Initiativ fra Den Italienske Republik om bistand ved gennemrejse gennem en eller flere medlemsstaters territorium i forbindelse med medlemsstaternes afgørelse om udsendelse af tredjelandsstatsborgere

(2003/C 223/05)

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 63, nr. 3), litra b),

under henvisning til initiativ fra Den Italienske Republik,

under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet, og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Rådets henstilling af 22. december 1995 om samråd og samarbejde i forbindelse med gennemførelse af udsendelsesforanstaltninger(1) samt eksekutivkomitéens afgørelse af 21. april 1998 om samarbejdet mellem de kontraherende parter ved udsendelse af tredjelandsstatsborgere med fly (SCH/Com-ex(98) 10)(2) omtaler allerede behovet for samarbejde mellem medlemsstaterne om udsendelse med fly af tredjelandsstatsborgere. Der er fastsat særlige regler på området i Rådets direktiv 2003/.../EF om bistand ved gennemrejse i forbindelse med udsendelse med fly.

(2) Der er behov for at bringe de tredjelandsstatsborgeres ulovlige ophold til ophør, som allerede er omfattet af en endelig afgørelse om udsendelse fra det nationale område, gennem direkte og gensidig bistand medlemsstaterne imellem i forbindelse med udsendelsen.

(3) Det er nødvendigt at nå til enighed blandt medlemsstaterne om gensidig støtte og bistand under gennemrejse i forbindelse med fuldbyrdelse af tilbagesendelses- og tilbagetagelsesforanstaltninger med fly eller skib eller over land ifølge både den samlede plan for bekæmpelse af ulovlig indvandring og menneskesmugling, der blev vedtaget af Rådet den 28. februar 2002, og planen for forvaltning af EU's ydre grænser(3), der blev vedtaget af Rådet den 13. juni 2002, og understreget på ny i handlingsprogrammet for tilbagesendelse, der blev godkendt af Rådet den 28. november 2002.

(4) Medlemsstaternes ret til at fastsætte bestemmelser navnlig med hensyn til direkte gennemførelse af tvangsforanstaltninger over for tredjelandsstatsborgere, der modsætter sig en udsendelsesafgørelse, bør forblive uændret.

(5) De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af dette direktiv bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen(4).

(6) Ved anvendelsen af dette direktiv skal medlemsstaterne overholde menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, navnlig Genève-konventionen af 28. juli 1951 om flygtninges retsstilling, som ændret ved New York-protokollen af 31. januar 1967, og den europæiske menneskerettighedskonvention. I overensstemmelse med gældende internationale forpligtelser må der hverken anmodes om eller gives tilladelse til gennemrejse med fly, hvis tredjelandsstatsborgeren i bestemmelseslandet eller i et transitland risikerer at blive udsat for umenneskelig eller nedværdigende behandling, tortur eller dødsstraf, eller hvis tredjelandsstatsborgerens liv eller frihed vil være truet på grund af den pågældendes race, religion, nationalitet, tilhørsforhold til en bestemt social gruppe eller politiske overbevisning.

(7) I henhold til artikel 1 og 2 i den protokol om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af dette direktiv, der derfor ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i denne medlemsstat. Da det er hensigten med dette direktiv at udbygge Schengen-reglerne i henhold til bestemmelserne i tredje del, afsnit IV, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, træffer Danmark i henhold til nævnte protokols artikel 5 inden seks måneder efter, at Rådet har vedtaget dette direktiv, afgørelse om, hvorvidt det vil gennemføre direktivet i sin nationale lovgivning.

(8) For så vidt angår Republikken Island og Kongeriget Norge udgør dette direktiv en udbygning af Schengen-reglerne ifølge den aftale, som Rådet for Den Europæiske Union indgik med Republikken Island og Kongeriget Norge den 18. maj 1999 om disse to staters associering med gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengen-reglerne(5), og som falder inden for det område, der er nævnt i artikel 1, litra c), i Rådets afgørelse 1999/437/EF af 17. maj 1999 om visse gennemførelsesbestemmelser til aftalen(6). Ifølge de procedurer, der er fastsat i aftalen, gælder de rettigheder og forpligtelser, der følger af dette direktiv, også for disse to lande og for forbindelserne mellem disse to lande og de medlemsstater i Det Europæiske Fællesskab, som dette direktiv er rettet til.

