Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige indkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter

(Forelagt af Kommissionen)

BEGRUNDELSE

Indledning

I 1996 offentliggjorde Kommissionen grønbogen "Offentlige indkøb i EU - Overvejelser for fremtiden" [1], som har fremkaldt næsten 300 reaktioner fra erhvervsliv, medlemsstater og institutioner.

[1] KOM(96) 583 endelig udg. af 27. november 1996.

Efter at have analyseret disse bidrag skitserede Kommissionen sine fremtidige handlingsmuligheder i meddelelsen "Offentlige indkøb i Den Europæiske Union" [2]. Det vigtigste tema i den debat, der blev lanceret med grønbogen, var nødvendigheden af at forenkle de juridiske rammer og tilpasse dem til den elektroniske tidsalder, samtidig med at der ikke blev rokket ved den grundlæggende struktur. Kommissionen erkendte nødvendigheden af at forenkle de eksisterende juridiske rammer gennem en klarere udformning af uklare og komplekse bestemmelser og gennem lovgivningsmæssige ændringer, hvor problemerne ikke kunne løses gennem fortolkning. [3] Desuden annoncerede den en kodificering af de tre "klassiske" direktiver, der skulle samles i én retsakt.

[2] KOM(98) 143 endelig udg. af 11. marts 1998.

[3] Punkt 2.1.1.

Nærværende forslag tjener denne målsætning.

Forslaget er bebudet i Kommissionens arbejdsprogram for 2000 [4]. Det hører ind under et område, hvor Fællesskabet er enekompetent, idet det drejer sig om omskrivning af lovgivning til gennemførelse af det indre marked med grundlag i artikel 95 i EF-traktaten. Desuden er det en opfølgning af konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Lissabon, hvor der blev efterlyst økonomiske reformer til forbedring af det indre marked.

[4] KOM(2000) 155 af 9.2.2000.

For at gøre præsentation af forslaget mere overskueligt er de foreslåede ændringer opstillet i to grupper:

- forenkling af direktivet

- ændring af de juridiske rammer

Begrundelsen efterfølges af en analyse af de enkelte artikler.

I. Forenkling - Omstrukturere direktivet og gøre det klarere

1.1. Som opfølgning af debatten omkring grønbogen "Offentlige indkøb i EU - Overvejelser for fremtiden" [5] og i sin rolle som "traktatens vogter" har Kommissionen konstateret en manglende kohærens mellem de tre "klassiske" direktiver, dvs. direktiv 92/50/EØF om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler [6], direktiv 93/36/EØF om samordning af fremgangsmåderne ved offentlige indkøb [7] og direktiv 93/37/EØF om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter [8]. Denne manglende kohærens kan ikke begrundes ud fra de forskellige områders særlige karakter og bør derfor afhjælpes. Disse bestræbelser indgår også i det ønske om klarere regler, som Kommissionen har givet udtryk for i dens meddelelse om koncessioner i EU-lovgivningen [9], der ikke udelukker et eventuelt særligt lovgivningsforslag vedrørende koncessioner.

[5] KOM(96) 583, endelig udg. af 27. november 1996.

[6] EFT L 209 af 24.7.1992, som ændret ved direktiv 97/52/EF af 13. oktober 1997 (EFT L 328 af 28.11.1997).

[7] EFT L 199 af 9.8.1993, som ændret ved direktiv 97/52/EF af 13. oktober 1997 (EFT L 328 af 28.11.1997).

[8] EFT L 199 af 9.8.1993, som ændret ved direktiv 97/52/EF af 13. oktober 1997 (EFT L 328 af 28.11.1997).

[9] Kommissionens fortolkningsmeddelelse om koncessioner i EU-lovgivningen (2000/C 121/02, EFT C af 29.4.2000, s. 2.

For at skabe større kohærens bliver bestemmelser, der i øjeblikket kun er gældende for kontrakter inden for visse områder, nu gjort gældende for alle offentlige kontrakter (se f.eks. artikel 3). Det bliver lettere både at forstå direktiverne og at anvende dem, hvis de nuværende direktiver omarbejdes, uden at de juridiske forpligtelser, som de indebærer, derved ændres.

Den foreslåede forenkling består derfor i at afhjælpe den manglende kohærens og i at omarbejde de eksisterende retsakter [10].

[10] Punkt 2.1.3. i meddelelsen (KOM(1998) 143, endelig. udg.).

1.2. Nærværende forslag fremsættes i form af én retsakt, der dækker både indkøbskontrakter, bygge- og anlægskontrakter og tjenesteydelseskontrakter. Dette gør det muligt på samme tid at foreslå ændringer og forenklinger af de "klassiske" direktiver og at samle dem i en enkelt retsakt. Denne fremgangsmåde gør det dels lettere at skabe kohærens i lovgivningsprocessen, og dels indebærer den reelle fordele for brugerne. Selv om direktiver skal integreres i national lovgivning, konsulterer de økonomiske aktører og de ordregivende myndigheder ofte retsakter og direktiver, især med henblik på fortolkning af de nationale bestemmelser. I stedet for at skulle konsultere forskellige retsakter, der i stort omfang behandler de samme spørgsmål, og som omfatter henholdsvis 35 artikler (indkøb), 37 artikler (offentlige arbejder) og 45 artikler (tjenesteydelser), vil der foreligge en bedre struktureret retsakt omfattende 82 artikler. Det er muligt at reducere det samlede antal artikler, fordi der findes identiske bestemmelser i de tre direktiver.

Regionsudvalget har i dets udtalelse om 1998-meddelelsen [11] givet udtryk for dets fulde støtte til et sådant forslag, idet det konstater, at de lokale og regionale offentlige enheders arbejde vil blive gjort betydeligt lettere.

[11] CDR 108/98 endelig udg. af 16. og 17. september 1998.

Desuden har flere medlemsstater på nationalt plan allerede fulgt en lignende fremgangsmåde ved at omsætte direktiverne til en enkelt retsakt i national lovgivning.

Under alle omstændigheder indebærer samlingen af de tre direktiver i et direktiv ikke "i sig selv" forpligtelser med hensyn til omsætning til national lov.

1.3. For så vidt angår strukturen er bestemmelserne i direktivforslaget opdelt i seks afsnit, nemlig definitioner, særlige bestemmelser for offentlige kontrakter, tildeling af særlige eller eksklusive rettigheder, særlige regler for projektkonkurrencer om tjenesteydelser, regler for koncessioner samt afsluttende bestemmelser. I disse afsnit, især i andet afsnit om de særlige regler for offentlige kontrakter, er bestemmelserne opstillet på en sådan måde, at de følger den logiske rækkefølge ved indgåelsen af en offentlig kontrakt, idet de starter med principperne og anvendelsesområdet. For at gøre det lettere at finde rundt i direktivet er der indført kapitler og afdelinger. Desuden er alle, kapitler, afdelinger og artikler forsynet med titler, der gør det nemmere at finde hurtigt frem til de bestemmelser, der søges efter.

1.4. Andre mere vidtgående ændringer bidrager også til forenklingen, især ændringerne vedrørende tærskelværdier. Disse ændringer er nærmere beskrevet i anden del af disse begrundelser.

II. Indholdsmæssige ændringer

1. Indledning

1.1. Udviklingen af informationssamfundet, medlemsstaternes gradvise liberalisering af visse økonomiske aktiviteter samt en stadig strammere budgetdisciplin har fået Kommissionen til at foreslå nogle ændringer af de nuværende juridiske rammer. Disse skal bidrage til opfyldelsen af tre mål, nemlig modernisering, forenkling og fleksibilitet. Modernisering for at tage hensyn til udviklingen af ny teknologi og ændringer i det økonomiske landskab, forenklinger for at gøre det lettere at forstå de somme tider alt for detaljerede og komplicerede regler og fleksibilitet for at imødekomme den kritik, der har været med hensyn til alt for stive procedurer, der ikke opfyldte de offentlige indkøberes behov.

1.2. Kommissionen har identificeret syv områder, hvor der er behov for indholdsmæssige ændringer.

Det drejer sig om:

- indførelse af elektroniske indkøbsmekanismer og de konsekvenser, som dette vil medføre med hensyn til reduktion af fristerne i en udbudsprocedure (punkt 2)

- indførelse af en ny hypotese med hensyn til udbud med forhandling, der giver mulighed for, at der i forbindelse med særligt komplekse kontrakter finder en "dialog" sted mellem den ordregivende myndighed og de forskellige ansøgere, samtidig med at det sikres, at der skabes en konkurrencesituation, og at princippet om ligebehandling overholdes (punkt 3)

- de offentlige inkøberes mulighed for at indgå rammeaftaler, hvor alle betingelser ikke er fastsat, og på grundlag af hvilke der kan indgås kontrakter uden først at skulle anvende alle direktivets krav (punkt 4)

- en tydeliggørelse af bestemmelserne vedrørende tekniske specifikationer, der gør det muligt at sikre en reel konkurrence gennem deltagelse af flest mulige tilbudsgivere og, ikke mindst, innovative virksomheder (punkt 5)

- en styrkelse af bestemmelserne vedrørende tildelingskriterier og udvælgelseskriterier (punkt 6)

- en forenkling af tærskelværdierne (punkt 7)

- indførelse af et fælles glossar for offentlige kontrakter (punkt 8).

Desuden er der som følge af de ændringer, som Kommissionen har foreslået vedrørende "forsyningsvirksomhedsdirektivet", nemlig direktiv 93/38/EØF om samordning af fremgangsmåderne ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation [12], især ændringerne af dets anvendelsesområde som følge af den gradvise liberalisering af nogle sektorer, grund til at ændre nogle af bestemmelserne i de "klassiske" direktiver (punkt 9).

[12] EFT L 199 af 9.8.1993, som ændret ved direktiv 94/22/EF af 30. maj 1994 (EFT L 164 af 30.6.1994) og direktiv 98/4/EF af 16. februar 1998 (EFT L 101 af 1.4.1998).

Bestemmelserne i dette direktiv skal desuden fremme gennemførelsen af traktatens bestemmelser og principper. En manglende overholdelse af direktiver vil derfor i nogle tilfælde kunne udgøre en krænkelse af traktatens bestemmelser og principper.

2. Indførelse af elektroniske indkøbsmekanismer

2.1. Indførelsen af ny informations- og kommunikationsteknologi byder på lovende muligheder med hensyn til effektivitet, gennemsigtighed og åbning af offentlige kontrakter. I sin meddelelse om offentlige indkøb i EU af 11. marts 1998 har Kommissionen fastsat et særdeles ambitiøst mål: 25% af alle kontrakter skal indgås elektronisk i år 2003. Med henblik herpå har den opfordret alle de berørte parter til at udvikle et system til dette formål.

Dette synspunkt deles i en stor del af reaktionerne og bidragene, bl.a. fra Europa-Parlamentet og Regionsudvalget.

Det optræder også i konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Lissabon den 23. og 24. marts 2000, hvor Kommissionen, Rådet og medlemsstaterne opfordres til, "at tage de nødvendige skridt for at sikre, at Fællesskabets og medlemsstaternes indkøb kan finde sted online senest i 2003" [13].

[13] Se konklusionerne, punkt 17, fjerde indrykning.

Inden for rammerne af den nuværende lovgivning om offentlige kontrakter er det muligt under visse betingelser at anvende elektroniske midler ved afgivelse af tilbud. Der findes dog procedurer, hvor anvendelse af elektroniske midler ikke er nævnt (f.eks. fremsendelse af bekendtgørelser) eller ikke er tilladt (f.eks. hasteprocedure).

Anvendelsen af denne mulighed er desuden i øjeblikket overladt til medlemsstaterne, som har mulighed for at tillade andre fremsendelsesmidler end direkte fremsendelse eller fremsendelse pr. post. I henhold til forslaget kan enhver myndighed bestemme, at der skal anvendes elektroniske midler, og at andre midler udelukkes.

2.2. Hvis der er nogle, der frygter, at nogle virksomheder derved afskæres fra offentlige kontrakter, der indgås elektronisk, fordi de ikke råder over de nødvendige elektroniske midler, kan det anføres, at dette er et område, hvor der sker en meget hurtig udvikling. Det forekommer derfor ikke at være nødvendigt med en overgangsperiode med pligt til samtidigt at anvende traditionelle midler, især fordi virksomhederne rent faktisk får en overgangsperiode som følge af den tid, der medgår til vedtagelse af nærværende forslag og dets indførelse i national lovgivning.

At tillade anvendelsen af elektroniske midler inden for offentlige kontrakter kræver bl.a., at deres anvendelse til kommunikation og udveksling af information placeres på lige fod med de mere traditionelle midler for derved at fremme anvendelse af elektroniske midler i fremtiden.

2.3. Endelig skulle anvendelse af elektroniske midler ved indgåelse af kontrakter medføre, at en procedure kan gennemføres betydeligt hurtigere. Elektronisk fremsendelse vil gøre det muligt at reducere den frist på 12 dage, der i øjeblikket er nødvendig, bortset fra hasteproceduren, for fremsendelse til Publikationskontoret og offentliggørelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Fristen for offentliggørelse kunne således reduceres fra 12 til 5 dage.

2.4. Indførelsen af elektroniske midler har også været med til at fremhæve de vanskeligheder, som kan fremkomme ved at lovgivningsbestemmelser fastsætter anvendelsen af bestemte tekniske midler som f.eks. databasen TED.

