Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om obligatorisk due diligence

(sonderende udtalelse)

(2020/C 429/19)

Ordfører: Thomas WAGNSONNER Medordfører: Emmanuelle BUTAUD-STUBBS

Anmodning om udtalelse Europa-Parlamentets brev af 15.9.2020 Retsgrundlag Artikel 304 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde Kompetence Sektionen for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug Vedtaget i sektionen 4.9.2020 Vedtaget på plenarforsamlingen 18.9.2020 Plenarforsamling nr. 554 Resultat af afstemningen (for/imod/hverken for eller imod) 215/1/3

1. Konklusioner og anbefalinger

1.1. Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (EØSU) mener, at det er på tide, at Kommissionen handler og forelægger medlemsstaterne og Europa-Parlamentet lovforslag om obligatorisk due diligence, der fastlægger ansvar på grundlag af gældende standarder og udstikker en klar og sikker retlig ramme for de europæiske virksomheder.

1.2. Due diligence i forbindelse med menneskerettigheder er blevet en sag for det indre marked, hvor forskellige medlemsstater anvender forskellige juridiske sanktioner for virksomhedernes adfærd, og et fragmenteret og delvis sektorspecifikt lovgivningsinitiativ på EU-plan således ikke er tilstrækkeligt.

1.3. Lovgivningsinitiativets anvendelsesområde — hvad enten der er tale om et direktiv eller en forordning med deres respektive fordele og ulemper — bør sikre en bred dækning af definitionen af menneskerettigheder og miljørettigheder, herunder arbejdstager- og fagforeningsrettigheder, og sikre, at der tages højde for den seneste udvikling inden for menneskerettigheder.

1.4. Due diligence-forpligtelser skal, navnlig når det gælder globale værdikæder, være retningsgivende for ledelsesbeslutninger rettet mod økonomisk, miljømæssigt og socialt bæredygtige virksomheder. Under alle omstændigheder bør de miljømæssige virkninger anses som værende meget vigtige for bæredygtig forretningsskik og prioriteres højt i globale værdikæder.

1.5. Lovgivningsinitiativet bør omfatte alle virksomheder på tværs af sektorer med forholdsmæssige krav til SMV'er, som er etablerede eller opererer i EU, med henblik på at undgå illoyal konkurrence og ulige konkurrencevilkår, samt den offentlige sektor. Det bør stille krav om, at virksomhederne overholder høje standarder for ansvarlig forretningsskik, men samtidig indfører passende foranstaltninger i tråd med den respektive risiko for krænkelse af menneskerettighederne.

1.6. Følgende aspekter bør medtænkes i den obligatoriske due diligence i forbindelse med menneskerettigheder: — en sammenhængende due diligence-ramme baseret på nuværende instrumenter, der gælder for virksomheder, som opererer i det indre marked, herunder virksomheder fra tredjelande, der sælger en betydelig mængde varer og tjenesteydelser — en ansvarliggørelse, der giver personer, som er ofre for forseelser, effektive retsmidler. Der skal indføres en konkret ramme for ansvar, herunder for strafansvar, for de tilfælde, hvor der forekommer krænkelser af menneskerettigheder, sociale og miljømæssige standarder eller negative virkninger af virksomheders aktiviteter, også i deres forsynings- og underleverandørkæder.

1.7. For at undgå retsusikkerhed skal lovgivningsinitiativet meget tydeligt foreskrive, hvilke individuelle foranstaltninger virksomhederne skal træffe under hele due diligence-processen for at vurdere risiciene for krænkelse af menneskerettighederne i overensstemmelse med anden bindende EU-lovgivning, bl.a. den revision, som eventuelt skal tilpasses, af direktivet om rapportering af ikke-finansielle oplysninger: — en klart defineret risikoanalyse (afdækning og vurdering af (potentielle) negative virkninger af virksomhedernes aktiviteter på menneskerettighederne og miljøet, som tager form af et formelt, udførligt, lettilgængeligt, gennemsigtigt og retvisende dokument, der kortlægger risiciene ved hjælp af en klar og gennemsigtig metode for risikovurdering og -prioritering), herunder en forhandlet mekanisme for tidlig varsling og beskyttelse af whistleblowere; — opfølgende foranstaltninger (fastlæggelse af ansvar inden for virksomhederne samt eliminering og forebyggelse af negative virkninger) — vurdering af effektiviteten af de foranstaltninger, der træffes, på grundlag af OECD's retningslinjer for multinationale virksomheder og FN's vejledende principper — kommunikation (tilstrækkelig rapportering om håndteringen af (potentielt) negative virkninger af virksomhedernes aktiviteter), under overholdelse af virksomhedernes krav på fortrolighed og kravet om åbenhed. — de fagforeninger, som er repræsenteret i virksomheden, bør inddrages i henhold til de nationale rammer, som gælder for den sociale dialog.

1.8. Personer, hvis rettigheder krænkes, og deres repræsentanter, såsom fagforeninger og menneskerettighedsforkæmpere, skal have adgang til effektive retsmidler mod de negative virkninger, de har lidt under.

