Regionsudvalget udtalelse om "Den fælles landbrugspolitiks betydning for regionerne ved EU's udvidelse"

(2002/C 107/02)

REGIONSUDVALGET har -

under henvisning til præsidiets beslutning af 20. september 2000 om i henhold til EF-traktatens artikel 265, stk. 5, at udarbejde udtalelse om ovennævnte emne og at henvise det forberedende arbejde til Underudvalg 2 "Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne, Fiskeri",

under henvisning til udtalelsen om førtiltrædelsesforanstaltninger inden for landbruget - SAPARD (CdR 273/98 fin(1));

under henvisning til udtalelsen om den fælles landbrugspolitik og EU's udvidelse mod øst (CdR 239/96 fin(2));

under henvisning til forslag til Regionsudvalgets udtalelse (CdR 416/2000 rev. 2), vedtaget af Underudvalg 2 den 9. oktober 2001 (ordfører: Bengt-Anders Johansson, rådmand i Gislaved kommune, S/PPE) -

på den 41. plenarforsamling den 14.-15. november 2001 (mødet den 15. november) enstemmigt vedtaget følgende udtalelse.

Henstillinger

1. Regionsudvalget finder, at den fælles landbrugspolitik også efter udvidelsen skal være fælles. Det skal den for at sikre fri bevægelighed og handel med levnedsmidler og landbrugsprodukter på det fælles marked, og for at konkurrencen mellem medlemsstaterne kan foregå på lige vilkår. Desuden har den fælles landbrugspolitik til formål at sikre landbrugsbefolkningen en rimelig levestandard og at sikre forbrugernes forsyning med sunde levnedsmidler til rimelige priser. Den fælles landbrugspolitik bør samtidig implementeres på europæisk, regionalt og nationalt plan under fuld hensyntagen til subsidiaritetsprincippet. Alt dette indgår i en fælles politik, som følgelig er EU's kompetence, og som til punkt og prikke opfylder princippet om finansiel solidaritet og økonomisk og social samhørighed, indført med fællesakten. Det indebærer, at alle landmænd i EU behandles ens i ensartede situationer.

2. De finansielle perspektiver, der blev fastlagt i forbindelse med Agenda 2000, lagde grundlaget for en udvidelse inden for aftalte budgetrammer. Men Regionsudvalget konstaterer, at hvis de midler, der er afsat til udvidelsen på landbrugsbudgettet, skal kunne slå til, er det en forudsætning, at ansøgerlandene gradvis indsluses i ordningen med direkte støtte. Hvis alle ansøgerlandene i første gruppe (Polen, Ungarn, Estland, Slovenien, Tjekkiet og Cypern) bliver medlemmer før 2006 og fra begyndelsen fuldt ud omfattes af den direkte støtte, er budgetrammerne utilstrækkelige. Regionsudvalget går derfor ind for, at de nye medlemsstater gradvis indsluses i EF's system for direkte støtte. Hvis man i løbet af en overgangsperiode gradvis lader niveauet for direkte støtte i ansøgerlandene stige til det normale EF-niveau, kan skadelige konsekvenser af alt for hurtig indførelse af ordningen undgås.

3. Regionsudvalget finder, at den fælles landbrugspolitik trænger til at reformeres. Reformen er blandt andet nødvendig for at sikre, at de mindre begunstigede landdistrikters behov tilgodeses. Det langsigtede mål med den ændrede fælles landbrugspolitik må være at forbedre landbrugsbedrifternes konkurrenceevne. Regionsudvalget går ind for en åbning over for verdensmarkederne på landbrugsområdet, som går videre end den åbning, der allerede er vedtaget. Regionsudvalget støtter Kommissionens tanker om, at landbrugets multifunktionalitet skal være et fremtrædende element i den fremtidige europæiske landbrugsmodel i forbindelse med WTO-forhandlingerne. Den direkte støtte bør reduceres, men afhængigt af bedriftsstørrelsen, så landdistrikterne kan fremmes i højere grad. EU's landbrugspolitik bør lægge stor vægt på regionerne i den yderste periferi og bjergområderne, eftersom det af både miljømæssige og økonomiske grunde er nødvendigt at forhindre, at disse områder affolkes.

For at styrke den europæiske landbrugsmodel, der er baseret på produktkvalitet, fødevare- og hygiejnesikkerhed samt hensyntagen til det omgivende miljø, og for at sikre, at modellen opfylder de europæiske forbrugeres krav, bør den fælles landbrugspolitik dog fastholde støttemekanismer i form af direkte støtte, der kædes sammen med fremme af den nævnte model. Væsentlige ændringer af de nuværende støttemekanismer er derfor nødvendige. Forbindelsen til produktions- og arealstørrelse skal kappes, og bedrifter, der ligger mere på linje med den europæiske landbrugsmodel, der ønskes styrket, skal tilgodeses i højere grad, tillige med bedrifter, der har svært ved at konkurrere på markedet på grund af større naturgivne handicap. Den nye støttemodel skal desuden give regionerne en ekstra margen, så de kan anvende støtten til fremme af struktur- og miljøpolitik på deres område. De landbrugsbedrifter, som først og fremmest vil få gavn af den nye støttemodel, er familiebrugene.

4. Landbrugspolitikken efter 2006 bør udformes sådan, at landbruget og levnedsmiddelproduktionen i konkurrencedygtige landdistrikter i alt væsentligt virker på et dereguleret marked. Prisdannelsen bør foregå som på ethvert andet dereguleret marked via udbud og efterspørgsel. Markedskræfterne sikrer så, at der kun produceres de levnedsmidler, som efterspørges. Regionsudvalget finder dog, at det selv på et dereguleret landbrugsmarked er vigtigt at fortsætte med målrettede miljøkompensationer, bl.a. for at komme til rette med miljøproblemerne. Sådanne kompensationer bør der være, i det omfang der fra samfundets side er behov for en særlig miljøindsats, f.eks. for at sikre biologisk mangfoldighed, et varieret landskab eller rekreative områder. Sådanne former for støtte bør dog være løst fra enhver sammenhæng med produktionen af levnedsmidler og landbrugsprodukter, så der ikke skabes nye ordninger, som forstyrrer det deregulerede landbrugsmarked.

5. Mindre begunstigede landdistrikter, og landdistrikter, der har mistet indtægter som følge af den igangværende liberalisering af den fælles landbrugspolitik, bør også efter 2006 have miljø-, landdistriktudviklings- og strukturstøtte i den kombination og det omfang, der svarer til behovene i den enkelte region. Regionsudvalget finder derfor, at ansvaret for implementeringen af disse støtteformer skal ligge hos enten regionen eller medlemsstaten i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet. Det er i regionerne og medlemsstaterne, man ved mest om, i hvilket omfang der er behov for foranstaltninger med henblik på rekreative formål, miljøbeskyttelse og struktur- og landdistriktudvikling. Men den regionale implementering af disse programmer må fortsat være underlagt et fælles regelsæt og godkendes af Kommissionen. En reform af den fælles landbrugspolitik som beskrevet under punkt 3 skal øge de økonomiske muligheder for at støtte de mindre begunstigede landdistrikter, i overensstemmelse med princippet om finansiel solidaritet og social samhørighed.

6. Regionsudvalget finder, at bestræbelserne for at støtte ansøgerlandene er af stor betydning for, at de nye landdistrikter kan integreres på ordentlig vis i det fælles landbrugsmarked. Disse landdistrikter vil sandsynligvis få behov for en blanding af struktur-, landdistriktudviklings- og miljøstøtte, også i områder, hvor der er gode naturlige betingelser for at drive landbrug. Regionsudvalget finder det endvidere vigtigt, at der forud for ansøgerlandenes medlemskab gives øget støtte i form af rådgivning om bl.a. behovet for jordreformer, udvikling af forarbejdningsindustrierne, slagterier m.m. Ikke mindst bør Fællesskabet fortsat bidrage med støtte og erfaringer for at sikre høj levnedsmiddelsikkerhed i ansøgerlandene med det sigte at lette integrationen.

7. Regionsudvalget finder, at målsætningen må være at skabe så få særregler og overgangsordninger som muligt i forbindelse med udvidelsen. Den særlige indsats, der bliver brug for i landdistrikterne i mange af ansøgerlandene, bør i alt væsentligt kunne rummes inden for den ovenfor foreslåede model for den fremtidige landbrugspolitik. Regionsudvalget finder, at det kan blive aktuelt gradvis at integrere ansøgerlandene i EU-systemet for direkte støtte. Principielt bør ansøgerlandene indføre EU's regelværk på alle områder. Eventuelle overgangsregler for de nye medlemsstater hvad angår f.eks. fødevaresikkerhed vil begrænse den frie bevægelighed på det fælles marked for fødevarer og landbrugsprodukter. Regionsudvalget opfordrer derfor Kommissionen til at belyse de eventuelle problemer, der kan opstå i grænseområderne mellem EU-15 og de nye medlemsstater som følge af sådanne overgangsregler.

8. Regionsudvalget finder, at der er stort behov for at forenkle reglerne og lette administrationen af den fælles landbrugspolitik. Det nuværende system er indviklet og koster både samfundet og landbrugerne tid og penge. Regionsudvalget finder, at den model for deregulering, der her er skitseret, skaber gode forudsætninger for at reducere besværligheder og bureaukrati forbundet med de aktuelle markedsordninger. En udvikling hen mod færre detaljerede regler i den fælles landbrugspolitik må også kunne lette integrationen af nye EU-medlemsstater. Regionsudvalget ser positivt på Kommissionen forslag om en forenklet støtteordning for mindre landbrug. Det er dog ønskeligt, at alle landbrug i fremtiden kan nyde godt af mindre administrativt besvær og forenklede regler.

Bruxelles, den 15. november 2001.

Jos Chabert

Formand for

Regionsudvalget

(1) EFT C 93 af 6.4.1999, s. 1.

(2) EFT C 116 af 14.4.1997, s. 39.