Som følge af den hurtige udvikling af den teknologi, der anvendes, er det påkrævet, at udtrykkelige henvisninger i lovgivningen ajourføres regelmæssigt. For at afbøde disse vanskeligheder med tilpasning af lovgivningen henviser nærværende forslag ikke længere til bestemte offentliggørelsesmidler i direktivets dispositive del. Bestemmelserne med mere detaljerede tekniske specifikationer om offentliggørelse samles i et nyt bilag (bilag VIII).

For hurtigere at kunne tilpasse disse bestemmelser til den teknologiske udvikling foreslås det, at kompetencen til at tilpasse dette bilag til den teknologiske udvikling gives til Kommissionen, der bistås af det udvalg, der er omhandlet i artikel 76.

3. Indførelse af ny fleksibilitet, der giver mulighed for "dialog" mellem udbydende myndighed og ansøgere

3.1. I ovennævnte meddelelse [14] anfører Kommissionen, at "i forbindelse med særligt komplekse indkøb, der er i konstant udvikling, såsom højteknologi, har adskillige indlæg bekræftet Kommissionen i den konstatering, at indkøberne kender deres behov, men ikke på forhånd kender den mest velegnede tekniske løsning, der kan tilfredsstille behovene. I sådanne tilfælde er det derfor nødvendigt med en diskussion om kontrakten og en dialog mellem køber og leverandør. Imidlertid giver de almindelige udbudsprocedurer i de "klassiske" direktiver (direktiv 93/36/EØF - indkøb, direktiv 93/37/EØF - bygge og anlægsarbejder, og direktiv 92/50/EØF - tjenesteydelser), kun ringe spillerum for en diskussion i hele forløbet med kontrakttildelingen, og de betragtes derfor som utilstrækkeligt fleksible i sådanne situationer."

[14] Se fodnote 2.

3.2. Det bør bemærkes, at i henhold til Domstolens retspraksis er en sådan dialog ikke tilladt i forbindelse med de nuværende offentlige og begrænsede udbudsprocedurer. Desuden er de eksisterende bestemmelser vedrørende udbud efter forhandling med forudgående offentliggørelse af en bekendtgørelse begrænset til undtagelsestilfælde og skal, i henhold til Domstolens etablerede praksis, fortolkes restriktivt. De nuværende regler fremme derfor ikke denne mulighed.

3.3. Nogle indkøb kan imidlertid være meget komplekse. De ordregivende myndigheder er ikke i stand til objektivt at definere de løsninger - tekniske, juridiske eller finansielle - som bedst kan opfylde deres behov. De ordregivende myndigheder kan også have et ønske om at give mulighed for innovative løsninger, eller de kan objektivt være ude af stand til vurdere, hvad markedet kan tilbyde med hensyn til tekniske eller finansielle løsninger. Dette er f.eks. tilfældet, når en ordregivende myndighed objektivt set ikke er i stand til på forhånd at vurdere, om den økonomisk mest fordelagtige løsning bør omfatte en finansiering gennem de offentlige myndigheder, en model med risikodeling eller en løsning, der helt og holdent administreres af den private sektor.

Regionsudvalget har i sin udtalelse også som eksempler nævnt kontrakter inden for sundhedssektoren (kirurgisk udstyr, billeddiagnostik).

3.4. De ordregivende myndigheder har selvfølgelig forskellige muligheder for at håndtere sådanne situationer. De kan i henhold til de nuværende direktiver føre en "teknisk dialog" efterfulgt at en "normal" udbudsprocedure, eller de kan tildele en tjenesteydelseskontrakt efterfulgt af en indkøbskontrakt, eller de kan udskrive en projektkonkurrence efterfulgt af tildeling af en tjenesteydelseskontrakt, en indkøbskontrakt eller en bygge- og anlægskontrakt. Som det fremgik af debatten efter offentliggørelsen af grønbogen [15], og som det blev understreget af Europa-Parlamentet ved vedtagelsen af direktiv 97/52/EF [16] og direktiv 98/4/EF [17], er disse muligheder ikke altid tilstrækkelige. I forbindelse med en teknisk dialog er det således, at den virksomhed, som bistår den ordregivende myndighed med at fastsætte specifikationer gennem "en teknisk dialog" ikke kan deltage i en efterfølgende udbudsprocedure, der er baseret på disse specifikationer, hvis dette er i modstrid med sund konkurrence, som det er udtrykt i betragtning nr. 10 i direktiv 97/52/EF [18]. I tilfælde med opdelte kontrakter (undersøgelseskontrakter eller projektkonkurrencer) kan samme virksomhed heller ikke både projektere og udføre arbejdet.

[15] Se fodnote 1.

[16] Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/52/EF af 13. oktober 1997 om ændring af direktiv 92/50/EØF, 93/36/EØF og 93/37/EØF om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af henholdsvis offentlige tjenesteydelsesaftaler, aftaler om offentlige indkøb og offentlige bygge- og anlægskontrakter, EFT L 328 af 28.11.1997.

[17] Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/4/EF af 16. februar 1998 om ændring af direktiv 93/38/EØF om samordning af fremgangsmåderne ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation, EFT L 101 af 1.4.1998.

[18] "Ordregivende myndigheder kan søge eller modtage rådgivning, der kan benyttes til at udarbejde specifikationer til en bestemt udbudsforretning, forudsat at en sådan rådgivning ikke har til følge, at konkurrence udelukkes".

3.5. Uden at sætte spørgsmålstegn ved de eksisterende muligheder forekommer det hensigtsmæssigt at indføre bestemmelser, der muliggør en dialog inden for en enkelt udbudsprocedure, der udmunder i indgåelse af kontrakt. Proceduren skal omfatte en fase, i hvilken specifikationerne fastsættes på grundlag af en forhandling med udvalgte deltagere, efterfulgt af deltagernes afgivelse af tilbud og derefter tildeling af kontrakten til det bedste tilbud.

3.6. For så vidt angår valg af metode afviger forslaget fra de konklusioner, der blev draget af Kommissionen i dens meddelelse. I denne gik man ind får at ændre teksten i de nuværende direktiver "så udbudsprocedurerne tilføres mere smidighed og en dialog i løbet af en udbudsprocedure ikke længere hører til undtagelserne. Den vil foreslå en ny ordinær udbudsprocedure, "konkurrencepræget dialog", der vil blive tilføjet til procedurerne "offentligt udbud" og "begrænset udbud" og erstatte den nuværende procedure "udbud efter forhandling med forudgående offentliggørelse". Især under hensyntagen til principperne om åbenhed og ligebehandling må det præciseres, under hvilke betingelser og på hvilken måde, de ordregivende myndigheder vil have adgang til denne procedure og hvorledes den afvikles".

Efter høringerne blev det dog besluttet ikke at indføre en helt ny procedure. Man valgte i stedet for at udvide proceduren udbud efter forhandling med forudgående offentliggørelse til også at omfatte disse tilfælde. På denne måde undgår man at få for mange procedurer.

3.7. På grund af risikoen for at en ansøger favoriseres kan de generelle principper om ligebehandling og gennemsigtighed kun sikres gennem fastlæggelse af hensigtsmæssige rammer, lige fra dialogen til tildeling af kontrakten.

3.8. I den nye form foregår udbudsproceduren med forhandling som følger:

Den ordregivende myndighed offentliggør en bekendtgørelse, der opfordrer interesserede parter til at deltage, og i bekendtgørelsen defineres de mål, som myndigheden ønsker at opnå. Ligeledes angives kriterierne for kvalitativ udvælgelse samt tildelingskriterierne. Disse kriterier må ikke ændres i løbet af udbudsproceduren.

Den ordregivende myndighed har to muligheder: den kan

a) enten beslutte, at den kun ønsker at modtage dokumentation vedrørende ansøgernes personlige forhold, deres tekniske, økonomiske og finansielle formåen. Kriterierne for kvalitativ udvælgelse skal være hensigtsmæssige og være relaterede til genstanden for den pågældende kontrakt

b) eller beslutte, at dokumentationen skal vedlægges "en løsningsskitse", dvs. en første angivelse af, hvilken løsning ansøgeren har til hensigt at foreslå for at opfylde den ordregivende myndigheds behov og kriterier. Ansøgerne kan også anmodes om at give et skønsmæssigt overslag over omkostningerne til udførelse af løsningsskitsen.

Den ordregivende myndighed skal i udbudsbekendtgørelsen angive, om den har valgt a) eller b.

Efter at have modtaget ansøgningerne vælger den ordregivende myndighed, hvem der skal deltage i forhandlingerne. Udvælgelsen foretages på grundlag af forud fastsatte kvalitative udvælgelseskriterier (økonomisk, finansiel og teknisk formåen efter sædvanlig kontrol af oplysninger om ansøgerens personlige forhold).

En yderligere, frivillig etape er også mulig. Den ordregivende myndighed kan efter at have udvalgt ansøgerne inden for rammerne af proceduren med kvalitativ udvælgelse på grundlag af oplysninger som angivet ovenfor under a) bede ansøgerne indsende "en løsningsskitse", som skal danne grundlag for senere forhandlinger.

I alle tilfælde konsulterer den ordregivende myndighed derefter de udvalgte ansøgere for at undersøge, hvordan dens behov bedst kan opfyldes. For at tage hensyn til den bekymring, som industrien har givet udtryk for, nemlig at man stjæler andres ideer, præciseres det ved disse konsultationer, at den ordregivende virksomhed ikke over for nogen ansøger afslører de foreslåede løsninger eller anden fortrolig information vedrørende en anden ansøger.

Efter afslutningen af forhandlingerne fastsætter den ordregivende myndighed de endelige tekniske specifikationer, enten ved at vælge en af de foreslåede løsninger eller ved at vælge en kombination af flere af løsningerne. Det står selvfølgeligt klart, at den ordregivende myndighed ud over dette skal overholde lovgivningen om beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder.

Når denne etape er afsluttet, opfordrer den ordregivende myndighed deltagerne til at afgive et tilbud. Når den ordregivende myndighed opfordrer deltagerne i forhandlingerne til at afgive tilbud, skal den - forudsat at et tilstrækkeligt antal ansøgere opfylder kriterierene for kvalitativ udvælgelse - mindst opfordre tre deltagere til at afgive tilbud. En eventuel begrænsning af antallet skal ske på grundlag af kvalitative udvælgelseskriterier.

Tilbuddene gennemgås på grundlag af tildelingskriterierne, og kontrakten tildeles uden yderligere mulighed for forhandling.

4. Indførelse af mere fleksible indkøbsteknikker gennem anvendelse af rammeaftaler

4.1. I ovennævnte meddelelse (punkt 2.1.2.3.) påpegede Kommissionen, at det var nødvendigt at tilpasse direktiverne for at gøre det muligt at anvende indkøbsteknikker, der giver køberne mulighed for at drage fordel af produkt- og prisudviklingen. Den påpegede også, at det på markeder, der hele tiden er i udvikling, som f.eks. markederne for informationsteknologiske produkter og tjenesteydelser, er vanskeligt ud fra et økonomisk synspunkt at begrunde, at de offentlige indkøbere skal være bundet af faste priser og vilkår. Offentlige indkøbere føler derfor i stigende omfang et behov for at kunne administrere deres indkøb på langt sigt. Denne type kontrakter bør derfor være indrettet fleksibelt, når det gælder de grundlæggende vilkår. Rammeaftalerne opfylder dette behov.

Rammeaftaler er ikke offentlige kontrakter i direktivernes forstand. Der er faktisk ikke tale om kontrakter, fordi visse vilkår ikke er fastsat, og de kan derfor ikke opfyldes på samme måde som en kontrakt.

Derimod skal man huske på, at kontrakter indgået med flere økonomiske aktører (som f.eks. de meget anvendte bestillingskontrakter) udgør en offentlig kontrakt i direktivets forstand (jf. artikel 1, stk. 2). De skal derfor indgås i overensstemmelses med direktivets bestemmelser, hvis værdien overskrider de fastsatte tærskelværdier.

4.2. "Rammeaftaler" anvendes, når der er tale om regelmæssige indkøb, til at udvælge nogle økonomiske aktører, som, når der er brug for det, kan opfylde indkøberens behov.

Denne form for "aftale" mellem ordregivende myndighed og økonomiske aktører fritager i øjeblikket ikke den ordregivende myndighed for at følge direktivets procedurer for hver kontrakt, der indgås - efter afgivelse af bestilling - hvis kontrakten overskrider tærskelværdierne. I betragtning af den stadig stigende anvendelse af denne fremgangsmåde vurderede Kommissionen i dens ovennævnte meddelelse om offentlige indkøb [19], at det ville være nødvendigt at tillade, at kontrakter baseret på sådanne aftaler under visse betingelser kan fritages for at anvende direktivets normale procedurer. Disse aftaler gør det muligt at foretage indkøb på de bedste vilkår i betragtning af den konstante markedsudvikling for bestemte varer og tjenesteydelser og betyder også, at man undgår at gentage procedurerne for hvert enkelt indkøb, der foretages med regelmæssige mellemrum.

[19] Se fodnote 2.

De ordregivende myndigheder skal ikke for hver enkel kontrakt indgået på grundlag af en rammeaftale anvende direktivets normale procedurer.

4.3. Denne mulighed er underlagt to betingelser:

- selve rammeaftalen skal indgås i overensstemmelse med direktivet. Med andre ord skal de ordregivende myndigheder, hvis de vil benytte sig af denne mulighed, offentliggøre en udbudsbekendtgørelse, anvende kvalitative udvælgelseskriterier i overensstemmelse med direktivet og tildele rammeaftalen - til flere tjenesteydere - ved anvendelse af forud bekendtgjorte objektive kriterier

- kontrakter baseret på rammeaftalen skal tildeles i overensstemmelse med bestemmelser, der har til formål at sikre ligebehandling ved valg af tilbudsgiver. Disse bestemmelser indgår i en ny artikel (artikel 32). Udvælgelsen sker efter en ny udbydelse blandt de økonomiske aktører, der er parter i rammeaftalen.