1.9. Det skal sikres, at ofre for virksomhedsrelaterede krænkelser af menneskerettigheder og deres repræsentanter, herunder fagforeninger og menneskerettighedsforkæmpere, som et menneskeretligt princip har garanteret adgang til en retfærdig rettergang, domstole og myndigheder. Når det er uklart, om moderselskabet, et af dets datterselskaber eller en af dets leverandører, som det har etablerede forretningsforbindelser med, kan stilles til ansvar, bør jurisdiktionen placeres i et retsforum, der garanterer en retfærdig rettergang. Bruxelles I-forordningen bør derfor ændres for at muliggøre retsforfølgelse i Europa i tilfælde af krænkelser af menneskerettighederne.

1.10. Der bør indføres en obligatorisk due diligence-ramme i henhold til en aftalt standard, der håndhæves gennem forholdsmæssige, effektive og afskrækkende sanktioner, idet ansvaret baseres på overtrædelsen af et klart defineret sæt af menneskerettigheder. Som i alle ansvarsforhold skal der etableres en klar årsagssammenhæng mellem en fejl eller manglende forebyggelse og en bestemt skade. I tilfælde af helt atypiske årsager er der derfor ingen risikosammenhæng.

1.11. På baggrund af erfaringerne fra den franske due diligence-lovgivning skal følgende kvalitetsstandarder være sikret i et bindende lovgivningsinitiativ, således at de europæiske virksomheder bliver i stand til at udfylde denne rolle: — klare definitioner og et letforståeligt sprog — retssikkerhed og gennemførlighed, navnlig med hensyn til den gældende lovgivning, samt forholdsmæssige rapporteringskrav, der respekterer legitime forretningshemmeligheder.

1.12. Udviklingen af innovative informationsteknologier (f.eks. »blockchain«), som gør det muligt at spore data, bør fremmes i forbindelse med forvaltningen af globale forsyningskæder for at minimere den administrative byrde og omkostningerne og undgå redundans. De giver sikkerhed og sikrer sporbarhed.

2. Hovedelementer og baggrund

2.1. Europa-Parlamentet har anmodet EØSU om at udarbejde en udtalelse om det bebudede lovgivningsinitiativ på EU-plan om »due diligence og virksomhedernes ansvar«. Udvalget vil derfor gennemgå forslag om det mulige indhold og definitionerne i en sådan retsakt med udgangspunkt i sit arbejde med »due diligence« og »erhvervslivet og menneskerettigheder« og i medlemmernes viden og erfaringer, navnlig fra lande med en ambitiøs lovgivning.

2.2. EØSU har været aktiv i arbejdet med spørgsmål om due diligence i globale værdikæder ( 1 ) . Overtrædelser og krænkelser af menneskerettigheder ( 2 ) , herunder arbejdstagerrettigheder ( 3 ) og miljørettigheder, forekommer stadig i de globale værdikæder, selv om dette i mange tilfælde kunne forebygges med due diligence og ved, at landene og deres forvaltninger overholder deres internationale forpligtelser, navnlig med hensyn til arbejdstagerrettigheder og menneskerettigheder. Ofrene for sådanne overtrædelser har ofte ingen retsmidler til at påberåbe sig sine rettigheder.

2.3. Der er blevet fastsat en række frivillige rammer, som skal sætte virksomhederne i stand til at udvise due diligence i forbindelse med menneskerettigheder i deres forretningsaktiviteter. Dette tager som regel form af strategier for virksomhedernes sociale ansvar.

2.4. Blandt disse instrumenter har De Forenede Nationers vejledende principper om erhvervslivet og menneskerettigheder, FN's Global Compact-initiativ, ISO 26000 om social ansvarlighed og OECD's retningslinjer (for multinationale virksomheder) særlig stor indflydelse. I disse foreslås bl.a., at kontrakter med forretningspartnere i globale værdikæder udformes således, at forretningsforbindelser struktureres med henblik på at beskytte menneskerettighederne. Disse frivillige instrumenter viser, at det er muligt at håndtere risici og indføre standarder for krænkelser af menneskerettigheder i globale værdikæder. Derfra kan der udvikles yderligere, potentielt obligatoriske foranstaltninger.

2.5. Frivillige foranstaltninger har ikke altid kunnet forhindre voldsomme krænkelser af de grundlæggende rettigheder, ligesom de heller ikke giver virksomhederne retssikkerhed med hensyn til deres forretningsforbindelser i udlandet, hvilket fører til et kludetæppe af foranstaltninger, som ikke giver retssikkerhed og retlig forudsigelighed.

2.6. For at afhjælpe dette har visse EU-medlemsstater vedtaget lovgivning, der øger virksomhedernes ansvar og etablerer fastere rammer for due diligence i forbindelse med menneskerettigheder, hvilket kan give værdifulde erfaringer. Forskellige europæiske lande overvejer aktuelt lignende lovgivning. Det Forenede Kongerige har vedtaget en klausul om gennemsigtighed i forsyningskæderne i sin lov om moderne slaveri. Nederlandene har vedtaget en lov om due diligence i forbindelse med børnearbejde til bekæmpelse af børnearbejde for de virksomheder, som er etableret i Nederlandene og leverer varer og tjenesteydelser på det nederlandske marked.

2.7. På EU-plan findes der lovgivning om due diligence i forbindelse med menneskerettigheder. EU's forordning om konfliktmineraler, direktivet om rapportering af ikke-finansielle oplysninger og tømmerforordningen er eksempler på, at due diligence i forbindelse med menneskerettigheder er blevet styrket. Krænkelser af menneskerettigheder i globale værdikæder håndteres indirekte via forvaltningsretten, civilretten og strafferetten. De vedrører den internationale privatret, den internationale procesret og den internationale (selskabsret) strafferet, som til en vis grad er blevet harmoniseret i EU (dvs. Bruxelles I- og Rom II-forordningen).