(9) I overensstemmelse med artikel 1 og 2 i protokollen om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, deltager disse stater ikke i vedtagelsen af direktivet og er derfor ikke bundet af det og skal ikke anvende det, medmindre andet følger af protokollens artikel 4.

(10) Dette direktiv udgør en udbygning af Schengen-reglerne eller har på andre måder forbindelse til dem i henhold til artikel 3, stk. 1, i tiltrædelsesakten af 2003 --

UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:

Artikel 1

Formål

Formålet med dette direktiv er at fastlægge foranstaltninger vedrørende bistand mellem de kompetente myndigheder i medlemsstaterne i tilfælde af ledsaget gennemrejse gennem en eller flere medlemsstaters territorium af tredjelandsstatsborgere, for hvem der er truffet afgørelse om udsendelse fra en medlemsstat.

Artikel 2

Definitioner

I dette direktiv forstås ved:

a) "tredjelandsstatsborger": en person, der hverken er statsborger i en af Den Europæiske Unions medlemsstater eller i Republikken Island eller Kongeriget Norge

b) "anmodende medlemsstat": den medlemsstat, der fuldbyrder en udsendelsesafgørelse over for en tredjelandsstatsborger og anmoder om gennemrejse over land gennem en anden medlemsstat

c) "anmodet medlemsstat" eller "transitmedlemsstat": de medlemsstater, gennem hvis territorium der effektueres ledsaget udsendelse af den tredjelandsstatsborger, for hvem der er truffet afgørelse om udsendelse

d) "gennemrejse gennem territoriet": en medlemsstats territorium, gennem hvilket der effektueres udsendelse af tredjelandsstatsborgeren, for hvem der er truffet afgørelse om udsendelse, herunder overførsel med ruteskib mellem to medlemsstaters havne

e) "transportør": den fysiske eller juridiske person, der i kommercielt øjemed eller i embeds medfør varetager befordringen af tredjelandsstatsborgere, der skal udsendes i henhold til udsendelsesafgørelser truffet af medlemsstaterne

f) "ledsagere": enhver person fra den anmodede eller den anmodende medlemsstat, der har til opgave at ledsage tredjelandsstatsborgeren, for hvem der er truffet afgørelse om udsendelse, herunder lægelig bistand og tolke.

Artikel 3

Generelle principper

1. Inden udsendelse af tredjelandsstatsborgere, for hvem der er truffet afgørelse om udsendelse gennem en eller flere medlemsstaters territorium, foretager medlemsstaterne et skøn over muligheden for i stedet at anvende en direkte fly- eller skibsforbindelse til de nævnte statsborgeres oprindelses- eller bestemmelsesland.

2. Der træffes beslutning om udsendelse gennem en eller flere medlemsstaters territorium af en tredjelandsstatsborger, for hvem der er truffet afgørelse om udsendelse, på grundlag af praktiske overvejelser, som f.eks. den geografiske afstand mellem tredjelandsstatsborgerens oprindelses- eller bestemmelsesland og en anden medlemsstat.

3. Med henblik herpå kan den anmodende medlemsstat anvende procedurerne i eventuelle tilbagetagelsesaftaler, der er indgået bilateralt eller multilateralt med tredjelandsstatsborgerens oprindelses- eller bestemmelsesland eller mellem medlemsstaterne, hvilket i sidstnævnte tilfælde vil sige aftaler om gennemrejse.

4. Uden at dette berører forpligtelserne i medfør af artikel 10, kan den/de anmodede medlemsstat(er) nægte gennemrejse gennem en medlemsstats territorium, hvis:

a) tredjelandsstatsborgeren, for hvem der er truffet afgørelse om udsendelse i henhold til den anmodede stats nationale lovgivning, er sigtet for overtrædelser af straffeloven eller er blevet idømt en frihedsstraf i denne stat

b) gennemrejsen gennem en eller flere medlemsstaters territorium eller indrejsetilladelse i det endelige bestemmelsestredjeland af en eller anden grund ikke er mulig

c) den bistand, der anmodes om, af praktiske grunde ikke kan ydes på et givet tidspunkt

d) tredjelandsstatsborgeren, for hvem der er truffet afgørelse om udsendelse, udgør en trussel for den anmodede medlemsstats offentlige orden og sikkerhed, offentlige sundhed eller internationale forbindelser

e) oprindelses- eller bestemmelseslandet grænser op til den anmodende medlemsstat.