4.4. Når den ordregivende myndighed skal foretage et indkøb, kontakter den de økonomiske aktører i rammeaftalen, der må forventes at kunne opfylde behovene. De økonomiske aktører afgiver specifikke tilbud, der giver mulighed for at justere det oprindelige tilbud i forhold til markedsudviklingen, f.eks. i form af teknisk forældelse eller betydelige prisændringer.

4.5. Metoden indgår i en ramme af bestemmelser, der skal sikre en ligebehandling af tilbudsgiverne.

4.6. Sådanne aftaler vil ikke lukke markedet for konkurrence og for nye aktører. De ordregivende myndigheder vil altid kunne iværksætte en ny udbudsprocedure, hvis de ønsker at drage fordel af bedre betingelser. Desuden skal det understreges, at der i øjeblikket ikke er noget, der forhindrer, at en ordregivende myndighed kan indgå en kontrakt for flere år med en enkelt økonomisk aktør.

En ordregivende myndighed kan være interesseret i at anvende en rammeaftale for intellektuelle tjenesteydelser, som den vil have behov for i en bestemt periode (f.eks. teknisk bistand), og hvor den ikke kender det nøjagtige tidspunkt for eller det nøjagtige omfang af behovet. Når behovet opstår, konsulterer den gennem en forenklet procedure alle rammeaftalens parter og tildeler kontrakten til det bedste tilbud.

Forslaget indeholder desuden en bestemmelse om misbrug, der går ud over den frie konkurrence (bl.a. kartelaftaler), og for at sikre reel konkurrence begrænses rammeaftalernes varighed i princippet til 3 år.

Traktatens regler på konkurrenceområdet berøres selvfølgelig ikke af denne indkøbsteknik.

5. Tekniske specifikationer

5.1. De nuværende bestemmelser med hensyn til tekniske specifikationer [20] har til formål at forpligte de offentlige indkøbere til at henvise til bestemte klart afgrænsede instrumenter ved fastsættelsen af de tekniske specifikationer for derved at undgå, at en bestemt økonomisk operatør eller den nationale produktion favoriseres. Disse instrumenter er karakteriseret ved dels at være kendte, gennemsigtige og tilgængelige for alle, dels ved i videst mulige omfang ved at være specifikationer, der er harmoniseret på europæisk eller internationalt plan. I forreste række blandt disse dokumenter er internationale (helst europæiske) standarder og, hvor sådanne ikke eksisterer, nationale standarder. Andre instrumenter, der er mere specifikke for en bestemt sektor (europæisk teknisk godkendelse for byggevarer i henhold til direktiv 89/106/EØF), kan også anvendes som henvisninger.

[20] Direktiverne om indkøb (93/36/EØF), bygge- og anlægsarbejder (93/37/EØF) og tjenesteydelser (92/50/EØF) indeholder analoge bestemmelser om fælles tekniske regler. Direktivet om "forsyningsvirksomhed" (93/38/EØF) indeholder stort set tilsvarende bestemmelser.

Anvendelsen af disse bestemmelser i direktiverne har i nogle tilfælde ført til en situation, hvor standarden er blevet betragtet som et de facto obligatorisk instrument. Disse bestemmelser kan opfattes, som om de begrænser indkøberens valg til de produkter, der opfylder den pågældende standard.

En sådan fortolkning er ikke i overensstemmelse med begrebet "henvisning", i henhold til hvilken andre løsninger kan sammenlignes med den løsning, som standarden giver. Desuden favoriserer den standardiserede tekniske løsninger på bekostning af andre løsninger og ny teknologi. Den hurtige tekniske forældelse i nogle sektorer er, sammen med fortolkningen af standarderne som de facto obligatoriske, især uheldig, fordi standarder normalt halter bagefter den tekniske udvikling (f.eks. indenfor informationsteknologi).

5.2. På denne baggrund forekommer det at være nødvendigt at forenkle disse bestemmelser, som er med til at gøre de nuværende bestemmelser komplekse (dels ved at afklare omfanget af forpligtelsen til at give "henvisninger", og dels ved at begrænse henvisningen til specifikke bestemmelser til visse sektorer som f.eks. telekommunikation og byggeri). Sådanne ændringer er også med til at fremme en fremgangsmåde, der gør det muligt at sikre en reel konkurrence gennem deltagelse af flest mulige tilbudsgivere og, ikke mindst, innovative virksomheder.

De påtænkte ændringer gælder for alle de indkøb af varer, bygge- og anlægsarbejder samt tjenesteydelser, der er underlagt de såkaldte "klassiske" direktiver, samt indkøb der er underlagt direktivet for forsyningsvirksomhed. På denne måde gøres retsakterne også ens, hvilket bidrager til en forenkling. Ændringerne gør det også muligt for de offentlige indkøbere at fastsætte deres krav i form af funktionsdygtighed, samtidig med at man bevarer de resultater, der er opnået inden for europæisk standardisering, idet det stadig er muligt at henvise til standarder.

6. Styrkelse af bestemmelserne vedrørende tildelingskriterier og udvælgelses-kriterier

6.1. I henhold til de nuværende bestemmelser med hensyn til tildelingskriterier (artikel 36, stk. 2 i direktiv 92/50/EØF, artikel 26, stk. 2 i direktiv 93/36/EØF og artikel 30, stk. 2 i direktiv 93/37/EØF) skal kriterierne opstilles i udbudsbekendtgørelsen eller udbudsbetingelserne, "så vidt muligt" ordnet efter den betydning, de tillægges, med de vigtigste først.

Denne bestemmelse er meget lidt forpligtende med hensyn til opstilling i prioriteret rækkefølge. En afklaring af forpligtelsens omfang forekommer derfor nødvendig.

6.2 Kommissionens tjenestegrene har desuden i forbindelse med undersøgelse af klager kunnet konstatere, at selv når kriterierne opstilles i prioriteret rækkefølge, har de ordregivende myndigheder stadig en betydelig margen med hensyn til at vælge, hvem kontrakten skal tildeles. Ved kun at opstille en prioriteret rækkefølge bevarer den ordregivende myndighed muligheden for ved evalueringen at tildele en bestemt vægt og derved en relativ værdi, som ikke er kendt af tilbudsgiverne. Manglen på gennemsigtighed kan derfor bevirke, at nogle ordregivende myndigheder tillægger et eller flere kriterier en uventet eller uforudsigelig vægt, selv efter åbning af tilbuddene, og derved favoriserer et af disse. Hvis der f.eks. er 2 kriterier opstillet i prioriteret rækkefølge, kan man således tildele det første kriterium lige fra 51 til 90% af den relative værdi. Derfor betyder manglen af en generel bestemmelse, om at der lige fra indledningen af udbudsproceduren skal angives en relativ vægtning, at det er svært at kontrollere, om den ordregivende myndighed foretager et korrekt valg. Det må derfor erkendes, at en sådan mangel på et afgørende tidspunkt i tildelingsproceduren ophæver de positive virkning af de regler, der gælder for de tidligere stadier af tildelingsproceduren. Alle disse regler har samme mål, nemlig at sikre tilbudsgivernes rettigheder og især principperne om ligebehandling og gennemsigtighed.

Direktivet skal derfor ændres, således at den ordregivende myndighed forpligtes til i udbudsbekendtgørelsen eller udbudsbetingelserne at anføre den relative vægtning af de enkelte kriterier. Dette kan ske på forskellige måder (bl.a. i procenter eller i form af en relativ andel i forhold til et andet kriterium), og for at opretholde en vis fleksibilitet kan vægtningen angives i intervaller, inden for hvilke den relative værdi af de enkelte kriterier befinder sig.

6.3 Det er imidlertid ikke altid muligt at anføre den relative vægting i udbudsbekendtgørelsen. Dette kan være særligt vanskeligt i forbindelse med komplekse kontrakter.

Bestemmelserne skal derfor indeholde en mulighed for at dispensere fra ovennævnte forpligtelse.

På den anden side skal det sikres, at vægtningen er kendt af alle tilbudsgivere på det tidspunkt, hvor de udarbejder deres tilbud.

Der indføres derfor en undtagelse, der tillader, at den relative vægtning anføres senest i opfordringen til at afgive tilbud (for begrænsede udbud og udbud med forhandling) eller i indbydelsen til forhandling (for udbud med forhandling i tilfælde af komplekse kontrakter). I de andre tilfælde - offentlige udbud - vil manglen på angivelse af relativ vægtning ved procedurens indledning kunne gøre proceduren ugyldig.

6.4. For så vidt angår udvælgelsen af tilbudsgivere styrker forslaget de lovgivningsmæssige rammer i to henseender:

- på den ene side styrker det instrumenterne til bekæmpelse af organiseret kriminalitet, korruption og svig ved at indføre en forpligtelse for den ordregivende myndighed til at udelukke en tilbudsgiver, der er idømt en retskraftig dom for organiseret kriminalitet, korruption eller svig. Dette forslag er en opfølgning af konklusionerne fra topmødet i Tammerfors samt af handlingsplanerne til bekæmpelse af organiseret kriminalitet og Kommissionens meddelelse fra 1997 om EU's politik mod korruption [21].

[21] KOM(97) 192 af 21.5.1997.

- På den anden side indfører den i begrænsede udbud og udbud med forhandling en forpligtelse til kun at begrænse antallet af ansøgere, der opfordres til at afgive tilbud, gennem forud bekendtgjorte objektive kriterier. Forslaget udfylder derved et hul i de nuværende bestemmelser.

7. Tærskelværdier

I de nuværende direktiver er der forskellige tærskelværdier. Ofte er det ikke let at bestemme, hvilken tærskelværdi der er gældende for en bestemt offentlig kontrakt.

For så vidt angår offentlige kontrakter, der falder ind under direktiv 92/50/EØF, gælder følgende tærskelværdier:

- 200 000 EUR [22] for kontrakter indgået af statslige myndigheder og ikke-statslige myndigheder vedrørende tjenesteydelserne i bilag I A, kategori 8 (forskning og udvikling) og vedrørende visse telekommunikationstjenester, som anført i bilag I A, kategori 5, med reference-numrene 7524, 7525 eller 7526 i CPC-nomenklaturen. Denne tærskelværdi gælder desuden alle tjenesteydelseskontrakter i bilag I B, og endelig gælder den alle kontrakter omfattet af artikel 3, stk. 3, dvs. kontrakter som finansieres med mere end 50%.

[22] Udtrykt i ecu i de direktiver, der stammer fra før overgangen til euro. 1 ecu svarer til 1 euro.

- Modværdien i euro af 130 000 SDR [23] (i øjeblikket 139 312 EUR) gælder for alle kontrakter indgået af statslige myndigheder som anført i bilag I til direktiv 92/50/EØF, for så vidt at den pågældende kontrakt falder ind under andre kategorier i bilag I A end de ovenfor nævnte (kategori 8 (forskning og udvikling) og kategori 5, hvis referencenummeret i CPC-nomenklaturen er 7524, 7525 eller 7526).

[23] SDR er en referencevaluta, der er fastsat af Den Internationale Valutafond, og som anvendes i GPA.

- modværdien i euro af 200 000 SDR (i øjeblikket 214 326 EUR) gælder for tjenesteydelseskontrakter, der tildeles af ordregivende myndigheder, der ikke er statslige myndigheder, hvis kontrakterne vedrører de tjenesteydelser, der er opført i bilag I A, bortset fra de ovennævnte tjenesteydelser (kategori 8 (F&U og telekommunikationstjenester) med referencenummer 7524, 7525 eller 7526 i CPC).

Der findes to forskellige tærskelværdier for bygge- og anlægskontrakter underlagt direktiv 93/37/EØF, nemlig en på 5 000 000 ecu (nu euro), der gælder koncessionskontrakter om offentlige bygge- og anlægsarbejder og kontrakter, der falder ind under bestemmelserne i artikel 2, stk. 1, dvs. kontrakter, der finansieres med mere end 50%. For alle andre kontrakter er tærskelværdien modværdien i euro af 5 000 000 særlige trækningsrettigheder (SDR) - i øjeblikket 5 358 153 EUR.

For så vidt angår indkøbskontrakter i henhold til direktiv 93/36/EØF er tærskelværdierne som følger:

- modværdien i euro af 130 000 SDR (i øjeblikket 139 312 EUR) for så vidt angår indkøbskontrakter, der tildeles af de statslige myndigheder, der er anført i direktivets bilag I. På forsvarsområdet gælder det dog kun for kontrakter om de varer, der er nævnt i direktivets bilag II,

- modværdien i euro af 200 000 SDR (i øjeblikket 214 326 EUR) for alle indkøbskontrakter, der indgås af ikke-statslige ordregivende myndigheder, og for kontrakter, der indgås på forsvarsområdet og vedrører varer, der ikke er nævnt i direktivets bilag II.

Det er tydeligt, at de nuværende tærskelværdier ikke er enkle og lette at arbejde med. Der er et presserende behov for at forenkle disse tærskelværdier ved at reducere antallet af forskellige tærskelværdier, ved at fjerne alle henvisninger til "modværdien af euro i SDR" og ved at angive alle tærskelværdierne i euro i det omfang, det er i overensstemmelse med Fællesskabets internationale forpligtelser, dvs. aftalen om offentlige indkøb (GPA), som blev indgået efter multilaterale forhandlinger i Uruguay-rundens regi [24]. Da tærskelværdierne nu angives i euro, vil det være hensigtsmæssigt:

[24] Rådets afgørelse 94/800/EF af 22. december 1994 om indgåelse på Det Europæiske Fællesskabs vegne af de aftaler, der er resultatet af de multilaterale forhandlinger i Uruguay-rundens regi (1986-1994), for så vidt angår de områder, der hører under Fællesskabets kompetence (EFT L 336 af 23.12.1994, s. 1).