2.8. Arbejdet hermed foregår på internationalt plan. En arbejdsgruppe i FN's Menneskerettighedsråd (UNHRC) i Genève har forhandlet om et juridisk bindende instrument om virksomheder og menneskerettigheder (FN-traktat), som var genstand for en udtalelse fra EØSU ( 4 ) , hvori udvalget udtrykte enighed med Europa-Parlamentet ( 5 ) om det nødvendige indhold af en sådan traktat, nemlig: — at traktaten baseres på FN's vejledende principper — at der fastlægges obligatoriske due diligence-forpligtelser for tværnationale selskaber og andre virksomhedsforetagender, herunder deres datterselskaber — at staters ekstraterritoriale forpligtelser vedrørende menneskerettigheder anerkendes, og at der vedtages lovgivningsforanstaltninger med henblik herpå — at virksomhedernes strafferetlige ansvar anerkendes — at der etableres mekanismer til koordinering og samarbejde mellem lande om efterforskning, retsforfølgelse og håndhævelse af grænseoverskridende sager og — at der etableres internationale retslige og udenretslige overvågnings- og håndhævelsesmekanismer.

2.9. Aspekter af due diligence i forbindelse med menneskerettigheder har været genstand for en række undersøgelser i EU-institutioner og -agenturer, herunder Agenturet for Grundlæggende Rettigheder (FRA) ( 6 ) og Europa-Parlamentet.

2.10. For nylig blev der præsenteret en analyse af due diligence-krav gennem forsyningskæderne i en undersøgelse bestilt af GD for Retlige Anliggender ( 7 ) . Undersøgelsen omfattede besvarelser fra interessenter, illustrerede de lovgivningsmæssige rammer, vurderede forskellige politiske alternativer og viste nødvendigheden af at arbejde på omfattende, bindende foranstaltninger vedrørende due diligence i forbindelse med menneskerettigheder.

2.11. Størstedelen af undersøgelsens over 600 respondenter anførte, at obligatorisk due diligence som en juridisk standard for omhu kan give virksomhederne potentielle fordele i forbindelse med harmonisering, retssikkerhed, lige konkurrencevilkår og øget indflydelse i deres forretningsforbindelser i hele forsyningskæden gennem en standard, som ikke er til forhandling. Da mange virksomheder opererer i flere sektorer, foretrak de en generel tværsektoriel forordning, der eventuelt kunne omfatte alle virksomheder, og som bygger på FN's vejledende principper, og en standard for omhu frem for et formelt krav.

2.12. I undersøgelsen blev det også fremhævet, at godt en tredjedel af virksomhedsrespondenterne havde anført, at deres virksomheder udviser due diligence, som tager hensyn til alle menneskerettigheds- og miljøaspekter. Derudover omfatter størstedelen af de virksomhedsrespondenter, som udviser due diligence, kun leverandører i første led ( 8 ) . Ved præsentationen af undersøgelsens resultater sagde kommissæren for retlige anliggender, Didier Reynders, at dette viser, at frivillige foranstaltninger til håndtering af menneskerettighedskrænkelser samt skader på erhvervsklimaet og miljøet ikke har medført den nødvendige adfærdsændring, om end der er blevet tilskyndet hertil gennem rapportering ( 9 )

3. Generelle bemærkninger

3.1. Frivillige foranstaltninger kan ikke forhindre alle krænkelser af rettigheder. Bindende foranstaltninger ledsaget af passende sanktioner kan være med til at sikre overholdelse af en minimumsstandard, også i de virksomheder, der ikke tager deres moralske ansvar lige så alvorligt som dem, der opfylder høje menneskerettighedsstandarder. Bindende regler bør udformes på en måde, der er i tråd med eksisterende due diligence-ordninger, såsom FN's vejledende principper, for at lette gennemførelsen og undgå redundans.

3.2. Negative virkninger eller krænkelser af menneskerettigheder og sociale og miljømæssige standarder kan være resultatet af virksomhedens egne aktiviteter, af aktiviteterne i virksomhedens datterselskaber eller kontrollerede virksomheder, samt i virksomhedens forretningsforbindelser, dvs. forsynings- og underleverandørkæder. FN's vejledende principper, OECD's retningslinjer og ILO's trepartserklæring anerkender således, at due diligence også bør omfatte virksomhedernes forretningsforbindelser, herunder forsynings- og underleverandørkæder. På denne baggrund bør due diligence-kravene derfor ideelt set omfatte alle virksomheders aktiviteter, uafhængigt af deres størrelse, herunder deres egne aktiviteter, aktiviteterne i deres datterselskaber og kontrollerede virksomheder samt deres forretningsforbindelser, inklusive alle deres forsynings- og underleverandørkæder, samt franchise- og kontraktforvaltning. De bør omfatte driften, nuværende og potentielle virkninger samt krænkelser både inden for og uden for EU. Det er dog i realiteten vanskeligt at definere anvendelsesområdet for due diligence: f.eks. går et af de kriterier, som blev valgt i den franske lov nr. 2017-399 af 27. marts 2017, ud på, at der skal være en etableret forretningsforbindelse med en enhed i forsyningskæden, som indebærer en vis grad af kontrol. Den franske forfatningsdomstol har i en anden dom fastslået, hvad der skal forstås ved en »etableret forretningsforbindelse«: et regelmæssigt, stabilt og vedvarende forhold, som generelt udvikles med leverandører i første led og underleverandører. Det ville naturligvis være mere ambitiøst at medtage alle enheder uden undtagelse, men man er nødt til at tage hensyn til kompleksiteten af de mange leverandører (op til 100 000 for én multinational virksomhed) og på samme tid give virksomhederne incitament til at gennemføre en effektiv due diligence for hele værdi-/forsyningskæden.

