Nr. C 206/2 De Europæiske Fællesskabers Tidende 11. 8. 89 
II 
(Forberedende retsakter) 
KOMMISSIONEN 
Forslag til Rådets forordning (EØF) om ændring af forordning (EØF) nr. 1408/71 om anven­
delse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres 
familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, og forordning (EØF) nr. 574/72 om 
regler til gennemførelse af forordning (EØF) nr. 1408/71 
KOM(89) 370 endelig udg. 
(Forelagt af Kommissionen den 26. juli 1989) 
(89/C 206/02) 
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — 
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det 
Europæiske Økonomiske Fællesskab, særlig artikel 51 og 
235, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, udar­
bejdet efter høring af Den Administrative Kommission 
for Vandrende Arbejdstageres Sociale Sikring, 
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet, 
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og 
Sociale Udvalg, og 
ud fra følgende betragtninger: 
Det er nødvendigt at ændre bestemmelserne om fastsæt­
telse og beregning af pensioner i Rådets forordning 
(EØF) nr. 1408/71 og (EØF) nr. 574/72, ajourført ved 
forordning (EØF) nr. 2001/82 ('), senest ændret ved 
forordning (EØF) nr. 1305/89 (2); visse af disse 
ændringer er en følge af Domstolens retspraksis inden 
for dette område, og andre ændringer har til formål at 
udfylde lakuner; 
det er nødvendigt at ophæve ottende betragtning i 
forordning (EØF) nr. 1408/71, som er blevet overflødig 
på grund af Domstolens retspraksis vedrørende nævnte 
forordnings artikel 46, stk. 3; denne ophævelse nødven­
diggør en ny affattelse af syvende betragtning i forord­
ning (EØF) nr. 1408/71; 
de ændringer, der skal foretages til afsnit III, kapitel 3, i 
forordning (EØF) nr. 1408/71, nødvendiggør en tilpas­
ning af nævnte forordnings artikel 12, stk. 2; 
det er nødvendigt at ændre artikel 38 og 45 i forordning 
(EØF) nr. 1408/71 for at opnå større klarhed i reglerne 
for medregning af forsikrings- eller bopælsperioder, som 
er tilbagelagt i to eller flere medlemsstater af arbejdsta-
(') EFT nr. L 230 af 22. 8. 1983, s. 6. 
O EFT nr. L 131 af 13. 5. 1989, s. 1. gere og selvstændige erhvervsdrivende og/eller efter en 
almindelig ordning og særordning; 
det er nødvendigt i bilag IV, afsnit B, at optegne alle 
særordninger for selvstændige erhvervsdrivende i den i 
artikel 38 og 45 i forordning (EØF) nr. 1408/71 anførte 
forstand; 
i artikel 39 i forordning (EØF) nr. 1408/71 bør indføjes 
en bestemmelse om, at reglerne i forordningens kapitel 3 
om samtidig ret til flere forskellige ydelser ligeledes 
finder anvendelse på invalidepensioner, der fastsættes i 
henhold til kapitel 2; 
det nye begreb ydelser af samme art i den i afsnit III, 
kapitel 3, i forordning (EØF) nr. 1408/71 anførte 
forstand nødvendiggør en ny udformning af nævnte 
forordnings artikel 40, stk. 2; 
det er nødvendigt at ændre teksten til artikel 40, stk. 3, 
litra a), ii), i forordning (EØF) nr. 1408/71 for at gøre 
det muligt ligeledes at anvende nævnte litra i de tilfælde, 
hvor der i anledning af invaliditet er blevet tilkendt en 
ydelse, der ikke bærer betegnelsen ydelse ved invaliditet; 
det er derfor nødvendigt at ændre affattelsen af arti­
kel 40, stk. 3, litra b), i), i forordning (EØF) nr. 
1408/71; 
den nye affattelse af artikel 43, stk. 1, og indføjelsen af 
et nyt stykke 3 i artikel 43 nødvendiggør en ændring af 
overskriften til afsnit III, kapitel 2, afdeling 4, i forord­
ning (EØF) nr. 1408/71; 
det er nødvendigt af indsætte supplerende bestemmelser i 
artikel 43, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 1408/71 for at 
sikre, at der, når en medlemsstats lovgivning ikke inde­
holder bestemmelser om overgang fra ydelser ved invali­
ditet til ydelser ved alderdom, fortsat består ret til den 
ydelse, hvortil der er erhvervet ret i medfør af denne 
lovgivning, så længe ydelsesmodtageren opfylder de 
foreskrevne betingelser for opnåelse heraf; 
11. 8. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 206/3 
de erfaringer, der er indvundet ved anvendelsen af 
artikel 43 i forordning (EØF) nr. 1408/71, har vist, at 
der findes en lakune i de tilfælde, hvor en ydelse ved 
invaliditet, fastsat i overensstemmelse med nævnte 
forordnings artikel 39, omsættes til en ydelse ved alder­
dom, uden at den pågældende opfylder de foreskrevne 
aldersbetingelser i den anden medlemsstats lovgivning for 
at have ret til denne ydelse; det er nødvendigt at udfylde 
denne lakune ved at indsætte et nyt stk. 3 i ovennævnte 
artikel 43 om, at den kompetente institution i den 
medlemsstat, der hidtil har været fritaget for at udbetale 
en invalidepension, fra det tidspunkt, pensionen 
omsættes i den anden medlemsstat, udbetaler en invalide­
pension, der fastsættes i overensstemmelse med bestem­
melserne i afsnit III, kapitel 3, i forordning (EØF) nr. 