- at sikre, at vore internationale forpligtelser overholdes ved at respektere tærskelværdierne i GPA

- og at fastsætte tærskelværdier i runde beløb, og ikke blot som modværdien af tærskelværdierne i SDR.

Derfor afrundes tærskelværdierne i euro til det nærmeste hele beløb i hundredetusinde eller titusinde euro under de tærskelværdier, der er er fastsat i GPA.

De foreslåede ændringer giver følgende tærskelværdier:

- 93/37/EØF: en enkelt tærskelværdi på 5 300 000 EUR, der gælder for alle kontrakter og koncessioner, der falder ind under direktivets anvendelsesområde,

- 93/36/EØF og 92/50/EØF: to tærskelværdier, der gælder for alle kontrakter og projektkonkurrencer, der falder ind under de to direktivers områder. Disse tærskelværdier er på henholdsvis 130 000 EUR og 200 000 EUR, afhængigt af, om der er tale om en statslig eller en ikke-statslig ordregivende myndighed.

For det tilfælde at ændringer i ombytningsforholdet mellem euro og SDR medfører, at tærskelværdierne i euro bliver højere end modværdien i euro af de tærskelværdier, der er fastsat i SDR - inden for rammerne af GPA - indeholder forslaget en bestemmelse om, at Kommissionen får kompetence til at justere tærskelværdierne i euro i henhold til en passende procedure.

8. Fælles glossar for offentlige kontrakter

Anvendelse af CPV-glossaret (Common Procurement Vocabulary) indgår i en henstilling fra Kommissionen fra 1996 [25]. Dette glossar udgør en udvikling og en forbedring af nomenklaturerne CPA og NACE, idet det er bedre tilpasset til de særlige karakteristika, der gælder for sektoren for offentlige kontrakter. Siden 1996 er CPV i henhold til gældende bestemmelser blevet anvendt systematisk i alle udbudsbekendtgørelser offentliggjort i tillægget til De Europæiske Fællesskabers Tidende til beskrivelse af kontraktgenstanden samt til oversættelse til de 11 officielle sprog. Den er også blevet et uundværligt søgekriterium ved udvælgelse og identificering af markedsmuligheder. CPV blev revideret i slutningen af 1998 på baggrund af den praktiske anvendelse og kommentarer fra brugerne (ordregivende myndigheder og potentielle leverandører). Der bør derfor nu i fuldt omfang tages hensyn til, at der findes en særlig nomenklatur for offentlige kontrakter, og direktivernes bestemmelser vedrørende anvendelsen af forskellige nomenklaturer (CPC, NACE og den kombinerede nomenklatur) bør ændres og erstattes med anvendelsen af CPV, idet det dog skal sikres, at direktivernes anvendelsesområde ikke berøres (kategorier af tjenesteydelser i bilag I A og IB i direktiv 92/50/EØF). Anvendelsen af CPV som eneste nomenklatur fremmer spredning af information og adgangen til information og bidrager således til større gennemsigtighed og en større åbning med hensyn til offentlige kontrakter i Europa. Parallelt med den igangværende revision af direktiverne vil CPV blive gjort til genstand for et forslag til en forordning fra Europa-Parlamentet og Rådet, der formelt gør CPV til den fællesskabsnomenklatur, der er gældende for offentlige kontrakter, og som indeholder bestemmelser om dens vedligeholdelse (revision).

[25] Kommissionens henstilling 96/527/EF af 30. juli 1996 om anvendelse af CPV-glossaret ("Common Procurement Vocbulary") til beskrivelse af kontraktgenstanden i aftaler om offentlige indkøb (EFT L 222 af 3.9.1996).

9. Ændringer, der skyldes, at telekommunikationssektoren fjernes fra direktiv 93/38/EØF

I øjeblikket er de offentlige myndigheder [26], der udøver en aktivitet inden for telekommunikationssektoren, underlagt bestemmelserne i direktiv 93/38/EØF. De indkøb, de foretager for at udøve en sådan aktivitet, falder derfor uden for de "klassiske" direktivers anvendelsesområde. Parallelt med dette forslag foreslår Kommissionen også en omarbejdning af direktiv 93/38/EØF, hvor en af ændringerne går ud på at fjerne telekommunikationssektoren fra anvendelsesområdet. Hvis de "klassiske" direktiver ikke blev ændret, ville forslaget til det nye direktiv til erstatning af direktiv 93/38/EØF kunne medføre, at de offentlige myndigheder på ny ville blive underlagt de "klassiske" direktiver for så vidt angår deres indkøb i forbindelse med aktiviteter inden for telekommunikationsområdet. Det ville imidlertid stride mod udbudsdirektivernes logik, hvis de offentlige myndigheder, som med den nuværende ordning - også selv om der ikke havde været reel konkurrence inden for telekommunikationssektoren - er underlagt de mere fleksible bestemmelser i direktiv 93/38/EØF, skulle underlægges de strengere regler i de "klassiske" direktiver, mens de - som følge af liberaliseringen - har de samme incitamenter til rentabilitet, fordi der er blevet indført reel konkurrence i denne sektor. Det foreslås derfor, at de "klassiske" direktiver ændres for at sikre, at de ordregivende myndigheder stadig falder uden for disse direktivers anvendelsesområde for så vidt angår deres indkøb i forbindelse med deres aktiviteter inden for telekommunikationssektoren (jf. artikel 15 i dette forslag).

[26] Dvs, staten, regionale eller lokale myndigheder, offentligretlige organer eller sammenslutninger bestående af en eller flere af disse myndigheder eller offentligretlige organer. Jf. artikel 1, stk. 1, i direktiv 93/38/EØF.

III. Analyse af de enkelte artikler

Hvis ændringer vedrører en ny nummerering eller en ny nummerering af en artikel, som der henvises til, anses bestemmelserne for i alt væsentligt at være uændrede. Det samme gælder ved formuleringsændringer, hvis disse ingen virkning har for en bestemmelses virkninger og rækkevidde. Når der er foretaget ændringer af denne art, anføres det derfor, at bestemmelsen er uændret. For så vidt angår opbygningen omfatter nærværende forslag også en indholdsfortegnelse, der giver et overblik over de omarbejdede retsakter.

afsnit 1 - Definitioner og almindelige principper

Artikel 1 - Definitioner

I denne artikel samles alle de definitioner, der findes i de tre nuværende direktiver.

Stk. 2, første, andet og tredje afsnit, ændres for at præcisere, at begreberne offentlige tjenesteydelseskontrakter, offentlige indkøbskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter også gælder kontrakter indgået med flere økonomiske aktører.

For så vidt angår offentlige tjenesteydelseskontrakter præciseres arten af tjenesteydelser desuden ved henvisning til bilag I. Det drejer sig således om en præcisering uden nogen væsentlig ændring.

Stk. 3 vedrører forskellige eksempler på blandede kontrakter, dvs. kontrakter der omfatter både varer og arbejder (første afsnit), varer og tjenesteydelser (andet afsnit) og tjenesteydelser og arbejder (tredje afsnit).

Den nuværende betragtning nr. 16, som fortolket af Domstolen i dens dom af 19. april 1994, sag 331/92, Gestion Hotelerea, indføjes i selve direktivet [27]. Der er således tale om en afklaring af retsaktens anvendelsesområde.

[27] I Domstolens dom konstateres det, at "I den sekstende betragtning til dette direktiv anføres det, at det fremgår af direktiv 71/305/EØF, at en kontrakt kun kan betragtes som en offentlig bygge- og anlægskontrakt, hvis kontraktens genstand er udførelse af et bygge- og anlægsarbejde; det anføres endvidere, at for så vidt sådanne bygge- og anlægsarbejder er accessoriske og ikke udgør kontraktens genstand, medfører de ikke, at kontrakten rubriceres som offentlig bygge- og anlægskontrakt" (punkt 27 i dommen).

I stk. 4, første afsnit, præciseres det, at en "leverandør", en "tjenesteyder" og en "entreprenør" også kan være en sammenslutning af fysiske eller juridiske personer eller offentlige organer. Dette gøres for at tage hensyn til bestemmelserne i artikel 3, der vedrører sådanne sammenslutningers deltagelse.

Der indføjes et nyt andet afsnit, hvor "økonomisk aktør" alt efter kontraktens genstand defineres som enten tjenesteyder, entreprenør eller leverandør. Dette nye begreb er blevet nødvendigt, fordi de tre "klassiske" direktiver er blevet samlet i én retsakt.

I tredje afnit defineres begreberne "tilbudsgiver" og "ansøger". Disse begreber forbliver uændrede.

Stk. 5 vedrørende definitionen af offentligretlige organer svarer til de nuværende bestemmelser i artikel 1, litra b) i direktiv 92/50/EØF, artikel 1, litra b), i direktiv 93/36/EØF samt artikel 1, litra b) i direktiv 93/37/EØF. Der er ikke foretaget ændringer.

Stk. 6 vedrørende definitionen af de forskellige former for udbud svarer til de nuværende bestemmelser i artikel 1, litra d), e) og f) i direktiv 92/50/EØF, artikel 1, litra d), e) og f), i direktiv 93/36/EØF samt artikel 1, litra e), f) og g) i direktiv 93/37/EØF. Der er ikke foretaget ændringer.

I stk. 7 indføjes en definition af "rammeaftaler". Der er ikke tale om offentlige kontrakter, fordi kun nogle af vilkårene er fastsat, og der således ikke skabes et kontraktmæssig forhold mellem ordregivende myndighed og tilbudsgivere. Denne definition er nødvendig efter inførelsen af specifikke bestemmelser (jf. artikel 32), der gør det muligt for en ordregivende myndighed at blive fritaget fra at følge direktivets udbudsprocedurer for hver enkelt kontrakt, hvis disse indgås på grundlag af en rammeaftale, der er indgået i overensstemmelse med direktivet, dvs. at direktivets procedurer er blevet fulgt i alle faser bortset fra tildelingsfasen.

I stk. 8 indføres der et nyt begreb, nemlig begrebet "løsningsskitse", der er forklaret ovenfor (jf. punkt 3.8 i begrundelsen). Denne tilføjelse er nødvendig som følge af ændringen af proceduren udbud med forhandling, som har til formål at give mulighed for en dialog.

Stk. 9 vedrørende "projektkonkurrencer" svarer til de nuværende bestemmelser i artikel 1, litra g) i direktiv 92/50/EØF. Der er ikke foretaget ændringer.

Stk. 10 vedrørende "koncessionskontrakt om offentlige bygge- og anlægsarbejder" svarer til de nuværende bestemmelser i artikel 1, litra d), i direktiv 93/37/EØF. Der er ikke foretaget ændringer.

I stk. 11 indføjes en definition af "elektronisk middel". Det drejer sig om en tilpasning af definitionen i Kommissionens forslag vedrørende elektronisk handel.

I stk. 12 indføjes en definition af udtrykket "skriftligt" for at tage hensyn til de nye datatransmissionsteknologier.

I stk. 13 defineres CPV-glossaret som den referencenomenklatur, der gælder for offentlige kontrakter med hensyn til beskrivelse af kontraktens genstand, definition af anvendelsesområdet og indberetning af statistiske oplysninger.

I stk. 14 pæciseres de nødvendige definitioner vedrørende undtagelse fra anvendelsesområdet for så vidt angår offentlige udbud, projektkonkurrencer og koncessioner på bygge- og anlægsarbejder inden for telekommunikation.

Artikel 2 - Ligebehandling, ikke-forskelsbehandling og gennemsigtighed

Forbuddet mod forskelsbehandling, der optræder i artikel 3, stk. 2, i direktiv 92/50/EØF, artikel 5, stk. 7, i direktiv 93/36/EØF og artikel 6, stk. 6, i direktiv 93/37/EØF forbliver uændret.

Overholdelsen af princippet om ligebehandling og gennemsigtighed tilføjes. I henhold til Domstolens etablerede retspraksis er det generelle princip om ligebehandling, hvor forbuddet mod forskelsbehandling blot er ét element, et af de grundlæggende principper i fællesskabsretten. Dette princip indebærer, at man ikke må forskelsbehandle i analoge situationer, medmindre en forskelsbehandling kan begrundes i objektive hensyn [28].

[28] Domstolens dom af 8.10.1980, sag 810/79, "Überschär", Samlingen af Afgørelser 1980, s. 2747.

afsnit 2 - Bestemmelser gældende for offentlige kontrakter

kapitel 1 - Almindelige bestemmelser

Artikel 3 - Sammenslutninger af økonomiske aktører

Stk. 1 er en afklaring, idet det præciseres, at den ordregivende myndighed ikke kan forlange, at en sammenslutning af økonomiske aktører antager en bestemt retlig form, medmindre det er nødvendigt for at sikre en tilfredsstillende opfyldelse af kontrakten.

En sådan bestemmelse findes allerede i den nuværende artikel 18 i direktiv 93/36/EØF, og den udvides nu til at omfatte tjenesteydelseskontrakter og bygge- og anlægskontrakter.

Stk. 2, der svarer til den nuværende artikel 26, stk. 2 og 3, i direktiv 92/50/EØF, forbliver uændret.