3.3. Udviklingen af innovative informationsteknologier (f.eks. »blockchain«), som gør det muligt at spore alle data, bør fremmes i forbindelse med forvaltningen af globale forsyningskæder for at minimere den administrative byrde og omkostningerne og undgå redundans mellem forskellige interne strukturer. De giver sikkerhed og sikrer sporbarhed.

3.4. EØSU gentager ( 10 ) : »Hvis EU's medlemsstater på individuelt grundlag begynder at opstille strengere krav til due diligence, vil dette føre til et misforhold mellem sådanne standarder i EU. Virksomheder, der er placeret i EU's medlemsstater, hvor der er skærpede krav til due diligence, må ikke udkonkurreres af virksomheder i lande, hvor det ikke forholder sig sådan. EØSU bemærker, at virksomhederne skal have lige konkurrencevilkår og retssikkerhed med klare ansvarsområder«.

3.5. Den ubalancerede og stykvise indførelse af frivillige ordninger skaber unfair konkurrence på europæisk plan, fordi der ikke findes én enkelt ordning, men et kludetæppe af nationale love, som adskiller sig fra hinanden, men forfølger samme overordnede mål. Uden for EU findes der meget lidt lovgivning om due diligence, hvilket er uheldigt for visse centrale handelspartnere som USA og Kina. Når der gennemføres et obligatorisk EU-initiativ, skal virksomheder fra disse andre markeder overholde standarderne for at kunne operere i det indre marked, hvis EU's lovgivningsinitiativ omfatter virksomheder fra tredjelande, der leverer varer og tjenesteydelser i EU. For så vidt angår fair konkurrence, er FN's traktat også meget vigtig for skabelsen af lige vilkår uden for EU's jurisdiktion. Den nuværende EU-ramme giver plads til forskellige former for praksis og standarder, som er ulige med hensyn til menneskerettigheder og miljømæssige og sociale standarder. Et EU-lovgivningsinitiativ bør være både ambitiøst og pragmatisk og udformet til at gennemføre de internationale standarder, som aftales i FN ( 11 ) , for at skabe lige konkurrencevilkår på internationalt plan. I lyset af EU's rolle som forsvarer for menneskerettighederne kan en opgørelse over positive resultater med due diligence i forbindelse med menneskerettigheder i mange, navnlig større, europæiske virksomheder gøre dem til pionerer inden for ansvaret for at beskytte menneskerettigheder i globale værdikæder.

3.6. For at de europæiske virksomheder skal kunne udfylde denne rolle, skal en EU-retsakt have følgende kvalitetsstandarder: — klare definitioner og et forståeligt sprog — retssikkerhed og gennemførlighed.

3.7. Takket være det indre markeds indflydelse på verdenshandelen ville et europæisk lovgivningsinitiativ kunne fremme lige konkurrencevilkår ved at stille krav om, at ikke blot europæiske virksomheder skal overholde due diligence-kravene i forbindelse med menneskerettigheder, men også virksomheder fra tredjelande, som leverer varer og tjenesteydelser i det indre marked. Dette krav om lige konkurrencevilkår for EU-virksomheder, som er etableret i EU, og virksomheder fra tredjelande, der sælger varer og tjenesteydelser og investerer i det indre marked, skal stå i centrum for ethvert nyt EU-lovgivningsinitiativ, da EU-virksomhederne ellers ville være dårligere stillet konkurrencemæssigt. Ser man på praktiske eksempler i førnævnte forordninger om tømmer og konfliktmineraler, står det klart, at det er muligt at udnytte det indre marked, også for internationale leverandører.

3.8. Due diligence i forbindelse med menneskerettigheder er blevet en sag for det indre marked, hvor forskellige medlemsstater anvender forskellige juridiske sanktioner for virksomhedernes adfærd, og et fragmenteret og delvis sektorspecifikt lovgivningsinitiativ på EU-plan således ikke er tilstrækkeligt. Due diligence kan få forskellige juridiske følger afhængigt af den specifikke nationale og juridiske kontekst. I nærværende udtalelse betegner due diligence en lang række forpligtelser, som en virksomhed skal opfylde for at forebygge, afbøde og redegøre for de virkninger, som dens aktiviteter og globale forsyningskæder har for menneskerettighederne (herunder de centrale ILO-konventioner) og miljøet. Endvidere skal der sikres lige konkurrencevilkår for alle de involverede virksomheder. EØSU beklager, at der på internationalt plan og særligt i den bindende FN-traktat om virksomheder og menneskerettigheder mangler en dynamik for lovgivning om due diligence, og mener, at det ville være et godt udgangspunkt for at hæve standarderne at medtage virksomheder fra tredjelande, der investerer og sælger i EU, i fremtidige EU-lovgivningsinitiativer.

