1.Indledning

Den 11. juni 2019 trådte interoperabilitetsforordningerne i kraft. Forordningerne har til formål at udvirke en opgradering af EU-informationssystemerne for sikkerhed og grænse- og migrationsforvaltning og at få dem til at arbejde sammen på en mere intelligent og effektiv måde. Interoperabiliteten mellem EU-informationssystemer blev etableret for at forbedre effektiviteten af kontrollen ved de ydre grænser, bidrage til at forebygge ulovlig indvandring og bidrage til et højt sikkerhedsniveau inden for området med frihed, sikkerhed og retfærdighed i Unionen. Den har også til formål at forbedre implementeringen af den fælles visumpolitik, understøtte gennemgangen af ansøgninger om international beskyttelse, bidrage til forebyggelsen, afsløringen og efterforskningen af terrorhandlinger og andre alvorlige strafbare handlinger og lette identifikationen af ukendte personer.

Forud for vedtagelsen af forordningerne fremlagde Kommissionen i april 2016 en meddelelse med titlen Stærkere og mere intelligente informationssystemer for grænser og sikkerhed. Den skitserede mulige måder at få EU-informationssystemer til at bidrage bedre til at forbedre grænseforvaltningen og den indre sikkerhed på. I sin beslutning af 6. juli 2016 opfordrede Europa-Parlamentet til fremsættelse af forslag om at forbedre og udvikle eksisterende EU-informationssystemer, løse problemet med manglende oplysninger og gå i retning af interoperabilitet samt forslag om obligatorisk udveksling af oplysninger på EU-plan ledsaget af de nødvendige databeskyttelsesforanstaltninger. I sine konklusioner af 15. december 2016 opfordrede Det Europæiske Råd til at fortsætte arbejdet med at skabe interoperabilitet mellem EU-informationssystemer og databaser.

Interoperabiliteten mellem EU-informationssystemer blev skabt for at gøre det muligt for systemerne og deres oplysninger at supplere hinanden, samtidig med at individets grundlæggende rettigheder respekteres, særlig retten til beskyttelse af personoplysninger.

På tidspunktet for vedtagelsen af interoperabilitetsforordningerne var der tre EU-informationssystemer i drift, nemlig Schengeninformationssystemet (SIS), visuminformationssystemet (VIS) og Eurodac. Derudover befinder tre andre systemer sig i øjeblikket i udviklingsfasen, nemlig ind- og udrejsesystemet (EES), det europæiske system vedrørende rejseinformation og rejsetilladelse (ETIAS) og det centraliserede system til indkredsning af medlemsstater, der ligger inde med oplysninger om straffedomme afsagt over tredjelandsstatsborgere og statsløse personer (ECRIS-TCN-systemet).

Interoperabilitetsforordningerne fastsætter bestemmelser om overvågning og evaluering foretaget af Kommissionen og navnlig af eu-LISA med henblik på teknisk udvikling. eu-LISA forelagde første rapport i december 2019.

I henhold til artikel 78, stk. 5, i forordning (EU) 2019/817 og artikel 74, stk. 5, i forordning (EU) 2019/818 skal Kommissionen forelægge en rapport for Europa-Parlamentet og Rådet om status med hensyn til forberedelserne til den fuldstændige gennemførelse af forordningerne. Rapporten skal indeholde detaljerede oplysninger om de afholdte udgifter og oplysninger om eventuelle risici, der kan have indvirkning på de samlede omkostninger, som fastsat i interoperabilitetsforordningerne. Kommissionen forelægger tilsvarende rapporter hvert år, indtil datoerne for idriftsættelsen af interoperabilitetskomponenterne fastlægges ved hjælp af de gennemførelsesretsakter, der er omhandlet i artikel 72 i forordning (EU) 2019/817 og artikel 68 i forordning (EU) 2019/818.

2.Gennemførelsesretsakter

Interoperabilitetsforordningerne fastsætter, at der skal vedtages gennemførelsesretsakter for at supplere og gennemføre visse detaljerede tekniske aspekter af forordningerne. Nogle af disse retsakter er nødvendige for fuldt ud at gøre det muligt for eu-LISA at påbegynde udformningen og udviklingen af komponenterne inden for rammerne af den overordnede systemarkitektur, især da dette kræver fastlæggelse af tekniske specifikationer og forberedelse af udbudsprocedurer med henblik på samarbejde med kontrahenter. Et sådant kommissorium skal baseres på klare og fuldstændige tekniske specifikationer, der fastsættes i de nødvendige indkaldelser af tilbud. Der er behov for andre retsakter for at fastlægge tekniske krav, der gør det lettere for de relevante myndigheder at fungere i praksis, f.eks. gennem anvendelse af standardformularer og udarbejdelse af samarbejdsprocedurer med henblik på at håndtere sikkerhedshændelser.