Artikel 4 - Vilkår, der indgår i aftaler vedtaget af Verdenshandelsorganisationen (WTO)

Denne artikel, der svarer til bestemmelserne i den nuværende artikel 38a i direktiv 92/50/EØF og den nuværende artikel 33a i direktiv 93/37/EØF forbliver uændret. For så vidt angår indkøbskontrakter bringer den teksten i artikel 28 i direktiv 93/36/EØF i overensstemmelse med teksten i de to andre direktiver.

Artikel 5 - Fortrolighed

Denne artikel udvider den forpligtelse, der allerede findes i den nuværende artikel 15, stk. 2, i direktiv 93/36/EØF, og som går ud på, at de ordregivende myndigheder skal respektere den fortrolige karakter af alle de oplysninger, som de modtager fra de økonomiske aktører, til også at omfatte tjenesteydelseskontrakter og bygge- og anlægskontrakter.

Denne forpligtelse er desuden påkrævet som følge af indførelsen af en ny form for udbud med forhandling, hvor der er mulighed for "dialog" mellem den ordregivende myndighed og ansøgerne. Fortrolig behandling af oplysninger skal især sikres, når ansøgerne fremlægger en "løsningsskitse" (også dækket af artikel 30).

kapitel II - Anvendelsesområde

Artikel 6 - Almindelig bestemmelse

Der indføjes en ny artikel, der eksplicit fastsætter anvendelsesområdet. Den udgør indledningen til kapitel II "Anvendelsesområde", og er af forklarende art. Den præciserer, at direktivet gælder for offentlige indkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter, hvis anslåede værdi overstiger de fastsatte tærskelværdier. Denne indebærer ingen ændringer af de forpligtelser, der følger af de nuværende direktiver.

Artikel 7 - Kontrakter inden for forsvarsområdet

Denne artikel, der svarer til bestemmelserne i den nuværende artikel 4, stk. 1, i direktiv 92/50/EØF og den nuværende artikel 3 i direktiv 93/36/EØF, forbliver i alt væsentligt uændret.

Afdeling 1 - Tærskelværdier

Underafdeling 1 - Beløb

Artikel 8 - Offentlige kontrakter

Direktivernes nuværende ordning fastsætter forskellige tærskelværdier, afhængig af type af ordregivende myndighed og kontrakt. Dette betyder, at det somme tider er vanskeligt at finde ud af, hvilken tærskelværdi, der skal anvendes, og det giver en uklar situation med mange forskellige tærskelværdier. Det foreslås derfor, at tærskelværdierne forenkles inden for de grænser, som de internationale forpligtelser giver mulighed for.

Det foreslås således, at alle henvisninger til "særlige trækningsrettigheder - SDR", der er en referencevaluta i GPA, fjernes sammen med alle henvisninger til "modværdien i euro af SDR". Alle tærskelværdierne vil herefter være udtrykt i euro.

Der indgår derefter tre tærskelværdier i forslaget, nemlig 130 000 EUR, 200 000 EUR og 5,3 mio. EUR. På denne måde er de nuværende bestemmelser blevet forenklede, uden at de nuværende tærskelværdier er blevet ændret betydeligt. Forslagets virkninger:

For så vidt angår de statslige myndigheder sænkes tærskelværdien med 70 000 EUR for visse tjenesteydelser i bilag I A, nemlig forsknings- og udviklingskontrakter, telekommunikation (bilag I A, kategori 5, CPC 7524, 7525 og 7526) samt kontrakter, der indgår i bilag I B. Tærskelværdien sænkes med 9 312 EUR for alle andre tjenesteydelser i bilag I A.

For så vidt angår ikke-statslige myndigheder sænkes tærskelværdien med 14 326 EUR for alle tjenesteydelser i bilag I A, bortset fra visse tjenesteydelser, nemlig forsknings- og udviklingskontrakter samt telekommunikation (bilag I A, kategori 5, CPC 7524, 7525 og 7526). For disse tjenesteydelser samt for de kontrakter, der falder ind under bilag I B, forbliver tærskelværdien uændret.

For så vidt angår tjenesteydelseskontrakter, hvortil de ordregivende myndigheder yder et tilskud på mere end 50% (jf. artikel 9 i dette forslag), forbliver tærskelværdien uændret.

For så vidt angår bygge- og anlægskontrakter sænkes tærskelværdien med 58 153 EUR.

For så vidt angår bygge- og anlægskontrakter, hvortil de ordregivende myndigheder yder tilskud på mere end 50%, koncessionskontrakter om offentlige bygge- og anlægsarbejder og de kontrakter, der indgås af indehaverne af koncessionskontrakter, stiger tærskelværdien med 300 000 EUR.

Artikel 9 - Kontrakter, hvortil de ordregivende myndigheder yder et tilskud på mere end 50%

Ændringerne i forhold til de tilsvarende artikler i de nuværende direktiver (artikel 3, stk. 3, i direktiv 92/50/EØF og artikel 2 og 6, stk. 1, litra b), i direktiv 93/37/EØF) skyldes forenklingen af tærskelværdierne. Desuden er bestemmelsen blevet omformuleret for at tydeliggøre, at medlemsstaterne er forpligtede til at overholde direktivet, når de selv indgår kontrakter, og sørge for at det overholdes, når andre enheder end dem selv indgår kontrakterne. Sidstnævnte ændring drejer sig om en klarere formulering af den nuværende retsakt, og der foretages ingen væsentlig ændring.

Underafdeling 2 - Metode til beregning af værdien

Artikel 10 - Beregning af værdien af rammeaftaler

Denne nye artikel tager hensyn til indførelsen af rammeaftaler i forslaget, og præciserer, at værdien af alle kontrakterne skal lægges sammen for at nå frem til den tærskelværdi, der er gældende for en rammeaftale.

Artikel 11 - Beregning af værdien af offentlige indkøbskontrakter

Denne artikel svarer til de nuværende bestemmelser i artikel 5, stk. 1, litra b) og stk. 2 til 6 i direktiv 93/36/EØF. Der er ikke foretaget ændringer.

Artikel 12 - Beregning af værdien af offentlige tjenesteydelseskontrakter

Denne artikel svarer til bestemmelserne i artikel 7, stk. 2 til 7, i direktiv 92/50/EØF. Den er uændret bortset fra en lille ændring i artikel 7, stk. 4, som nu opdeles i flere stykker, nemlig stk. 3-5. De bestemmelser, der vedrører delydelser, gælder således for alle tjenesteydelseskontrakter.

Artikel 13 - Beregning af værdien af offentlig bygge- og anlægskontrakter

Denne artikel svarer til bestemmelserne i artikel 6, stk. 3 til 5, i direktiv 93/37/EØF. Der er ikke foretaget ændringer.

Afdeling 2 - Kontrakter, der ikke er omfattet af direktivet

Artikel 14 - Kontrakter inden for sektorerne vandforsyning, energiforsyning og transport

Denne artikel er en tilpasning af de nuværende artikler i indkøbsdirektivet (artikel 2, litra a)), tjenesteydelsesdirektivet (artikel 1, litra a), ii) og bygge- og anlægsdirektivet (artikel 4, litra a)), hvori det bestemmes, at kontrakter, der falder ind under direktiv 93/38/EØF, ikke er omfattet.

Tilpasningen består i en klarere formulering, idet den nuværende bestemmelse henviser til udelukkelse af områder omfattet af direktiv 93/38/EØF og præciserer ikke, at sidstnævnte kun gælder enheder, der udfører de omhandlede aktiviteter og ikke aktiviteterne i sig selv. Denne præcisering gør det klart, at en ordregivende myndighed - f.eks. en by - er omfattet af direktiv 92/50/EØF for så vidt angår transporttjenester, hvis den ikke selv udfører denne aktivitet.

Artikel 15 - Særlige undtagelser på telekommunikationsområdet

Der er tale om en ny artikel, der drager konsekvenserne af liberaliseringen af telekommunikationssektoren for så vidt angår ordregivende myndigheder, der udøver en aktivitet inden for telekommunikation. Af årsager, der er forklaret tidligere (jf. punkt 8 i begrundelsen), er det nødvendigt at ændre de "klassiske" direktiver for at sikre, at indkøb, der først og fremmest tjener til at sætte dem i stand til af udføre en aktivitet inden for telekommunikation, ikke falder ind under disse direktivers anvendelsesområde. [29]

[29] Se også betragtning nr. 7.

Disse bestemmelser svarer til de nuværende bestemmelser i artikel 1, punkt 14) og 15), og artikel 2, stk. 2, litra d) i direktiv 93/38/EØF. Virkningen af disse ændringer er, at når en ordregivende myndighed, f.eks. en kommune, driver et telekommunikationsnet, er dets indkøb til denne aktivitet undtaget fra de "klassiske" direktivers anvendelsesområde og derfor også fra dette forslags anvendelsesområde.

Det foreslås i øvrigt i et forslag til omarbejdning af direktiv 93/38/EØF, at telekommunikation fjernes fra dets anvendelsesområde, herunder også for ordregivende myndigheder, der udfører sådanne aktiviteter.

Artikel 16 - Fortrolige kontrakter og kontrakter, der kræver særlige sikkerhedsforanstaltninger

Denne artikel, der svarer til bestemmelserne i den nuværende artikel 4, stk. 2, i direktiv 92/50/EØF, den nuværende artikel 2, stk. 1, litra b), i direktiv 93/36/EØF og den nuværende artikel 4, litra b), i direktiv 93/37/EØF, forbliver uændret.

Artikel 17 - Kontrakter indgået i henhold til internationale regler

Denne artikel svarer til bestemmelserne i den nuværende artikel 5, litra a), i direktiv 92/50/EØF, den nuværende artikel 4, litra a), i direktiv 93/36/EØF og den nuværende artikel 5, litra a), i direktiv 93/37/EØF og tilpasser disse bestemmelser, uden at deres rækkevidde ændres.

Artikel 18 - Kontrakter, der ikke betragtes som offentlige tjenesteydelseskontrakter

Denne artikel, der svarer til bestemmelserne i den nuværende artikel 1, litra a), punkt iii) til ix), i direktiv 92/50/EØF, ændres kun med hensyn til visse tjenesteydelser inden for telekommunikation.

Visse bestemmelser i direktiv 92/50/EØF fjernes. Det drejer sig om artikel 1, litra a), punkt v), samt fodnote 2 i bilag I A. [30] Dette betyder, at de ordregivende myndigheder, der falder ind under anvendelsesområdet for direktiv 92/50/EØF skal anvende reglerne for tjenesteydelseskontrakter f.eks. ved indkøb af mobiltelefonitjenester. "Genindføjelsen" af disse tjenester under anvendelsesområdet er en konsekvens af liberaliseringen af telekommunikationssektoren, hvor tjenester udbydes på konkurrencevilkår.

[30] De to steder, der henvises til, præciseres det, at aftaler om taletelefoni-, telex-, mobiltelefoni-, personsøgnings- og satellittjenester er undtaget fra anvendelsesområdet for direktiv 92/50/EØF, hvis disse tjenester udbydes af en aktør med eksklusive rettigheder.

Artikel 19 - Tjenesteydelseskontrakter tildelt på grundlag af en eksklusiv rettighed

Denne artikel, der svarer til bestemmelserne i den nuværende artikel 6 i direktiv 92/50/EØF, forbliver uændret.

kapitel III - ordninger gældende for offentlige tjenesteydelseskontrakter

Artikel 20 - Tjenesteydelseskontrakter, der er omfattet af bilag I A

Denne artikel, der svarer til bestemmelserne i den nuværende artikel 8 i direktiv 92/50/EØF, forbliver uændret.

Artikel 21 - Tjenesteydelseskontrakter, der er omfattet af bilag I B

Denne artikel, der svarer til bestemmelserne i den nuværende artikel 9 i direktiv 92/50/EØF, forbliver uændret.

Artikel 22 - Blandede tjenesteydelseskontrakter, der omfatter tjenesteydelser fra både bilag I A og bilag I B

Denne artikel, der svarer til bestemmelserne i den nuværende artikel 10 i direktiv 92/50/EØF, forbliver uændret.

kapitel IV - Særlige regler vedrørende udbudsbetingelserne og udbudsmaterialet

Artikel 23 - Almindelige bestemmelser

Der indføjes en ny artikel, der tjener som indledning til kapitlet om udbudsbetingelser og udbudsmateriale. Den præciserer og gentager de principper, der allerede ligger i de nuværende direktiver, og ændrer således ikke den nuværende ordning.

Stk. 1 præciserer, at de ordregivende myndigheder for hvert udbud skal udarbejde udbudsbetingelser, der præciserer og supplerer de oplysninger, der indgår i udbudsbekendtgørelsen. Det præciseres ligeledes, at de ordregivende myndigheder kun må anføre tekniske specifikationer i overensstemmelse med artikel 24, og at artikel 25 finder anvendelse, hvis de accepterer alternative tilbud.

I stk. 2 præciseres det, at de ordregivende myndigheder kan kræve oplysninger vedrørende underentrepriser (artikel 26) eller opstille betingelser vedrørende beskyttelse på arbejdspladsen og arbejdsforhold i øvrigt (artikel 27).

Endelig fastslår stk. 3 udtrykkelig de muligheder, der er anerkendt af Domstolen, nemlig, at de ordegivende myndigheder også kan opstille særlige betingelser vedrørende kontraktens udførelse. Disse betingelser skal være i overensstemmelse med gældende fællesskabsret [31].

[31] Jf. Domstolens afgørelse af 20.9.1988, sag 31/87, "Beentjes", Samlingen af Afgørelser 1988, s. 4635.