3.9. EØSU mener, at det er på tide, at Kommissionen handler og forelægger medlemsstaterne og Europa-Parlamentet lovforslag om obligatorisk due diligence, der fastlægger ansvar på grundlag af gældende standarder og udstikker en klar juridisk ramme for de europæiske virksomheder.

3.10. Et sådant lovgivningsinitiativ skal tage afsæt i en helhedsorienteret, men også juridisk solid og utvetydig forståelse af interessenterne i en virksomhed ( 12 ) . Aktionærerne er kernen i en gruppe af interessenter, som ofte lider finansielle tab, når virksomhederne forbindes med menneskerettighedskrænkelser og den heraf følgende beskadigelse af virksomhedens image. Men ud over aktionærerne har de ansatte, deres repræsentanter på butiks- og sektorniveau samt personer, som påvirkes af virksomhedens handlinger, enten fordi de bor i nærheden eller er eksponerede for virkningerne heraf og ofte er organiseret i civilsamfundsorganisationer, også en interesse i en ansvarlig forretningsskik med due diligence i forbindelse med menneskerettigheder. Alle interessentgrupper bør tages behørigt i betragtning i et lovgivningsinitiativ vedrørende due diligence i overensstemmelse med deres respektive interesser.

3.11. Deraf følger, at personer, hvis rettigheder krænkes, og deres repræsentanter, såsom fagforeninger og menneskerettighedsforkæmpere, skal have adgang til effektive retsmidler mod de negative virkninger, som de har lidt under. Effektive retsmidler betyder, at de skal kunne opnå fuld kompensation for de tab, som de har lidt.

3.12. Det bør også bemærkes, at forhandlingerne om en FN-traktat har affødt potentielle bestemmelser om strafferetligt ansvar for de mest alvorlige handlinger såsom krigsforbrydelser og ulovlige henrettelser. Rammerne for et europæisk lovgivningsinitiativ vedrørende due diligence skal derfor omfatte strafferetlige spørgsmål.

3.13. Der skal således medtages følgende aspekter i overvejelserne om obligatoriske due diligence-krav i forbindelse med menneskerettigheder: — en sammenhængende due diligence-ramme baseret på nuværende instrumenter, der gælder for virksomheder, som opererer i det indre marked — en ansvarliggørelse, der giver personer, som er ofre for forseelser, effektive retsmidler — en konkret ramme for ansvar, herunder — hvor det er relevant afhængigt af det pågældende retssystem og krænkelsen — for strafansvar.

3.14. Forbindelsen mellem due diligence-rammen og spørgsmål om civilt ansvar (og eventuelt strafansvar) er åbenlys. Strenge due diligence-procedurer og oplysninger giver virksomhederne mulighed for at vise, at de ikke er ansvarlige for en specifik menneskerettighedskrænkelse. Virksomheder, som udviser due diligence, skal kunne drage fordel af deres indsats. Dette må ikke opfattes som en generel ansvarsfraskrivelse. FN's vejledende principper tager fat på dette spørgsmål i bemærkningerne til princip nr. 17 som følger: »At udvise passende due diligence i forbindelse med menneskerettigheder bør hjælpe virksomhederne med at forebygge eventuelle retskrav mod dem ved at vise, at de har taget alle rimelige skridt for at undgå at blive involveret i en påstået menneskerettighedskrænkelse. Virksomheder, som udviser en sådan due diligence, bør dog ikke antage, at dette automatisk og fuldt ud fritager dem fra ansvar for at forårsage eller bidrage til menneskerettighedskrænkelser«.

3.15. Et lovgivningsinitiativ skal omfatte due diligence, men også sikre, at den på tilstrækkelig og sammenhængende vis medtages i spørgsmål vedrørende ansvar inden for rammerne af FN's vejledende principper, der navnlig vil omfatte enheder, som en virksomhed har en direkte forbindelse med i sine forretninger, produkter eller tjenester gennem etablerede forretningsforbindelser.

3.16. Dette kan også udgøre en optimal tilgang til fastlæggelsen af et passende ansvarsforhold uden at fastsætte vilkårlige »SMV«-tærskler. De eksisterende due diligence-rammer, såsom FN's vejledende principper og OECD's retningslinjer om multinationale virksomheder, gælder for alle virksomheder, og med god grund: Menneskerettighederne er universelle og udelelige; risikoen for krænkelse af menneskerettighederne i værdikæderne kan variere alt efter sektorernes størrelse, indtægter og karakteristika; en ansvarsfraskrivelse for bestemte størrelser, datterselskaber og leverandører kan give problemer, idet de globale værdikæder vil tilpasse sig tærsklerne for overholdelse. Det er en kendsgerning, at disse virksomheder, som allerede er hårdt ramt af covid-19-krisen, har færre velegnede ressourcer til at udføre den krævede opgave. En passende due diligence indebærer, at man sikrer respekt for menneskerettighederne og erstatning til de direkte berørte personer, men samtidig undgår at lægge en uforholdsmæssig stor logistisk, økonomisk og menneskelig byrde på SMV'erne i en tid med alvorlig økonomiske krise. En præcisering af samspillet mellem due diligence-kravene og et potentielt ansvar kan udgøre en praktisk tilgang til at inddrage de europæiske SMV'ers karakteristika.

