BEGRUNDELSE

1. BAGGRUND FOR FORSLAGET

Dette forslag vil gøre det muligt for medlemsstaterne at ratificere Den Internationale Arbejdsorganisations (ILO’s) 1990-konvention nr. 170 vedrørende sikkerhed i forbindelse med anvendelse af kemikalier på arbejdspladsen, i det følgende benævnt "konvention nr. 170 om kemikalier" eller "konventionen".

Konvention nr. 170 om kemikalier blev vedtaget på den 77. internationale arbejdskonference den 25. juni 1990 og trådte i kraft den 4. november 1993. Formålet med konventionen er at forebygge og reducere kemisk forårsagede sygdomme og skader på arbejdspladsen, og konventionen skal også øge beskyttelsen af den brede offentlighed og miljøet.

Fra juni 2012 er konvention nr. 170 om kemikalier blevet ratificeret af 17 lande, som er medlemmer af ILO. Den hører til de ILO-konventioner, som ILO betegner som aktuelle og støttes derfor aktivt.

Den Europæiske Union engagerer sig for at fremme dagsordenen for ordentligt arbejde både internt og eksternt. Arbejdsstandarder er et centralt element af konceptet for ordentligt arbejde. Medlemsstaternes ratificering af ILO-konventionerne sender således et vigtigt signal om kohærensen i EU’s politik med hensyn til en global forbedring af arbejdsstandarderne. Det er derfor nødvendigt, at retlige hindringer for medlemsstaternes ratificering fjernes på EU-plan for sådanne konventioner, hvis indhold ikke opfattes som problematisk ud fra den gældende EU-ret.

Bestemmelserne i konvention nr. 170 om kemikalier omhandler følgende: etableringen af evalueringen af kemikalier, arbejdsgivernes indhentning af oplysninger hos deres leveran­dører, fremskaffelsen af oplysninger til arbejdstagerne, behovet for egnede forebyggende foranstaltninger og etableringen af beskyttelsesprogrammer for arbejdstagerne. Kapitel I i konventionen indeholder bestemmelser om anvendelsesområde og definitioner, kapitel II indeholder generelle principper, kapitel III vedrører klassificeringssystemer og dermed forbundne foranstaltninger, kapitel IV og V vedrører arbejdsgivernes og arbejdstagernes for­pligtelser, mens kapitel VI indeholder arbejdstagernes rettigheder, herunder også arbejds­tagernes rettigheder til at fjerne sig fra en farlig situation og samtidig være beskyttet mod ubehagelige konsekvenser, når de udøver deres rettigheder. Kapitel VII vedrører forpligtel­serne til kommunikation i forbindelse med eksport til importerende ILO-medlemslande.

I Unionen er sikkerhed i forbindelse med anvendelse af kemikalier et vigtigt anliggende, som indgår i social-, miljø- og indre markedspolitikker, og det er reguleret af et organ underlagt EU-lovgivning, herunder:

- Forordning (EF) nr. 1272/2008 om klassificering, mærkning og emballering af stoffer og blandinger og om ændring og ophævelse af direktiv 67/548/EØF og 1999/45/EF og om ændring af forordning (EF) nr. 1907/2006[1].

- Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 af 18. december 2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH), om oprettelse af et europæisk kemikalieagentur og om ændring af direktiv 1999/45/EF og ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 793/93 og Kommissionens forordning (EF) nr. 1488/94 samt Rådets direktiv 76/769/EØF og Kommissionens direktiv 91/155/EØF, 93/67/EØF, 93/105/EF og 2000/21/EF[2].

- Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/37/EF af 29. april 2004 om beskyttelse af arbejdstagerne mod risici for under arbejdet at være udsat for kræftfremkaldende stoffer eller mutagener (sjette særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. l, i Rådets direktiv 89/391/EØF)[3].

- Rådets direktiv 98/24/EF om beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet mod risici i forbindelse med kemiske agenser (fjortende særdirektiv i henhold til direktiv 89/391/EØF, artikel 16, stk. 1)[4].

2. HØRING AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSE

Ikke relevant.