Artikel 24 - Tekniske specifikationer

Den væsentligste foreslåede ændring er baseret på en fremgangsmåde, hvor indkøbsspecifikationerne kan defineres i form af funktionelle krav. For at undgå, at de funktionelle krav er af en sådan art, at de favoriserer en national økonomisk aktør, påpeges det, at en specifikation ikke må skabe ubegrundede hindringer for de grundlæggende rettigheder.

For at undgå, at denne fremgangsmåde fremmer brugen af udbud med forhandling efter forudgående udbudsbekendtgørelse præciseres det, at de funktionelle krav skal være tilstrækkeligt præcise til at gøre tilbuddene sammenlignelige og muliggøre en kontrakttildeling uden forhandling. De pågældende bestemmelser findes i stk. 3, andet afsnit, i den nye artikel.

Køberen kan dog stadig vælge at definere sine behov med henvisning til detaljerede specifikationer. Han kan dog kun henvise til nogle bestemte og udtrykkeligt nævnte specifikationer. På samme måde som i bestemmelserne i de nuværende direktiver, nævner den nye bestemmelse de detaljerede specifikationer, som der kan henvises til (europæisk standard, international standard, national standard osv.) Disse specifikationer er i tilstrækkelig grad gennemsigtige og sikrer konsensus med hensyn til den måde, som de bliver vedtaget på. Den pågældende bestemmelse findes i forslagets stk. 3, første afsnit. Desuden tilføjes tekniske referencerammer vedtaget af europæiske standardiseringsorganer. Denne tilføjelse giver mulighed for at tage hensyn til "CEN-Workshop agreements", som inden for informationsteknologi er en ny harmoniseret teknisk reference-ramme.

Stk. 4 svarer til bestemmelserne i den nuværende artikel 10, stk. 5, litra b), i direktiv 93/37/EØF. Den tager hensyn til bygge- og anlægskontrakternes særlige karakter. Der er ikke foretaget ændringer. For at gøre det klart, at der stadig er mulighed for andre løsninger end detaljerede specifikationer, præciseres det, at henvisninger til sådanne specifikationer ikke betyder, at den ordregivende myndighed kan afvise tilbud på varer eller tjenester, der ikke er i overensstemmelse med disse detaljerede specifikationer, hvis leverandøren eller tjenesteyderen kan påvise, at de løsninger, han tilbyder, opfylder kravene på samme måde som de specifikationer, der er henvist til. Dette kan påvises på enhver passende måde (overensstemmelseserklæring fra producenten eller certificering fra tredjepart). Hensigten med denne sidste bestemmelse er at sikre, at også løsninger, der ikke er "standardiserede", kan komme i betragtning. Den skal være med til at give de offentlige indkøbere flere valgmuligheder. Bevisbyrden hviler på tilbudsgiveren. De pågældende bestemmelser findes i stk. 5, i den nye artikel.

Det skal også sikres, at den nye fleksibilitet (dvs. specifikationer i form af funktionelle krav) ikke misbruges til at lukke udbuddene for konkurrence og ikke sætter spørgsmålstegn ved de resultater, der er opnået inden for standardiseringsområdet. I stk. 6 anføres det også, at en offentlig indkøber ikke kan afvise et tilbud, der er i overensstemmelse med en europæisk eller international standard, med den begrundelse, at den pågældende standard ikke opfylder de funktionelle krav, undtagen hvis specifikationen er uhensigtsmæssig (f.eks. inkompatible materialer) eller ikke vedrører det samme krav. Dette kunne f.eks. være tilfældet, hvis en standard dækker sikkerhedskrav, mens indkøberen har stillet et krav med hensyn til miljøvenlighed. Det påhviler tilbudsgiveren at påvise - f.eks. ved hjælp af teknisk dokumentation eller en afprøvningsrapport udarbejdet af en uafhængig part - at løsningen i henhold til standarden gør det muligt at opfylde de funktionelle krav. De pågældende bestemmelser findes i stk. 6, i den nye artikel.

Endelig er den bestemmelse i det nuværende direktiv, der vedrører forbuddet mod henvisning til bestemte mærker eller fabrikater ikke blevet ændret væsentligt. Det er blot dens karakter af undtagelse, der er blevet understreget. Den pågældende bestemmelse findes i stk. 7.

Bilag VI, der opremser og definerer de tekniske specifikationer, er blevet tilpasset for at tage hensyn til udviklingen af definitioner og begreber i fællesskabsretten efter ændringen af direktiv "98/34/EF om tekniske standarder og forskrifter [32]". Det indeholder ikke væsentlige ændringer i forhold til de nuværende bestemmelser, bortset fra tilføjelsen af begrebet tekniske referencerammer vedtaget af europæiske standardiseringsorganer.

[32] Direktiv 98/34/EF af 22. juni 1998 - ophæver og erstatter direktiv 83/189/EF - EFT L 204 af 21.7.1998 s. 37.

Artikel 25 - Alternative tilbud

Denne artikel svarer til artikel 24 i direktiv 92/50/EØF, artikel 16 i direktiv 93/36/EØF og artikel 19 i direktiv 93/36/EØF. I stk. 1 er der foretaget en præcision for at tage hensyn til den nye fleksibilitet med hensyn til tekniske specifikationer, og i stk. 3 præciseres det, at reglerne om tekniske specifikationer (artikel 21) skal overholdes, når de ordregivende myndigheder behandler alternative tilbud.

Artikel 26 - Underentreprise

Denne artikel, der svarer til bestemmelserne i den nuværende artikel 25 i direktiv 92/50/EØF, den nuværende artikel 17 i direktiv 93/36/EØF og den nuværende artikel 20 i direktiv 93/37/EØF, styrkes, idet den giver den ordregivende myndighed mulighed for at kræve, at tilbudsgiveren i sit tilbud angiver de udvalgte underleverandører.

Artikel 27 - Tjenesteydelseskontrakter og bygge- og anlægskontrakter: betingelser vedrørende beskyttelse på arbejdspladsen og arbejdsforhold i øvrigt

Denne artikel, der svarer til bestemmelserne i den nuværende artikel 28 i direktiv 92/50/EØF og den nuværende artikel 23 i direktiv 93/37/EØF, forbliver uændret.

kapitel V - Udbudsprocedurer

Artikel 28 - Anvendelse af offentlige udbud, begrænsede udbud og udbud med forhandling

Der indføjet et nyt stk. 2, der udtrykkeligt nævner princippet om, at de ordinære udbudsprocedurer er offentlige udbud og begrænsede udbud.

Det nye stk. 3 præciserer undtagelsen, nemlig at de ordregivende myndigheder kun kan anvende udbud med forhandling i de særlige tilfælde og under de særlige omstændigheder, der er nævnt i artikel 29, 30 og 31.

De to nye stykker skaber ikke nye forpligtelser, men indføjer Domstolens vigtigste retspraksis i lovgivningen.

Artikel 29 - Tilfælde, der kan begrunde anvendelsen af udbud med forhandling efter forudgående udbudsbekendtgørelse

I stk. 1, litra b) indføjes en definition af en ny hypotese, hvor det er tilladt at anvende udbud med forhandling. Det skal bemærkes, at dette begreb ikke er defineret udtømmende i forslaget. Det er umuligt gennem en udtømmende liste at definere alle "særligt komplekse" tilfælde eller give en langtidsholdbar definition, der kan gælde under alle omstændigheder.

Den nye bestemmelse opstiller to betingelser:

- kriteriet for tildeling af kontrakten skal være det økonomisk mest fordelagtige tilbud, idet prisen alene ikke er et hensigtsmæssigt kriterium i forbindelse med komplekse kontrakter

- at kompleksiteten er fastslået og derfor kan begrundes objektivt af den ordregivende myndighed. Der er således ikke tale om et subjektivt forhold, dvs. et forhold som skyldes forsømmelighed fra den ordregivende myndigheds side. Denne kan ikke blot begrænse sig til at hævde, at den ikke er i stand til at foretage definitioner og evalueringer. Den ordregivende myndighed skal derimod påvise, at den objektivt ikke er i stand til dette som følge af arten af den pågældende kontrakt. Afhængigt af det enkelte tilfælde kan dette indebære, at den ordregivende myndighed skal påvise, at dens projekt ikke har fortilfælde, eller at det ville have været nødvendigt at investere uforholdsmæssigt mange penge eller bruge uforholdsmæssigt megen tid på at erhverve den nødvendige viden.

Inden for rammerne af direktivets andre bestemmelser kan de ordregivende myndigheder selvfølgelig frit anvende de andre udbudsprocedurer, selv om de havde kunnet vælge at anvende udbud med forhandling på grundlag af den nye hypotese. Det er ikke obligatorisk at anvende denne løsning.

De andre allerede eksisterende hypoteser for udbud med forhandling efter forudgående udbudsbekendtgørelse forbliver uændrede.

Stk. 1, litra a), svarer til bestemmelserne i artikel 11, stk. 2, litra a) i direktiv 92/50/EØF, artikel 6, stk. 2, i direktiv 93/36/EØF og artikel 7, stk. 2, litra a), i direktiv 93/37/EØF. Der er ikke foretaget ændringer.

Stk. 2 svarer til bestemmelserne i artikel 11, stk. 2, litra b), i direktiv 92/50/EØF og til artikel 7, stk. 2, litra c) i direktiv 93/37. Der er ikke foretaget ændringer.

Stk. 3 svarer til bestemmelserne i artikel 11, stk. 2, litra c), i direktiv 92/50/EØF. Der er ikke foretaget ændringer.

Stk. 4 svarer til bestemmelserne i artikel 7, stk. 2, litra b), i direktiv 93/37/EØF. Der er ikke foretaget ændringer.

Artikel 30 - Særlige regler for særligt komplekse offentlige kontrakter

Proceduren for udbud med forhandling efter forudgående udbudsbekendtgørelse i det nye tilfælde med "særligt komplekse kontrakter" er beskrevet i stk. 1 i den nye artikel 30 (se også punkt 3.8. i begrundelsen). Det skal præciseres, at de ordregivende myndigheder under ingen omstændigheder er forpligtede til at anmode om en løsningsskitse, hverken ved udbudsprocedurens indledning eller efter udvælgelse af deltagere til forhandling.

Når de ordregivende myndigheder beslutter at benytte muligheden for at anmode om en løsningsskitse ved udbudsprocedurens indledning i overensstemmelse med stk. 2, andet afsnit, litra b), giver bestemmelsen i fjerde afsnit), samme stykke, dem mulighed for at fastsætte deres krav med hensyn til økonomisk og finansiel situation samt teknisk formåen set i relation til løsningsskitsens gennemførelse. Med andre ord kan de f.eks. kræve, at ansøgerne dokumenterer, at de har en omsætning på x% af de omkostninger, der skønnes at være nødvendige for at gennemføre deres løsningsskitse, eller at de dokumenterer, at de er i besiddelse af den nødvendige kompetence og erfaring til at gennemføre den løsning, som de har foreslået.

For at sikre overholdelsen af principperne om ikke-forskelsbehandling og ligebehandling samt gennemsigtighed i denne nye form for udbud med forhandling [33] bestemmes det i stk. 2, tredje afsnit, og i stk. 4, at de kvalitative udvælgelseskriterier og tildelingskriterierne forbliver uændrede gennem hele udbudsproceduren. Tildelings-kriterierne kan dog ændres i det omfang, hvor de ikke længere er egnede set i forhold til den definitive løsning, der er angivet i udbudsbetingelserne. Det tilføjes, at de kvalitative udvælgelseskriterier skal anføres i udbudsbekendtgørelsen, og at tildelingskriterierne skal anføres i udbudsbekendtgørelsen eller i det dokument, der beskriver den ordregivende myndigheds behov. Dette er sket for at sikre, at kriterierne ikke fastsættes på en sådan måde, at de favoriserer en bestemt løsning eller en bestemt ansøger. Det skal også bemærkes, at bestemmelserne i artikel 50, stk. 2, vedrørende angivelse af den relative vægtning af tildelingskriterierne gælder for denne nye form for udbud med forhandling efter forudgående udbudsbekendtgørelse. Desuden finder artikel 54 om unormalt lave tilbud anvendelse.

[33] Se også betragtning nr. 24 i dette forslag.

I stk. 3 bestemmes det, at de ordregivende myndigheder skal specificere deres behov og krav så nøjagtigt som muligt, således at de kan bruges som grundlag for eventuel udarbejdelse af løsningsskitser og forhandling. Som undtagelse fra bestemmelserne i artikel 24, stk. 3, som giver de ordregivende myndigheder mulighed for at fastætte tekniske specifikationer enten i form af funktionsdygtighed eller funktionelle krav eller i form af henvisning til nationale standarder til gennemførelse af europæiske standarder, bestemmes det i stk. 3, at de ordregivende myndigheder kun kan specificere deres behov og krav med hensyn til funktion. Selve arten af en "særlig kompleks kontrakt", hvor deltagerne i forhandlingen bør have mulighed for at udfolde deres kreativitet, giver ikke mulighed for at specificere kravene præcist.

Til sidst, og fordi deltagernes kreativitet spiller en særlig vigtig rolle i forbindelse med særligt komplekse kontrakter, giver stk. 9 udtrykkeligt de ordregivende myndigheder mulighed for at uddele priser og yde betaling, forudsat at dette medregnes ved vurderingen af kontraktens værdi og derved ved beregning af tærskelværdien.

Det skal bemærkes, at det modsatte ikke kan konkluderes, blot fordi sådanne priser eller betalinger ikke er nævnt andetsteds i direktivet.