5. I det i stk. 4, litra c), omhandlede tilfælde meddeler den/de anmodede medlemsstat(er) hurtigst muligt den anmodende medlemsstat det tidligste tidspunkt i forhold til det oprindelige, for hvornår den kan yde den bistand, der anmodes om til gennemrejsen, forudsat at de andre betingelser er opfyldt.

6. Den/de anmodede medlemsstat(er) kan trække allerede meddelte tilladelser til gennemrejse gennem en eller flere medlemsstaters territorium tilbage, såfremt de omstændigheder, der kan begrunde afslaget på anmodningen om bistand under gennemrejsen som omhandlet i stk. 4, indtræffer efter de allerede meddelte tilladelser.

7. Den/de anmodede medlemsstat(er) har pligt til omgående at meddele den anmodende medlemsstat afslag på eller tilbagekaldelse af tilladelsen til gennemrejse i medfør af stk. 4 og 6 og anføre grundene hertil.

8. Ovennævnte procedure og bestemmelser finder tilsvarende anvendelse i tilfælde af gennemrejse over land gennem flere medlemsstater efter hinanden.

Artikel 4

Anmodning om gennemrejse

1. Anmodningen om gennemrejse gennem en eller flere medlemsstaters territorium med henblik på udsendelse af tredjelandsstatsborgere, for hvem der er truffet afgørelse om udsendelse, og om de dermed forbundne bistandsforanstaltninger, jf. artikel 7, fremsættes skriftligt af den anmodende medlemsstat til den/de anmodede medlemsstat(er) så hurtigt som muligt og senest to dage inden gennemrejsen. I særligt hastende tilfælde kan denne frist, med behørig begrundelse, være kortere.

2. I tilfælde af gennemrejse gennem flere medlemsstater sender den anmodende medlemsstat samtidig skriftligt anmodningen om gennemrejse og de dermed forbundne bistandsforanstaltninger til dem efter proceduren i stk. 1.

3. Den anmodende medlemsstat sender i rette tid skriftligt den/de anmodede medlemsstat(er) en eventuel annullering af anmodningen om gennemrejse.

4. Den/de anmodede medlemsstat(er) meddeler senest to dage efter anmodningen om gennemrejse gennem en eller flere medlemsstaters territorium godkendelse eller afvisning af bistand og begrunder i sidstnævnte tilfælde afvisningen. Ovennævnte frist kan forlænges i særligt begrundede tilfælde.

5. Hvis den/de anmodede medlemsstat(er) ikke besvarer anmodningen inden for fristen i stk. 4, kan gennemrejsen påbegyndes ved en meddelelse fra den anmodende stat.

6. Gennemrejse gennem en eller flere medlemsstaters territorium kan under ingen omstændigheder finde sted uden godkendelse fra den/de anmodede medlemsstat(er) eller underretning fra den anmodende stat, jf. stk. 5.

Medlemsstaterne kan på grundlag af bilaterale eller multilaterale aftaler eller ordninger bestemme, at gennemrejsen gennem territoriet kan påbegyndes, så snart den anmodende stat har givet meddelelse herom.

Medlemsstaterne underretter Kommissionen om de aftaler eller ordninger, der er omhandlet i andet afsnit. Kommissionen aflægger regelmæssigt rapport til Rådet om disse aftaler eller ordninger.

Artikel 5

Nærmere betingelser for gennemrejsen

1. De nærmere betingelser for gennemrejsen gennem en eller flere medlemsstaters territorium meddeles under anvendelse af formularen i bilaget, der sendes til den/de anmodede medlemsstat(er). Forslag til tilpasning og ændring af denne formular eller af fremsendelsesmåderne vedtages i overensstemmelse med proceduren i artikel 11.

2. Medlemsstaterne udpeger en central myndighed, der skal modtage og videresende anmodningerne om bistand ved gennemrejse.