3. JURIDISKE ASPEKTER AF FORSLAGET

I overensstemmelse med bestemmelserne om eksterne kompetencer, som er blevet udarbejdet af EU-Domstolen[5], nærmere bestemt om indgåelse og ratificering af konvention nr. 170 om kemikalier[6] er medlemsstaterne ikke i stand til selv at træffe afgørelse om ratificeringen af konventionen uden forudgående bemyndigelse af Rådet, da dele af konventionen hører ind under EU’s kompetence.

Samtidig kan Den Europæiske Union som sådan ikke ratificere en ILO-konvention, da kun stater kan være parter i den.

Hvis en aftales eller en kontrakts genstand delvis hører ind under EU’s kompetence og delvis under medlemsstaternes kompetence, skal EU-institutionerne og medlemsstaterne derfor træffe alle nødvendige foranstaltninger for bedst at sikre samarbejde med hensyn til ratificeringen af konventionen og gennemførelsen af de forpligtelser, der følger af denne konvention[7].

For så vidt angår de tre ILO-konventioner, som er blevet vedtaget inden for det seneste tiår, og hvor dele deraf hører ind under EU's kompetence, har Rådet derfor bemyndiget medlemsstaterne til i Unionens interesse at ratificere de dele, der hører ind under EU's kompetence[8].

Domstolen havde med særlig henvisning til konvention nr. 170 om kemikalier allerede i 1993 anført, at graden af regulering vedrørende klassificering, mærkning og emballering af farlige stoffer og blandinger allerede var sket i vid udstrækning og i en sådan grad, at medlemsstaterne på dette område ikke længere var i stand til at handle som myndighed udadtil[9]. Den dertil knyttede gældende EU-ret er siden da blevet udviklet og konsolideret yderligere. Området er hovedsageligt reguleret af forordning (EF) nr. 1272/2008 om klassificering, mærkning og emballering af stoffer og blandinger, herefter benævnt "forordningen". Ved forordningen gennemføres der på EU-niveau det globale harmoniserede system for klassificering og mærkning af kemikalier ("GHS"), som FN har udviklet. EU-lovgivningen, som er baseret på TEUF’s artikel 114, er meget mere detaljeret end de generelle principper, som er fastlagt ved konvention nr. 170 om kemikalier. Der er ingen modsætninger mellem de generelle principper i konventionen og i forordningen.

Det fremgår af artikel 19, stk. 8, i ILO’s statut, at konventionen indeholder minimums­standarder, hvilket betyder, at den nationale gennemførelse kan medføre højere standarder end standarderne i konventionen.

Der er ingen uoverensstemmelse i den tilgang, der anvendes i henhold til bestemmelserne om arbejdstagernes sikkerhed og sundhed og de minimumskrav, der findes i EU’s gældende ret på dette område. Det betyder, at Unionens foranstaltninger kan være strengere end ILO-standarderne og omvendt[10].

Formålet med dette forslag er derfor at bemyndige medlemsstaterne til i Unionens interesse at ratificere de dele i konvention nr. 170 om kemikalier, der hører ind under EU's kompetence.

Forslaget er baseret på artikel 218, stk. 6, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), som finder tilsvarende anvendelse sammenholdt med TEUF’s artikel 114, som udgør retsgrundlaget for EU-lovgivningen om tilnærmelsen af lovgivning inden for klassificering, mærkning og emballering af stoffer og blandinger.

2012/0320 (NLE)

Forslag til

RÅDETS AFGØRELSE

om bemyndigelse af medlemsstaterne til i Den Europæiske Unions interesse at ratificere Den Internationale Arbejdsorganisations 1990-konvention vedrørende sikkerhed i forbindelse med anvendelse af kemikalier på arbejdspladsen (konvention nr. 170)

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 114 sammenholdt med artikel 218, stk. 6, litra a), nr. v), og artikel 218, stk. 8, første afsnit,

under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,

under henvisning til samstemmende udtalelse fra Europa-Parlamentet[11], og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen støtter ratificeringen af de internationale arbejdskonventioner, der af den Internationale Arbejdsorganisation er blevet betegnet som aktuelle, som et bidrag til Den Europæiske Unions bestræbelser på at fremme ordentligt arbejde for alle inden for og uden for Unionen, for hvilken beskyttelse og forbedringer af arbejdstagernes sundhed og sikkerhed er et vigtigt aspekt.