Artikel 31 - Tilfælde, der kan begrunde anvendelsen af udbud med forhandling uden forudgående udbudsbekendtgørelse

Denne artikel svarer til bestemmelserne i artikel 11, stk. 3, i direktiv 92/50/EØF, artikel 6, stk. 3, i direktiv 93/36/EØF og artikel 7, stk. 3, i direktiv 93/37/EØF. Disse bestemmelser er blevet samlet for at omarbejde retsakterne til en enkelt retsakts og for at undgå, at bestemmelserne gentages. Der er ikke foretaget ændringer.

Artikel 32 - Rammeaftaler

Denne nye artikel giver de ordregivende myndigheder mulighed for at anvende en særlig procedure, hvis deres indkøb sker efter indgåelse af en rammeaftale, der er indgået i overensstemmelse med direktivet (jf. definitionen af rammeaftale i artikel 1, stk. 7).

I henhold til stk. 1 skal de ordregivende myndigheder, der har valgt at benytte en rammeaftale som defineret i direktivets artikel 1, stk. 7, tildele kontrakterne baseret på rammeaftalen i overensstemmelse med en specifik procedure, og skal defor ikke følge direktivets andre bestemmelser for indgåelse af kontrakter.

Hver gang der skal indgås en ny kontrakt, skaber de ordregivende myndigheder en udbudssituation mellem aftalens parter.

De ordregivende myndigheder skal skriftligt konsultere alle de parter i rammeaftalen, der forventes at kunne opfylde deres behov, og fastsætte en tilstrækkelig lang frist til indsendelse af tilbud. I denne forbindelse skal de tage hensyn til hver enkelt kontrakts særlige karakter.

Leverandørerne eller tjenesteyderne skal indsende deres tilbud skriftligt. Tilbuddenes indhold skal holdes fortroligt lige til udløbet af den svarfrist, der er fastsat af den ordregivende myndighed. Den ordregivende myndighed må under ingen omstændigheder tildele kontrakter før efter udløbet af denne frist. Kontrakten skal tildeles på grundlag af tildelingskriterier opstillet i overensstemmelse med direktivets artikel 53.

I stk. 2 præciseres det, at de ordregivende myndigheder skal indgå hver enkel kontrakt i henhold til direktivets bestemmelser, hvis de ikke har anvendt den procedure, der er beskrevet i artikel 1, stk. 7, dvs., hvis de ikke har indgået rammeaftalen i overensstemmelse med direktivets bestemmelser. I disse tilfælde kan de ikke påberåbe sig den procedure, der er beskrevet i stk. 1.

I stk. 3 er det fastsat, at rammeaftalen højst må være gældende for en periode på 3 år, men dog kan forlænges i behørigt begrundede undtagelsestilfælde. Bevisbyrden påhviler ifølge Domstolens retspraksis med hensyn til dispensationer den ordregivende myndighed.

Endelig bestemmes det i dette stykke, at rammeaftaler ikke må misbruges til at begrænse eller forvride konkurrencen ved at forhindre fri konkurrence i forbindelse med indgåelse af kontrakt.

Artikel 33 - Offentlige bygge- og anlægskontrakter: særlige regler vedrørende socialt boligbyggeri

Denne artikel, der svarer til bestemmelserne i den nuværende artikel 9 i direktiv 93/37/EØF, forbliver uændret.

kapitel VI - Bestemmelser om offentliggørelse og gennemsigtighed

Afdeling 1 - Offentliggørelse af bekendtgørelser

Artikel 34 - Bekendtgørelser

Denne artikel svarer til bestemmelserne i den nuværende artikel 15, stk. 1 og 2, artikel 16, stk. 1, 3 og 5, samt artikel 17, stk. 2, andet afsnit, i direktiv 92/50/EØF, til den nuværende artikel 9 i direktiv 93/36/EØF og til den nuværende artikel 11, stk. 7, andet afsnit, stk. 2 og stk. 5 i direktiv 93/37/EØF. Den er uændret bortset fra to aspekter.

Det første vedrører de tekniske specifikationer for udbudsbekendtgørelserne. Af årsager, som er omhandlet tidligere i begrundelsen, er bestemmelserne med mere detaljerede tekniske specifikationer samlet i et nyt bilag VIII [se også artikel 35, stk. 3]. De fælles regler for offentliggørelse er derfor blevet tilpasset, og en henvisning til det nye bilag er indføjet i alle de andre relevante artikler i direktivet.

Et andet aspekt vedrører rammeaftaler indgået i overensstemmelse med artikel 1. stk. 7. Det bør undgås, at der skal fremsendes meddelelse om enhver kontrakt, som indgås på grundlag af rammeaftalen. Stk. 3, andet afsnit, indeholder derfor en bestemmelse om fritagelse fra dette krav.

For så vidt angår offentlige indkøbskontrakter indeholder stk. 1, litra a), en ændring, idet henvisningen til nomenklaturen "Classification of Products According to Activities (CPA)" ændres til en henvisning til en nomenklatur, der er skabt specielt til opfyldelse af behovene i forbindelse med offentlige kontrakter, nemlig Det fælles glossar for offentlige indkøbsaftaler (Common Procurement Vocabulary - CPV).

Artikel 35 - Udarbejdelse og offentliggørelse af bekendtgørelser

Først og fremmest henvises der til standardformularer, der er vedtaget af Kommissionen i henhold til fremgangsmåden i artikel 76, stk. 2, som skal anvendes i forbindelse med udbudsbekendtgørelser. Under alle omstændigheder er de oplysninger, der mindst skal indgå i udbudsbekendtgørelserne anført i bilag VII.

Visse detaljerede oplysninger i de nuværende direktiver vedrørende offentliggørensen af udbudsbekendtgørelserne er anført i det nye bilag VIII "Tekniske Specifikationer for Offentliggørelse".

Artikel 35 indeholder bestemmelser, der er indført som følge af den generelle udbredelse af elektroniske midler (stk. 4). I disse præciseres det, at offentliggørelsen finder sted inden for en frist på 5 dage, hvis der er tale om elektronisk fremsendelse. I andre tilfælde, dvs. den nuværende ordning, forbliver fristen på 12 dage generelt og på 5 dage i forbindelse hasteproceduren.

Endelig omhandler stk. 2 den særlige situation med rammeaftaler og fastsætter regler for bekendtgørelse, når en ordregivende myndighed gør brug af artikel 32.

Artikel 36 - Ikke-obligatorisk offentliggørelse

Denne artikel gentager de tilsvarende bestemmelser fra de tre "klassiske" direktiver, der giver mulighed for offentliggørelse på fællesskabsplan i tilfælde, hvor det ikke er obligatorisk at anvende direktiverne. Teksten er blevet tilpasset til de ændringer, der er blevet indføjet vedrørende offentliggørelse. Denne artikel svarer til artikel 21 i direktiv 92/50/EØF, artikel 13 i direktiv 93/36/EØF og artikel 17 i direktiv 93/37EØF, der giver de ordregivende myndigheder mulighed for at offentliggøre udbudsbekendtgørelser i overensstemmelse med bilag VIII, også når der er tale om offentlige udbud, som det ikke er obligatorisk at offentliggøre.

Afdeling 2 - Frister

Artikel 37 - Ansøgninger om deltagelse og modtagelse af tilbud

Der indføres et generelt princip, der er inspireret af bestemmelserne i GPA-aftalen, om at alle frister skal være tilstrækkelig lange til, at der kan udarbejdes tilbud, idet der bl.a. tages hensyn til deres kompleksitet. Denne generelle regel ledsages af specifikke regler om minimumsfrister, hvis længde afhænger af den anvendte udbudsprocedure. Disse minimumsfrister udgør et "sikkerhedsnet".

De frister, der i øjeblikket gælder for modtagelse af tilbud i forbindelse med offentlige udbud og for modtagelse af ansøgninger og indsendelse af tilbud i forbindelse med begrænsede udbud, forbliver uændrede. For så vidt angår udbudsprocedurerne med forhandling, er fristen for ansøgning om deltagelse ligeledes uændret. For så vidt angår modtagelse af tilbud i forbindelse med disse sidstnævnte procedurer er der i de nugældende direktiver ikke fastsat nogen frist. Stk. 3 afhjælper denne mangel ved at fastsætte en frist for modtagelsen af tilbud, der svarer til fristen i forbindelse med begrænsede udbud.

For så vidt angår de kortere frister for modtagelse af tilbud, der finder anvendelse, når den ordregivende myndighed har offentliggjort en vejledende bekendtgørelse, foretages der med stk. 4 en harmonisering, idet der fastsættes ens frister for offentlige udbud og begrænsede udbud med minimumsfrister på 36/26 dage i stedet for de nuværende 36/22 dage for offentlige udbud og 26 dage for begrænsede udbud. Det nuværende hul med hensyn til udbud med forhandling udfyldes ved at fastsætte de samme frister som for de andre udbudsprocedurer.

I et ønske om at fremme anvendelsen af elektroniske midler, fastsættes der i stk. 5 en nedsættelse på 7 dage af fristen for modtagelse af tilbud ved offentlige udbud og af fristen for anmodning om deltagelse i begrænsede udbud og udbud med forhandling, når den ordregivende myndighed har udarbejdet og fremsendt udbudsbekendtgørelsen via elektroniske midler i henhold til de tekniske specifikationer for offentliggørelse, som findes i bilag VIII. Denne nedsættelse svarer til reduktionen af de frister, som er nødvendige for offentliggørelse af udbudsbekendtgørelser på Fællesskabsplan.

Af samme grund indeholder stk. 6 en bestemmelse om forkortelse på 5 dage af fristen for modtagelse af tilbud, der kumuleres med ovennævnte forkortelse, hvis den ordregivende myndighed fra datoen for afsendelse af bekendtgørelsen giver fri og direkte elektronisk adgang til samtlige udbudsbetingelser og andre dokumenter, der er nødvendige for udarbejdelse af tilbuddet.

Stk. 8 viderefører artikel 11, stk. 6, i direktiv 93/96/EØF, artikel 18, stk. 5, i direktiv 92/50/EØF og artikel 12, stk. 5, i direktiv 93/37/EØF.

Med stk. 9 tilpasses de nuværende bestemmelser for hasteproceduren for at tage hensyn til anvendelsen af elektroniske midler til udarbejdelse og fremsendelse af udbudsbekendtgørelsen. I sådanne tilfælde er fristen for modtagelse af ansøgninger om deltagelse mindst 10 dage i stedet for 15 dage, at regne fra datoen for afsendelsen af bekendtgørelsen

De forkortede frister ved anvendelse af elektroniske midler og fristerne for hasteprocedurerne for begrænsede udbud og udbud med forhandling finder ikke anvendelse på de særligt komplekse kontrakter, der er omhandlet i artikel 30.

Artikel 38 - Udbudsbetingelser og supplerende oplysninger

Denne artikel, der svarer til bestemmelserne i artikel 18, stk. 3 og 4, artikel 19, stk. 6, og artikel 20, stk. 2, i direktiv 92/50/EØF, artikel 10, stk. 2 og 3, artikel 11, stk. 5, og artikel 12, stk. 2 i direktiv 93/36/EØF og artikel 12, stk. 3 og 4, artikel 13, stk. 6, og artikel 14, stk. 2 i direktiv 93/37/EØF, forbliver uændret, men fremhæver elektronisk offentliggørelse.

Afdeling 3 - Hvilke oplysninger, der skal fremsendes, og hvordan de skal fremsendes

Artikel 39 - Fremsendelsesmetoder for ansøgninger om deltagelse

Der er indføjet en ny bestemmelse for at muliggøre anvendelsen af elektroniske midler ved ansøgning om deltagelse. Der henvises ikke længere til kommunikationsmidler, der ikke mere er i almindelig brug (telex og telegram). Telefonen er ikke længere et anvendeligt middel.

Desuden skal bestemmelser, der er afledt af nylige ændringer [34], der giver medlemsstaterne mulighed for at tillade indsendelse af tilbud "på andre måder", udvides til generelt at omfatte alle typer kommunikation og udveksling af oplysninger, og dette giver anledning til visse tilpasninger. De berørte artikler, nemlig artikel 19, stk. 5, og artikel 20, stk. 3, i direktiv 92/50/EØF, artikel 11, stk. 4, og artikel 12, stk. 3, i direktiv 93/36/EØF samt artikel 13, stk. 5, og artikel 14, stk. 3, i direktiv 93/37/EØF ændres derfor.

[34] Direktiv 97/52/EF af 13.10.1997, EFT L 328.

Artikel 40 - Opfordringer til at afgive tilbud eller til at forhandle

Denne artikel overtager bestemmelserne vedrørende begrænsede udbud og udbud med forhandling (artikel 19, stk. 2, i direktiv 92/50/EØF, artikel 11, stk. 2, og artikel 12, stk. 3, i direktiv 93/36/EØF og artikel 13, stk. 2 og artikel 14, stk. 3, i direktiv 93/37/EØF) og tager højde for den nye form med opfordring til at forhandle, når der er tale om særligt komplekse kontrakter - samt anvendelse elektroniske midler.

Artikel 41 - Oplysning af ansøgere og tilbudsgivere

Denne artikel, der svarer til bestemmelserne i den nuværende artikel 12, stk. 1 og 2, i direktiv 92/50/EØF, den nuværende artikel 7, stk. 1 og 2, i direktiv 93/36/EØF og den nuværende artikel 8, stk. 1 og 2, i direktiv 93/37/EØF, forbliver uændret.

Afsnit 4 - Kommunikation

Artikel 42 - Kommunikationsmidler

Der er tale om en bestemmelse, der stiller de elektroniske midler på lige fod med andre kommunikationsmidler. Desuden nævnes de forældede teknikker - f.eks. telex - ikke længere (stk. 1).