3.17. Lovgivningsinitiativet bør omfatte alle virksomheder på tværs af sektorer — som fastlagt i FN's vejledende principper — der er etablerede eller opererer i EU, med henblik på at undgå illoyal konkurrence og ulige konkurrencevilkår, samt den offentlige sektor. Det bør stille krav om, at virksomhederne overholder høje standarder for ansvarlig forretningsskik, men samtidig foreslår passende foranstaltninger i tråd med den respektive risiko for krænkelser af menneskerettighederne. Virksomhederne skal indføre effektive due diligence-mekanismer for at afdække, forebygge og afbøde menneskerettighedskrænkelser og negative sociale og miljømæssige virkninger, der vedrører deres aktiviteter og forretningsforbindelser, herunder deres forsynings- og underleverandørkæder, som indgår i et tydeligt forretningsforhold inden for rammerne af veldefinerede globale værdikæder.

3.18. Lovgivningsinitiativets materielle anvendelsesområde bør sikre en bred dækning af definitionen af menneskerettigheder og miljørettigheder, herunder arbejdstager- og fagforeningsrettigheder, og sikre, at der tages højde for den seneste udvikling inden for menneskerettigheder (f.eks. princippet om ikkeforskelsbehandling). Det bør bygge på instrumenter såsom internationale grundlæggende menneskerettighedsinstrumenter (»International Bill of Human Rights«) og ILO's konventioner samt den europæiske menneskerettighedskonvention og den europæiske socialpagt. ILO's trepartserklæring om principper for multinationale virksomheder og socialpolitik indeholder også en omfattende fortegnelse over rettigheder vedrørende multinationale virksomheder og arbejde, som også specifikt henviser til konventioner og henstillinger vedrørende sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen, som bør komme i betragtning. Med hensyn til miljørettigheder skal Parisaftalen tages i betragtning med den begrænsning, at denne internationale traktat er underskrevet af regeringer og ikke af virksomheder, hvilket betyder, at førstnævnte skal respektere sine forpligtelser, og sidstnævnte skal bidrage til, at de opfyldes. Den bør også bygge på EU's traktater og EU's charter om grundlæggende rettigheder samt nationale instrumenter på menneskerettighedsområdet. Under alle omstændigheder bør beskyttelsesniveauet for menneskerettigheder under ingen omstændigheder være lavere end det niveau, som er fastsat ved gældende lovgivning på internationalt, europæisk og nationalt plan.

3.19. Due diligence-forpligtelserne bør omfatte nuværende og potentielle virkninger. De bør også omfatte sociale og miljømæssige virkninger, herunder på grundlag af målene for bæredygtig udvikling, samt korruptionsbekæmpelse, virksomhedsledelse og fair beskatning. Miljøvirkninger bør betragtes som værende af afgørende betydning for en bæredygtig forretningsskik. Ifølge definitionerne i FN's vejledende principper, OECD's retningslinjer og ILO's trepartserklæring bør virksomhederne udvise due diligence med henblik på at afdække, forebygge, afbøde og redegøre for, hvordan de håndterer deres faktiske eller potentielle negative virkninger. Med udgangspunkt i disse instrumenter bør obligatorisk due diligence beskytte legitime interesser i forbindelse med forretningshemmeligheder samt vurdere og afdække faktiske og potentielle negative virkninger, anvende resultaterne til at standse og forebygge negative virkninger, følge gennemførelsen og resultaterne og formidle, hvordan virkningerne er blevet håndteret. Lovgivningsinitiativet bør udformes på en måde, der hænger sammen med eksisterende due diligence-ordninger, såsom FN's vejledende principper, for at lette gennemførelsen og undgå redundans.

3.20. Lovgivningsinitiativet skal tydeligt foreskrive, hvilke individuelle foranstaltninger virksomhederne skal træffe under hele due diligence-processen for at vurdere risiciene for krænkelser af menneskerettighederne i overensstemmelse med anden bindende EU-lovgivning, såsom revisionen af direktivet om rapportering af ikke-finansielle oplysninger ( 13 ) , som det kan være nødvendigt at justere tilsvarende i fremtiden. Det bør indeholde følgende foranstaltninger: — en klart defineret risikoanalyse (afdækning og vurdering af (potentielle) negative virkninger af virksomhedernes aktiviteter på menneskerettighederne og miljøet), herunder en tidlig varslingsmekanisme — opfølgende foranstaltninger (fastlæggelse af ansvar inden for virksomhederne samt eliminering og forebyggelse af negative virkninger) — vurdering af effektiviteten af de foranstaltninger, der træffes, på grundlag af OECD's retningslinjer for multinationale virksomheder og FN's vejledende principper — kommunikation (rapportering om håndteringen af (potentielt) negative virkninger af virksomhedernes aktiviteter), under hensyntagen til virksomhedernes krav på fortrolighed — De fagforeninger, som er repræsenteret i virksomheden, bør inddrages i henhold til den sociale dialog.

3.21. Medlemsstaterne bør sikre, at en eller flere nationale offentlige myndigheder (f.eks. arbejdstilsyn samt sundheds- og sikkerhedsmyndigheder) har ansvaret for at overvåge overholdelsen af virksomhedernes forpligtelser. Myndigheden bør have de nødvendige ressourcer og ekspertise til at udføre kontroller, både på eget initiativ og baseret på risikovurderinger, oplysninger modtaget fra whistleblowere og klager. Den bør arbejde tæt sammen med arbejdsmarkedets parter og sikre, at de deltager aktivt. Ordentligt udstyrede OECD-kontaktpunkter bør også spille en rolle.