Ved forordningernes ikrafttræden begyndte Kommissionen at udarbejde et første sæt gennemførelsesforanstaltninger (fire gennemførelsesretsakter og to delegerede retsakter), der er nødvendige helt fra start af udformnings- og udviklingsprocessen.

For så vidt angår gennemførelsesretsakter blev der nedsat et udvalg i henhold til artikel 74 i forordning (EU) 2019/817 og artikel 70 i forordning (EU) 2019/818.

Med henblik på udarbejdelsen af de nødvendige delegerede retsakter blev der nedsat en ekspertgruppe i overensstemmelse med artikel 73 i forordning (EU) 2019/817 og artikel 69 i forordning (EU) 2019/818.

3.Kontrol med medlemsstaternes og EU-agenturernes gennemførelse

Interoperabilitetsforordningerne er udpeget som havende høj prioritet i henhold til den fælles erklæring om EU's lovgivningsmæssige prioriteter for 2018-19. Ud over den prioritet, forordningerne blev tillagt under lovgivningsprocessen, var det nødvendigt at anerkende betydningen af, at de blev gennemført. For at opnå fuldstændig gennemførelse er medlemsstaterne, EU-agenturerne og Kommissionen nødt til at gøre fremskridt i fællesskab for at undgå en situation, hvor manglende handling fra én af dem fører til forsinket idriftsættelse for alle.

Derfor arrangerede Kommissionen en række forummøder for at samle alle involverede partnere for at drøfte, hvordan man kunne sætte skub i forberedelserne og paratheden, og for at kortlægge risici og løsninger i alles interesse. Målet var at træffe alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at nå målet om, at alle EU-informationssystemer skal være i fuld overensstemmelse med interoperabilitetsrammen inden udgangen af 2023. Ud over medlemsstaterne, de associerede Schengenlande og de relevante EU-agenturer (eu-LISA, Det Europæiske Agentur for Grænse- og Kystbevogtning og Europol) blev deltagelse i forummet udvidet til at omfatte andre interesserede parter, nemlig Europa-Parlamentet og Rådet, EU-antiterrorkoordinatoren, Den Europæiske Unions Agentur for Uddannelse inden for Retshåndhævelse, Det Europæiske Asylstøttekontor, Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder og Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse.

Det første møde i forummet blev afholdt i marts 2019, efter at der var opnået foreløbig enighed mellem Europa-Parlamentet og Rådet under de interinstitutionelle drøftelser. Forummet anerkendte den umiddelbare vigtighed af at fokusere på fuld gennemførelse af den nye arkitektur for EU-informationssystemer for grænser, migration og sikkerhed. Som støtte herfor havde Kommissionen planlagt en resultattavle med henblik på at etablere effektive overvågnings- og koordineringsordninger. Målet var at anlægge en lempelig tilgang til samarbejdet med de nationale koordinatorer, som skulle sørge for, at alle interessenter er fuldt informerede. Der skulle lægges særlig vægt på behovene for finansielle og menneskelige ressourcer, herunder oplæring af slutbrugere, således at tidsplanen for gennemførelse overholdes. Det blev også anerkendt, at eu-LISA's bestyrelse havde ansvar for den tekniske koordinering i henhold til de forskellige dele af lovgivningen, og at Rådet for Retlige og Indre Anliggender regelmæssigt skal behandle gennemførelsens status.

I november 2019 anerkendte det andet forum værdien af at mødes regelmæssigt og af resultattavlen som et redskab til at hjælpe alle — medlemsstater, EU-agenturer og Kommissionen — til fortsat at gøre fremskridt i fællesskab i forhold til at udvikle og gennemføre den nye IT-arkitektur for grænser, migration og sikkerhed. Behovene for finansielle og menneskelige ressourcer blev fortsat udpeget som et væsentligt spørgsmål. Det blev derfor foreslået, at alle involverede parter skulle udarbejde vejledende flerårige ressourceplaner. Kommissionen foreslog desuden at udvikle en platform til indsamling af oplysninger, herunder om bedste praksis, og at stille den til rådighed for alle med henblik på udveksling og opnåelse af fremskridt. Det blev også anerkendt, at der skulle fokuseres mere på operationel og praktisk gennemførelse, i takt med at gennemførelsen skred frem.

Et tredje forum fandt sted — via videokonference — i maj 2020. Her gav Kommissionen sin vurdering af den overordnede status på grundlag af en resultattavle over de vigtigste gennemførelseskrav: