hører hjemme i en bestemt socio-økonomisk sammenhæng. 
Af grunde, der har mere med historie og holdninger end med lovgivning at gøre, er der på dette punkt 
store forskelle fra den ene medlemsstat til den anden. I alle medlemsstaterne findes der i forvejen et 
omfattende kompleks af lovgivning og sædvane, som på tilfredsstillende vis kan løse de fleste af de 
problemer, der opstår. Forsøg på at harmonisere alene lovgivningen i hele Fællesskabet kan derfor 
forventes at rejse flere problemer, end det løser. Hvis harmoniseringen skal kunne accepteres, må det 
være endelig bevist, at den er nødvendig. 
I nogle medlemsstater stiller lovgivningen vidtgående krav til information og høring, mens emnet i 
andre stater hovedsagelig hører under de kollektive overenskomster. Nogle medlemsstater kræver 
information og høring gennemført i samarbejde med bedriftsråd, valgt af samtlige arbejdstagere; i 
andre er det fagforeningerne, der informeres og høres. I nogle medlemsstater findes der et lovmæssigt 
krav om at tage hensyn til, hvad der tjener hele virksomhedens vel; i andre findes et sådant krav ikke. 
Forskelle i lovgivningen er en følge af og ikke grunden til forskelle i skik og brug. 
Gruppens hovedindvending mod direktivforsalget er, at de eksisterende forskelle medlemsstaterne 
imellem gør det vanskeligt og uhensigstmæssigt at tvinge samtlige arbejdstager/arbejdsgiverrelationer i 
EF ind i en bestemt ramme. 
Samtidig finder den, at mange af forslagets specifikke bestemmelser er særdeles mangelfulde. For 
eksempel er informationskravet i nogle tilfælde rimeligt, når der er tale om en enkelt virksomhed, men 
helt ved siden af, når der er tale om en koncern; der gøres intet forsøg på at koordinere 
informationskravene med dem, som selskaberne ifølge andre direktivforslag skal opfylde over for deres 
aktionærer; der er ingen definition af begrebet beslutning; arbejdstagerne skal informeres og høres om 
beslutninger, der på ingen måde angår dem; bestemmelserne angående koncerner, der har deres 
hovedsæde uden for Fællesskabet, kan ikke efterleves; Fællesskabet har ingen sanktioner, som ikke 
findes i de enkelte landes lovgivning; der er ingen beskyttelse af forretningshemmeligheder som i 
medlemslandenes lovgivning; men fremfor alt er der alvorlig fare for, at bestemmelserne kan 
underminere forholdet mellem arbejdstagerne og ledelsen i den virksomhed, de er ansat i, og med 
hvilken de normalt fører deres forhandlinger. 
Gruppe I finder, at Rådet bør bede Kommissionen trække forslaget tilbage og konsultere arbejdsmar­
kedets parter på ny og medlemsstaterne for at se, om der er særlige punkter, hvor et EF-direktiv er 
ønskeligt, og - i givet fald - hvilken form det skal have.« 
Ammundsen, Arena, Bagliano, Benigni, Bernaert, Blamoutsis, Blasig, Bredima, Breitenstein, Broicher, 
Cammann, van Campen, du Closel, Couture, de Bievre, Evain, Gallacher, Hall, Hatry, Hemmer, 
Hicks-Beach, Jonker, Kenna, Law, Leo, Loebl, Loughrey, Masprone, Miller, Mills, Paggi, Pearson, de 
Precigout, Renaud, Rizos, Romoli, Savini, Schnieders, Seydaack, Staratzke, Storm-Hansen, Wagner, 
Wick, Wylie, Zinkin, Zunkler.