3.22. De internationale instrumenter anerkender den betydningsfulde rolle, som meningsfulde høringer med repræsentanter for civilsamfundet samt fagforeninger, arbejdstagere og deres legitime repræsentanter på de forskellige niveauer af den sociale dialog (arbejdspladsen, det sektorielle, nationale, europæiske, internationale niveau) spiller i forbindelse med definitionen og gennemførelsen af virksomheders due diligence-initiativer. Et lovgivningsinitiativ bør derfor sikre en sådan deltagelse i de forskellige bestemmelser om due diligence.

3.23. I de nuværende ordninger, som et obligatorisk lovgivningsinitiativ vil kunne bygge på, udelukker gennemførelse og anvendelse af en due diligence-ordning ikke i sig selv ansvar, da skader opstår som følge af krænkelser af menneskerettigheder og ikke som følge af mangelfuld due diligence. Når forebyggelse mislykkes, har ofre for menneskerettighedskrænkelser som et minimum stadig brug for effektive retsmidler, der garanterer fuld kompensation for de lidte skader. En due diligence-ordning vil tjene til at illustrere den indsats, som gøres med hensyn til at forebygge skader.

4. Særlige bemærkninger

4.1. Virksomheder, der opererer på tværs af grænserne i og uden for EU, skal forvaltes på en måde, der er bæredygtig. Det være sig økonomisk, socialt, miljømæssigt og med fremtidsudsigter for områder, produktion af varer og tjenesteydelser i Europa. Lovgivningsinitiativet bør også kræve, at virksomhederne indarbejder ansvarlige og bæredygtige principper og overvejelser vedrørende god forretningsskik i deres forretningsforhold i globale værdikæder. Lovgivningsinitiativet bør indrette en ramme, som omfatter en effektiv og bindende dialog med centrale interessenter i en virksomhed, helst på niveau med deres tilsynsråd og rådgivende udvalg.

4.2. I lyset af de udfordringer og forhindringer, som ofre ofte står over for, når det gælder adgang til domstolene i de tredjelande, hvor europæiske virksomheder opererer, bør der sikres adgang til domstolene i den medlemsstat, hvor virksomheden er etableret (eller hvor den driver virksomhed). Det bør derfor være muligt at gøre krav mod virksomheder, som er etablerede eller driver virksomhed i eller på anden måde har en tilknytning til en medlemsstat i denne medlemsstats jurisdiktion. Denne mulighed findes allerede i den franske lov om virksomheders pligt til årvågenhed af 27. marts 2017, men verserende sager viser, at de nationale domstole endnu ikke har kompetence i klager over et datterselskab i udlandet.

4.3. De europæiske domstoles jurisdiktion er normalt forbeholdt europæiske sagsøgte. Det betyder, at en virksomhed etableret i Europa kan sagsøges ved en europæisk domstol, men ikke dens datterselskaber, som er etableret i det land, hvor skaden har fundet sted. Leverandører og mellemmænd i forsyningskæden er endnu længere væk fra den pågældende europæiske virksomhed. Det skal sikres, at ofre for virksomhedsrelaterede krænkelser af menneskerettigheder og deres repræsentanter, herunder fagforeninger og menneskerettighedsforkæmpere, som et menneskeretligt princip har garanteret adgang til en retfærdig rettergang, domstole og myndigheder. Når det er uklart, om moderselskabet, et af dets datterselskaber eller en af dets leverandører kan stilles til ansvar, bør jurisdiktionen placeres i et retsforum, der garanterer en retfærdig rettergang. Bruxelles I-forordningen bør derfor ændres for at muliggøre retsforfølgelse i Europa i tilfælde af krænkelser af menneskerettighederne.

4.4. Et andet spørgsmål, som er blevet drøftet på FN-niveau, er den gældende lov. Ifølge artikel 7 i Rom II-forordningen er der lovvalg i tilfælde af miljøskader. Spørgsmålet er, om dette også bliver tilfældet for menneskerettigheder for at sikre det samme niveau af rettigheder i tilfælde af krænkelser af menneskerettigheder som i tilfælde af miljøskader. Dette spørgsmål drøftes i øjeblikket af jurister, og EØSU vil i princippet støtte en sådan tilpasning uden at foregribe alle juridiske konsekvenser.

4.5. Der skal indføres en konkret ramme for ansvar, herunder — hvor det er relevant afhængigt af retssystemet og krænkelsen — for strafansvar for de tilfælde, hvor der forekommer krænkelser af menneskerettigheder, sociale og miljømæssige standarder eller negative virkninger af virksomheders aktiviteter, herunder i deres forsynings- og underleverandørkæder. Strafansvar for de mest afskyelige internationale forbrydelser er medtaget i forslaget til en FN-traktat. I sin udtalelse om FN-traktaten har EØSU allerede bemærket, at et sådant ansvar også bør omfatte tilfælde af grov uagtsomhed ( 14 )

4.6. EØSU har desuden allerede udtalt sig om spørgsmålet om en bevisbyrde og det respektive bevisstyrkekrav. I EØSU's udtalelse ( 15 ) foreslås følgende: »Det vil ikke mindst betyde, at personer, der lægger sag an på grund af krænkelse af menneskerettighederne, kun skal være forpligtet til at bevise en klar forbindelse mellem den, der har begået overtrædelsen (eksempelvis en leverandør eller et datterselskab), og modtageren eller moderselskabet, som til gengæld skal være forpligtet til på troværdig vis at redegøre for, at overtrædelserne var uden for virksomhedens kontrol«.