(2) Bestemmelserne i kapitel III i Den Internationale Arbejdsorganisations 1990-konvention nr. 170 vedrørende sikkerhed i forbindelse med anvendelse af kemikalier på arbejdspladsen, i det følgende benævnt "konventionen", er i vid udstrækning dækket af gældende EU-ret om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser inden for klassificering, emballering og etikettering, som siden 1967 er blevet udarbejdet og yderligere konsolideret[12].

(3) Følgelig falder dele af konventionen ind under EU’s kompetenceområde, og medlems­staterne må ikke indgå forpligtelser uden for rammerne af EU's institutioner vedrørende disse dele[13].

(4) Den Europæiske Union kan ikke ratificere konventionen, da kun stater kan være parter i den.

(5) I den situation skal medlemsstaterne og EU’s institutioner samarbejde med hensyn til ratificeringen af konventionen.

(6) Rådet bør derfor bemyndige medlemsstaterne, der er bundet af EU-lovgivningen om den indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser inden for klassificering, emballering og etikettering, til i Den Europæiske Unions interesse at ratificere konventionen ‑

VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:

Artikel 1

Medlemsstaterne bemyndiges hermed til for de dele, der falder ind under det kompetence­område, som Unionen har fået pålagt af traktaterne, at ratificere Den Internationale Arbejdsorganisations 1990-konvention vedrørende sikkerhed i forbindelse med anvendelse af kemikalier på arbejdspladsen (konvention nr. 170).

Artikel 2

Denne afgørelse er rettet til medlemsstaterne.

Udfærdiget i Bruxelles, den […].

På Rådets vegne

Formand

[1] EUT L351 af 31.1.2008, s. 1.

[2] EUT L 396 af 30.12.2006, s. 1.

[3] EUT L 158 af 30.4.2004, s. 50.

[4] EFT L 131 af 5.5.1998, s. 1.

[5] AETR-dom afsagt af EF-Domstolen, sag 22/70 af 31. marts 1971, Sml. 1971, s.263; der henvises også til TEUF’s artikel 3, stk. 2, hvor disse principper er fastlagt.

[6] Udtalelse 2/91 af EF-Domstolen af 19. marts 1993, Sml. 1993 I, s.1061.

[7] Udtalelse 2/91 af EF-Domstolen (ibid.), præmis 36, 37 og 38.

[8] Inden for det seneste tiår er der blevet vedtaget tre rådsbeslutninger, som bemyndiger medlemsstaterne til at ratificere ILO-konventioner: Rådets beslutning af 7. juni 2007 om bemyndigelse af medlemsstaterne til i Det Europæiske Fællesskabs interesse at ratificere Den Internationale Arbejdsorganisations 2006-konvention om søfarendes arbejdsstandarder (EUT L 161 af 22.6.2007, s. 63); Rådets beslutning af 14. april 2005 om bemyndigelse af medlemsstaterne til i Det Europæiske Fællesskabs interesse at ratificere Den Internationale Arbejdsorganisations konvention om søfarendes identitetsdokumenter (konvention nr. 185), EUT L 136 af 30.5.2005, s. 1, og Rådets afgørelse af 7. juni 2010 om bemyndigelse af medlemsstaterne til i Den Europæiske Unions interesse at ratificere Den Internationale Arbejdsorganisations 2007-konvention om arbejdsforhold i fiskerisektoren (konvention nr. 188), EUT L 145 af 11.6.2010, s. 12.

[9] Udtalelse 2/91 af EF-Domstolen, præmis 25, og 26.

[10] Udtalelse 2/91 af EF-Domstolen, præmis 18.

[11] EUT C […] af ]…], s. […].

[12] Forordning (EF) nr. 1272/2008 om klassificering, mærkning og emballering af stoffer og blandinger og om ændring og ophævelse af direktiv 67/548/EØF og 1999/45/EF og om ændring af forordning (EF) nr. 1907/2006, EUT L 353/1 af 31.1.2008.

[13] Udtalelse 2/91 af EF-Domstolen af 19. marts 1993, Sml. 1993 I, s.1061, præmis 26.