3. Medlemsstaterne kan på grundlag af bi- eller multilaterale aftaler eller ordninger fastlægge, hvilke grænseovergangssteder der på deres område kan anvendes ved indrejse med henblik på gennemrejse for tredjelandsstatsborgere, for hvem der er truffet afgørelse om udsendelse, idet de udnytter alle eksisterende muligheder for samarbejde, herunder de fælles kontorer for grænseoverskridende samarbejde, der måtte være oprettet ved de indre grænser.

4. Den anmodende medlemsstat angiver på den formular, der skal anvendes ved anmodning om gennemrejse, hvilket grænseovergangssted tredjelandsstatsborgeren anvender til indrejse i den anmodede medlemsstat, og hvis gennemrejsen foretages gennem flere medlemsstater, de overgangssteder, der er placeret ved grænsen til andre medlemsstater, og endelig udrejsestedet i den medlemsstat, der grænser op til den udsendte tredjelandsstatsborgers oprindelses- eller bestemmelsesland.

Artikel 6

Transportmidler

1. Til gennemrejse gennem en eller flere medlemsstaters territorium kan der anvendes offentlige transportmidler, såsom jernbane, rutebil, færge eller politiets tjenestebiler uden politiets særlige kendetegn.

2. Såfremt der anvendes politibil, kan det aftales, at gennemrejse gennem anmodede medlemsstaters område foretages i politibiler fra disse medlemsstater.

Artikel 7

Bistandsforanstaltninger

1. Den anmodende medlemsstat træffer passende foranstaltninger for at sikre, at gennemrejsen foregår hurtigst muligt.

Gennemrejsen skal i princippet finde sted inden for højst 36 timer.

2. Den/de anmodede medlemsstat(er) yder den anmodende stat enhver bistand under gennemrejsen.

Det drejer sig navnlig om følgende bistandsforanstaltninger:

a) det kompetente personale i den/de anmodede medlemsstat(er) tager direkte kontakt med tredjelandsstatsborgeren, for hvem der er truffet afgørelse om udsendelse, og ledsagerne ved indrejsen på det nationale territorium

b) ydelse af bistand til nævnte tredjelandsstatsborger og om nødvendigt til ledsagerne, således at gennemrejsen forløber uden problemer

c) akut lægehjælp til nævnte tredjelandsstatsborger og til ledsagerne

d) bistand i tilfælde af uheld under nævnte tredjelandsstatsborgers gennemrejse

e) forplejning af nævnte tredjelandsstatsborger og eventuelt ledsagerne

f) underretning om tid og sted for gennemrejsen og om den endelige udsendelse af nævnte tredjelandsstatsborger fra medlemsstaternes område.

3. Den/de anmodede medlemsstat(er) kan i overensstemmelse med gældende national ret:

a) sørge for logi for ledsagerne og den tredjelandsstatsborger, for hvem der er truffet afgørelse om udsendelse, idet der i så fald for sidstnævnte sørges for passende sikkerhedsstrukturer

b) anvende lovlige midler til at forhindre eller standse ethvert forsøg fra nævnte tredjelandsstatsborgers side på at modsætte sig gennemrejsen.

4. Uden at dette berører bestemmelsen i artikel 8, stk. 1, kan den anmodede medlemsstat i de tilfælde, hvor det trods den i stk. 1 og 2 omtalte bistand ikke er muligt at sikre, at gennemrejsen gennemføres, efter anmodning fra og i samråd med den anmodende medlemsstat vedtage alle yderligere bistandsforanstaltninger, der er nødvendige for at sikre fortsættelse af gennemrejsen.

I så fald kan fristen i stk. 1 forlænges med maksimalt 48 timer.

5. Arten og omfanget af den i stk. 4 nævnte bistand fastlægges af den anmodede medlemsstats kompetente myndigheder, der er ansvarlige for de vedtagne foranstaltninger.

6. Udgifterne til de i stk. 2, litra c), d) og e), nævnte ydelser påhviler den anmodende medlemsstat.

I det omfang de kan gøres op og er faktiske, påhviler også de øvrige udgifter den anmodende stat. Såfremt den anmodede medlemsstat ensidigt skønner det nødvendigt at vedtage yderligere bistandsforanstaltninger med henblik på at sikre gennemrejsen, aftales omkostningerne ved gennemførelsen af sådanne foranstaltninger med den anmodende stat med henblik på en eventuel godtgørelse.