4.7. Virksomhederne bør ikke udsættes for useriøse retssager eller et absolut ansvar, eftersom de kan henvise til deres processer for due diligence for at illustrere deres engagement og indsats med hensyn til at afbøde og forebygge skadelige virkninger. Når en virksomhed hverken har forårsaget eller bidraget til en skade og ikke har kunnet have kendskab dertil, selv om den har udvist en passende due diligence, kan den ikke pålægges et ansvar. En due diligence-proces bør tage fat på det ofte nævnte problem med »hæftelsesgennembrud«, hvor ofrene ofte ikke har ressourcer eller mulighed for at redegøre for den specifikke ansvarskæde i en global værdikæde.

4.8. Foranstaltninger til forbedring af ofrenes adgang til domstolsprøvelse bør omfatte passende støtteordninger. Anvendelsen af foreløbige forholdsregler bør give mulighed for at standse aktiviteter, der krænker menneskerettigheder og sociale og miljømæssige standarder. EØSU har allerede bemærket vidners betydning og whistlebloweres rolle samt behovet for at støtte de NGO'er, der arbejder på dette område, i det omfang de har en legitim interesse, der bygger på etablerede retsprincipper, i at handle og indsamle bevismateriale. I Frankrig har et par formelle meddelelser på initiativ fra NGO'er mod virksomheder på grundlag af den franske due diligence fremhævet vanskelighederne i forbindelse med retshåndhævelse (f.eks. af gældende ret).

4.9. Der bør indføres en obligatorisk due diligence-ramme i henhold til en aftalt standard, der håndhæves gennem forholdsmæssige, effektive og afskrækkende sanktioner, idet ansvaret baseres på overtrædelsen af et klart defineret sæt af menneskerettigheder. Som i alle ansvarsforhold skal der etableres en klar årsagssammenhæng mellem en fejl eller manglende forebyggelse og en bestemt skade. I tilfælde af ikke-umiddelbare, fjerntliggende årsager er der derfor ingen risikosammenhæng.

4.10. Sanktioner bør omfatte udelukkelse fra offentlige indkøb og offentlig finansiering samt finansielle sanktioner i forhold til virksomhedernes omsætning og afbødningsindsats. Dette bør tilskynde virksomhederne til at overholde deres forpligtelser og forhindre, at deres aktiviteter får negative virkninger. Dette bør yderligere bidrage til en opadgående konvergens i tilgangen til menneskerettigheder, herunder arbejdstager- og fagforeningsrettigheder. Medlemsstaterne bør indføre positive incitamenter til fremme af en ambitiøs tilgang i virksomhederne i retning af bæredygtige økonomiske aktiviteter, herunder i deres forsynings- og underleverandørkæder.

4.11. Et lovgivningsinitiativ bør omfatte en klausul om garanti mod forringelser, en mestbegunstigelsesklausul samt en revisionsklausul baseret på ekspertinput, hvor databeskyttelseslovgivningen kunne tjene som eksempel. Kravene i et nyt EU-lovgivningsinitiativ bør også gælde for eksisterende frivillige due diligence-værktøjer, som bør tilpasses, hvor det er nødvendigt.

4.12. Kommissionen bør aktivt fremme sin due diligence-politik på internationalt plan, dvs. i forbindelse med FN-traktaten, inden for rammerne af alle relevante internationale organisationer for at stimulere andre jurisdiktioner til at følge trop.

Bruxelles, den 18. september 2020. Luca JAHIER Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EUT C 303 af 19.8.2016, s. 17, EUT C 97 af 24.3.2020, s. 9, og EØSU's udtalelse om bæredygtige forsyningskæder og anstændigt arbejde inden for international handel (se side 197 i denne EUT).

(2) Som anført i de internationale grundlæggende menneskerettighedsinstrumenter (»International Bill of Human Rights«), de ni centrale menneskerettighedsinstrumenter i forhold til Europa og EU, den europæiske menneskerettighedskonvention, den europæiske socialpagt og Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

(3) Som anført i de grundlæggende arbejdsstandarder og navnlig ILO's trepartserklæring om principper for multinationale virksomheder og socialpolitik.

(4) EUT C 97 af 24.3.2020, s. 9.

(5) Europa-Parlamentets beslutning 2018/2763(RSP).

(6) FRA-undersøgelse, Improving access to remedy in the area of business and human rights at the EU level (Wien 2017).

(7) https://op.europa.eu/en/publication-detail/-/publication/8ba0a8fd-4c83-11ea-b8b7-01aa75ed71a1/language-en.

(8) Study on due diligence requirements through the supply chain, Kommissionen, januar 2020, s. 16.

(9) Tale af kommissær Reynders i RBC's webinar om due diligence, 30. april 2020.

(10) Se fodnote 4.

(11) FN's traktat om virksomheder og menneskerettigheder.

(12) https://s3.amazonaws.com/brt.org/BRT-StatementonthePurposeofaCorporationOctober2020.pdf.

(13) EUT L 330 af 15.11.2014, s. 1.

(14) Se fodnote 4.

(15) Se fodnote 4.