Stk. 2 giver de nødvendige garantier med hensyn til integritet og fortrolighed i forbindelse med tilbuddene, også ved anvendelse af elektroniske midler.

I stk. 3 tages der højde for, at visse dokumenter, attester og certificeringer, der skal bruges ved udvælgelsen af ansøgere, i modsætning til tilbuddet ikke kan fremsendes elektronisk. Det bestemmes derfor, at sådan dokumentation kan fremsendes på anden måde senest dagen før åbningen af tilbuddene.

Endelig indeholder stk. 4 en vigtig bestemmelse, der skal sikre, at de elektroniske midler ikke bruges til at favorisere bestemte tilbudsgivere: det præciseres, at uanset hvilket middel, der anvendes, må det ikke have til formål eller medføre, at det indre marked ikke fungerer efter hensigten.

Artikel 23, stk. 2, i direktiv 92/50/EØF, artikel 15, stk. 3, i direktiv 93/36/EØF og artikel 18, stk. 2, i direktiv 93/37/EØF ændres derfor

Afdeling 5 - Rapporter

Artikel 43 - Indhold af rapporterne

Denne artikel svarer til bestemmelserne i artikel 12, stk. 3, i direktiv 92/50/EØF, artikel 7, stk. 3, i direktiv 93/36/EØF og artikel 8, stk. 3, i direktiv 93/37/EØF.

Listen over elementer, der skal indgå i rapporterne suppleres dog med to punkter: begrundelse for afvisning af tilbud, der anses for at være unormalt lave, og begrundelse for, at den ordregivende myndighed har besluttet ikke at tildele en kontrakt.

Denne ændring forenkler de forpligtelser, som de ordregivende myndigheder allerede er pålagt med hensyn til at underrette Kommissionen om afvisning af tilbud, der anses for at være for lave, hvis kontrakten tildeles på grundlag af det laveste bud (artikel 37, tredje afsnit, i direktiv 93/37/EØF, artikel 27, tredje afsnit i direktiv 93/36/EØF og artikel 30, stk. 4, tredje afsnit, i direktiv 93/37/EØF) og underrette Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer om begrundelsen for at have besluttet at undlade at indgå en kontrakt, der har været udbudt, eller at gøre udbudsproceduren om (artikel 12, stk. 2, i direktiv 92/50/EØF, artikel 7, stk. 2, i direktiv 93/36/EØF og artikel 8, stk. 2, i direktiv 93/37/EØF).

kapitel VII - Udbudsprocedurens afvikling

Afdeling 1 - Almindelige bestemmelser

Artikel 44 - Udvælgelse af deltagere og tildeling af kontrakter

Denne artikel har et tredobbelt formål:

- at indføje en henvisning i stk. 1 til afdeling 3, idet det forklares, at tildelingen af kontrakter foregår efter at have kontrolleret de økonomiske aktørers egnethed. For at gøre kontrollen mere gennemsigtig suppleres de nuværende direktiver, der kun henviser til kriterierne for kvalitativ udvælgelse (artikel 23, stk. 1, i direktiv 92/50/EØF, artikel 15, stk. 1, i direktiv 93/36/EØF, og artikel 18, stk. 1, i direktiv 93/37/EØF) med bestemmelsen i stk. 2, der indfører en mulighed for, at de ordregivende myndigheder kan fastsætte specifikke niveauer for formåen og erfaring i forbindelse med en bestemt kontrakt. I henhold til Domstolens retspraksis [35] har de allerede denne mulighed.

[35] Domstolens afgørelser i sagerne "Bellini" og "Beentjes".

- at præcisere, hvorledes de ordregivende myndigheder kan udelukke tilbudsgivere ved offentlige udbud og ansøgere ved begrænsede udbud og udbud med forhandling og parallelt hermed, hvorledes de er forpligtede til at gøre dette.

- at angive, hvorledes de ordregivende myndigheder, som i forbindelse med begrænsede udbud eller udbud med forhandling efter udbudsbekendtgørelse, fastsætter et bestemt antal ansøgere eller en øvre og nedre grænse for antallet af ansøgere, der skal opfordres til at afgive tilbud, foretager denne reduktion af antallet.

I stk. 3 drages konsekvenserne af stk. 2, idet det præciseres, at ingen ansøger kan udelukkes fra en udbudsprocedure på grundlag af udvælgelseskriterier eller krav om formåen og erfaring, som ikke er bekendtgjort på forhånd.

I stk. 4 fastsættes rammer for, hvornår de ordregivende myndigheder kan begrænse antallet af ansøgere i forbindelse med et begrænset udbud eller et udbud med forhandling (jf. artikel 45).

Denne begrænsning skal foretages på grundlag af objektive udvælgelseskriterier, hvilket indebærer, at kun disse kriterier kan anvendes. Desuden skal den krævede formåen og erfaring angives i udbudsbekendtgørelsen.

Ved stk. 5 fastsættes en udtrykkelig forpligtelse til ved enhver udbudsprocedure at se bort fra konkurrenter, som ikke har den formåen og erfaring, der på forhånd er angivet af den ordregivende myndighed.

Ved stk. 6 udvides anvendelsesområdet for artikel 32, stk. 4, i direktiv 92/50/EØF og artikel 23, stk.. 3, i direktiv 93/36/EØF til at omfatte offentlige tjenesteydelseskontrakter.

Artikel 45 - Særlige regler for begrænsede udbud og udbud med forhandling

Denne artikel svarer til artikel 27 i direktiv 92/50/EØF, artikel 19 i direktiv 93/36/EØF og artikel 22 i direktiv 93/37/EØF.

Stk. 1 svarer til teksten i stk. 1 i de ovennævnte artikler.

Stk. 2, første afsnit, og stk. 3 i de ovennævnte artikler ændres for at afhjælpe en manglende konsekvens i direktiv 92/50/EØF og 93/36/EØF, hvor de pågældende artikler (kun angivelse af en margen for antallet i forbindelse med begrænsede udbud og kun angivelse af et bestemt antal for udbud med forhandling) afviger fra udbudsbekendtgørelserne (for begge udbudsprocedurer angives både antal og margen), samt den manglende konsekvens mellem disse to direktiver og direktiv 93/37/EØF (margen for begrænsede udbud, antal for udbud med forhandling, ingen særlig angivelse i udbudsbekendtgørelserne). Denne ændring er desto mere nødvendigt, fordi kombinationen af bestemmelserne i direktiv 92/50/EØF og 93/36/EØF er blevet fortolket således, at man ved fastsættelse af en margen kun skulle overholde minimumsantallet med hensyn til antallet af ansøgere, der skulle opfordres til at afgive tilbud.

Ved stk. 2 fastsættes det derfor, at der er mulighed for kun at fastsætte et mindste antal af ansøgere, som man påtænker at opfordre (dette antal kan overskrides ved opfordringen), eller der kan fastsættes et mindste antal suppleret med fastsættelse af et største antal. Det tilføjes, at maksimumantallet skal fastsættes således, at konkurrencen ikke begrænses, hvilket vil sige, at det skal fastsættes i forhold til udbuddets art. Antallet eller rammen for antallet skal obligatorisk angives i udbudsbekendtgørelsen.

Den nuværende bestemmelse om at antallet af ansøgere i begrænsede udbud, der opfordres til at afgive tilbud, under alle omstændigheder skal være tilstrækkeligt stort til at sikre reel konkurrence (stk. 2, andet afsnit, i de ovennævnte artikler), er blevet sløjfet for ikke at pålægge yderligere procedurer for kontrakter, der allerede er i udbud. Selvfølgelig kan de ordregivende myndigheder genudbyde disse kontrakter af objektive grunde.

Afdeling 2 - Kriterier for kvalitativ udvælgelse

Artikel 46 - Ansøgerens eller tilbudsgiverens forhold

Denne artikel, der svarer til bestemmelserne i den nuværende artikel 29 i direktiv 92/50/EØF, den nuværende artikel 20 i direktiv 93/36/EØF og den nuværende artikel 24 i direktiv 93/37/EØF, forbliver uændret. Stk. 1, litra f), bringer artikel 29, første afsnit, litra f) i direktiv 92/50/EØF i overensstemmelse med de tilsvarende bestemmelser i direktiv 93/36/EØF og 93/37/EØF.

Der indføres en ny forpligtelse med denne artikel - i stk. 1 - således at de ordregivende myndigheder bliver forpligtede til at udelukke tilbudsgivere, der har modtaget en definitiv dom for deltagelse i organiseret kriminalitet, for korruption eller for svig mod Fællesskabets finansielle interesser. Denne forpligtelse styrker Fællesskabets midler til bekæmpelse af sådanne fænomener. Disse bygger på fællesskabsdefinitioner af disse fænomener.

Desuden er antallet af tilfælde, der giver mulighed for at udelukke konkurrenter blevet forøget. Forslaget hjemler således i stk. 2, litra h), mulighed for at udelukke enhver økonomisk aktør, som ved en dom - selv en ikke-definitiv dom - er dømt for svig eller anden ulovlig aktivitet som omhandlet i traktatens artikel 280, bortset fra de tilfælde, der er nævnt i stk. 1, litra c), hvor udelukkelsen er obligatorisk. Muligheden for at udelukke deltagere på grund af enhver strafbar handling, der rejser tvivl om deres faglige hæderlighed er ligeledes blevet udvidet til at omfatte tilfælde af ikke-definitive domme.

Artikel 47 - Retten til at udøve det pågældende erhverv

Denne artikel, der i det væsentligste svarer til bestemmelserne i den nuværende artikel 30 i direktiv 92/50/EØF, artikel 21 i direktiv 93/36/EØF og artikel 25 i direktiv 93/37/EØF, forbliver uændret bortset fra en lille ændring: oplysninger om de faglige registre og handelsregistre samt erklæringer eller attester for hver medlemsstat (se artikel 30, stk. 3, i direktiv 92/50/EØF, artikel 21, stk. 2, i direktiv 93/36/EØF og artikel 25 i direktiv 93/37/EØF) samles i bilagene (se bilag IX A, IX B og IX C).

Artikel 48 - Økonomisk og finansiel formåen

Denne artikel, der svarer til bestemmelserne i den nuværende artikel 31, i direktiv 92/50/EØF, den nuværende artikel 22 i direktiv 93/36/EØF og den nuværende artikel 26 i direktiv 93/37/EØF, forbliver uændret.

Artikel 49 - Teknisk og/eller faglig formåen

Denne artikel, der svarer til bestemmelserne i den nuværende artikel 32, i direktiv 92/50/EØF, den nuværende artikel 23 i direktiv 93/36/EØF og den nuværende artikel 27 i direktiv 93/37/EØF, forbliver uændret.

Artikel 50 - Kvalitetsstandarder

Denne artikel, der svarer til bestemmelserne i den nuværende artikel 33 i direktiv 92/50/EØF, forbliver uændret. Der sker dog en ændring, idet disse regler udvides til også at omfatte offentlige bygge- og anlægskontrakter og offentlige tjenesteydelseskontrakter. Denne udvidelse begrundes med det forhold, at kvalitetssikring er et udbredt fænomen i alle sektorer.

Artikel 51 - Supplerende dokumenter og oplysninger

Denne artikel, der svarer til bestemmelserne i den nuværende artikel 34 i direktiv 92/50/EØF, den nuværende artikel 24 i direktiv 93/36/EØF og den nuværende artikel 28 i direktiv 93/37/EØF, forbliver uændret.

Artikel 52 - Officielle lister over godkendte økonomiske aktører

Denne artikel, der svarer til bestemmelserne i den nuværende artikel 35 i direktiv 92/50/EØF, den nuværende artikel 25 i direktiv 93/36/EØF og den nuværende artikel 29 i direktiv 93/37/EØF, forbliver uændret.

Afdeling 3 - Kontrakttildeling

Artikel 53 - Kriterier for tildeling af kontrakter

Der indføjes et nyt stk. 2. I henhold til dette skal de ordregivende myndigheder allerede ved indledningen af udbudsproceduren angive den relative vægtning af de enkelte kriterier, der anvendes til at foretage tildelingen til det økonomisk mest fordelagtige tilbud. Angivelsen kan udtrykkes på anden måde end i procent, men må under ingen omstændigheder begrænset til blot at opstille kriterierne i prioriteret rækkefølge. Dette ville give mulighed for at tildele de første kriterium fra 99% til 51% af den relative værdi, og tilbudsgiverne ville derfor ikke kunne udarbejde deres tilbud med fuldt kendskab til forholdene.

I nogle ekstraordinære tilfælde, nemlig når kontrakten er af en sådan art, at det ikke er muligt at foretage en relativ vægtning af hvert enkelt kriterium lige fra procedurens indledning, er de ordregivende myndigheder forpligtede til at meddele værdien for hvert tildelingskriterium senest ved opfordringen til at afgive tilbud [begrænset udbud og udbud med forhandling] eller, hvis proceduren for særligt komplekse kontrakter anvendes (se artikel 27), senest ved indbydelsen til forhandling (se også betragtning nr. 28).

Artikel 30, stk. 3, i direktiv 93/37/EØF, som vedrører muligheden for at anvende andre tildelingskriterier end de i stk. 1 omhandlede udgår af følgende grunde: først skal det bemærkes, at i begrundelsen til det forslag [36], der blev til direktiv 93/36/EØF, anføres med hensyn til den tilsvarende bestemmelse i direktiv 88/295/EØF [37], at rapporter fra medlemsstaterne viser, at der ikke findes nogen ordninger, der kan falde ind under bestemmelsen i den tidligere artikel 25, stk. 4 [38]..... Denne bestemmelse er derfor