Medlemsstaterne giver relevante oplysninger om kriterierne for opgørelsen af de i andet afsnit nævnte omkostninger.

Artikel 8

Tilbagetagelse i den anmodende medlemsstat

1. Den anmodende medlemsstat tager hurtigst muligt tredjelandsstatsborgeren, for hvem der er truffet afgørelse om udsendelse, tilbage til sit eget territorium, hvis:

a) tilladelsen til gennemrejse gennem en eller flere medlemsstaters territorium er blevet nægtet eller tilbagetrukket af de årsager, der er omhandlet i artikel 3, stk. 4 og 6

b) nævnte tredjelandsstatsborgers udsendelse til oprindelseslandet eller det endelige bestemmelsesland ikke har kunnet gennemføres

c) gennemrejse gennem en eller flere medlemsstaters territorium af andre årsager ikke kan fortsætte.

2. Den/de anmodede medlemsstat(er) bistår i de i stk. 1 nævnte tilfælde med tilbagetagelsen af tredjelandsstatsborgeren, for hvem der er truffet afgørelse om udsendelse, i den anmodende medlemsstat. Den anmodende medlemsstat afholder udgifterne til nævnte tredjelandsstatsborgers returrejse.

Artikel 9

Ledsagelse

1. Udsendelse med gennemrejse gennem en eller flere medlemsstaters område foretages under ledsagelse.

2. Ledsagernes beføjelser under gennemrejsen er begrænset til selvforsvar. Derudover kan ledsagerne, hvis der opstår en alvorlig og umiddelbar risiko, og der ikke er retshåndhævelsespersonale fra den anmodede stat til stede, gribe ind for at forhindre tredjelandsstatsborgeren, for hvem der er truffet afgørelse om udsendelse, i at flygte, gøre skade på sig selv eller andre eller beskadige ejendom. Indgrebet skal være rimeligt og stå i forhold til risikoen.

Under alle omstændigheder skal ledsagerne overholde gældende ret i den anmodede medlemsstat.

3. Ledsagerne må under gennemrejsen ikke være bevæbnede, og de er civilt klædt. De skal kunne fremvise relevant legitimation, herunder den tilladelse til gennemrejse, som de involverede medlemsstater har udstedt, eller, hvis dette ikke er tilfældet, den meddelelse, der er omhandlet i artikel 4, stk. 5, hvis den anmodede medlemsstat ønsker det.

Artikel 10

Beskyttelsesklausul med hensyn til asyl

Dette direktiv berører ikke de forpligtelser, der følger af Genève-konventionen af 28. juli 1951 om flygtninges retsstilling, af New York-protokollen af 31. januar 1967, af de internationale konventioner om menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder eller af konventionen om fastsættelse af, hvilken stat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, der indgives i en af De Europæiske Fællesskabers medlemsstater, og af internationale konventioner om udlevering af personer.

Artikel 11

Udvalgsprocedure

1. Kommissionen bistås af et udvalg.

2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 og 7 i afgørelse 1999/468/EF.

Perioden i artikel 5, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF fastsættes til en måned.

3. Udvalget vedtager selv sin forretningsorden.

Artikel 12

Afsluttende bestemmelser

1. Medlemsstaterne vedtager de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv, inden ... De underretter straks Kommissionen om opfyldelse heraf.

Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.

2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste bestemmelser i intern ret, som de vedtager inden for det af dette direktiv omfattede område.

Artikel 13

Ikrafttræden

Dette direktiv træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.

Artikel 14

Adressater

Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne i overensstemmelse med traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab.

Udfærdiget i ...

På Rådets vegne

...

Formand

(1) EFT C 5 af 10.1.1996, s. 3.

(2) EFT L 239 af 22.9.2000, s. 193.

(3) EFT C 142 af 14.6.2002, s. 23.

(4) EFT L 184 af 17.7.1999, s. 23.

(5) EFT L 176 af 10.7.1999, s. 36.

(6) EFT L 176 af 10.7.1999, s. 31.