1408/71; 
det er nødvendigt at ændre det nuværende stk. 3 i arti­
kel 43 i forordning (EØF) nr. 1408/71 til stk. 4 og 
forenkle affattelsen heraf; 
der bør indsættes en bestemmelse i artikel 45 i forord­
ning (EØF) nr. 1408/71 for at sikre, at forsikringspe­
rioder tilbagelagt efter en særordning i en medlemsstat, 
med henblik på erhvervelse, bevarelse eller generhver­
velse af ret til ydelser, tages i betragtning efter den 
almindelige ordning i den anden medlemsstat, selv om 
disse perioder allerede er blevet taget i betragtning i 
sidstnævnte medlemsstat efter en særordning; 
for at opnå en forenkling og større klarhed bør der i 
artikel 45 i forordning (EØF) nr. 1408/71 indsættes en 
bestemmelse om indføjelse i bilag VI af alle særbestem­
melser om ligestilling af visse forsikringsbetingelser med 
henblik på erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af 
ret til ydelser under hensyntagen til særegenheder i de 
berørte nationale lovgivninger; 
ifølge Domstolens retspraksis har Rådet ikke kompe­
tence til at fastsætte regler, som begrænser retten til to 
eller flere pensioner, som der er erhvervet ret til i 
forskellige medlemsstater, ved at nedsætte det pensions-
beløb, hvortil der er erhvervet ret i medfør af den natio­
nale lovgivning alene; ifølge Domstolen henhører denne 
kompetence under den nationale lovgiver, eftersom det 
påhviler fællesskabslovgiveren at fastsætte de grænser, 
inden for hvilke de nationale bestemmelser om nedsæt­
telse, midlertidig inddragelse eller bortfald af ydelser kan 
finde anvendelse; det er nødvendigt at fastsætte et 
pensionsbeløb, som beregnes efter metoden med 
sammenlægning af perioder og pro rata-beregning, og 
som er sikret ved fællesskabsretten, når anvendelsen af 
den nationale lovgivning, herunder antikumulations­
reglerne, viser sig at være mindre gunstig end den 
nævnte metode; det er endvidere nødvendigt at give de 
kompetente institutioner mulighed for at undlade at 
foretage beregningen efter metoden om sammenlægning af perioder og pro rata-beregning, hvis det fremkomne 
beløb svarer til eller er lavere end det beløb, der frem­
kommer ved beregningen efter den nationale lovgivning 
alene; i bilag IV, afsnit C, bør for hver enkelt medlems­
stats vedkommende nævnes alle de tilfælde, hvor de to 
beregninger giver et sådant resultat; 
for at beskytte de vandrende arbejdstagere og deres 
efterladte mod en alt for streng anvendelse af de natio­
nale antikumulationsregler er det nødvendigt i forord­
ning (EØF) nr. 1408/71 at indsætte en bestemmelse, som 
strengt afgrænser anvendelsen af disse regler; 
af samme årsag bør der i forordning (EØF) nr. 1408/71 
indsættes en bestemmelse, som i de tilfælde, hvor der 
består samtidig ret til flere ydelser af samme art, kun gør 
det muligt at anvende disse regler på visse ydelser og i 
særtilfælde; 
i bilag IV, afsnit D, bør anføres de ydelser, på hvilke de 
nævnte regler kan finde anvendelse, når der samtidig 
består ret til flere ydelser af samme art; 
i forordning (EØF) nr. 1408/71 bør der indsættes en 
bestemmelse, som i særtilfælde gør det muligt for to eller 
flere medlemsstater at indgå en aftale, som begrænser 
samtidig ret til flere ydelser af samme art; disse aftaler 
skal anføres i bilag IV, afsnit D; 
i forordning (EØF) nr. 1408/71 bør der indsættes en 
bestemmelse om, at bestemmelserne i en medlemsstats 
lovgivning om, at en ydelse skal nedsættes, stilles i bero 
eller bortfalde, når der samtidig består ret til flere ydelser 
af samme art, ikke finder anvendelse på en ydelse, der 
fastsættes efter metoden om sammenlægning af perioder 
og pro rata-beregning; 
i overensstemmelse med Domstolens retspraksis bør ved 
sammenfald af ydelser af samme art i den i afsnit III, 
kapitel 3, i forordning (EØF) nr. 1408/71 anførte 
forstand forstås samtidig ret til ydelser ved invaliditet, 
alderdom og dødsfald, som beregnes eller udredes på 
grundlag af forsikrings- og/eller bopælsperioder, der er 
tilbagelagt af en og samme person, og ved sammenfald af 
ydelser af forskellig art samtidig ret til flere ydelser, der 
ikke er af samme art; 
i forordning (EØF) nr. 1408/71 er det nødvendigt at 
indsætte bestemmelser, som sikrer, at anvendelsen af to 
eller flere medlemsstaters bestemmelser om, at en ydelse 
skal nedsættes, stilles i bero eller bortfalde, når der 
samtidig består ret til flere forskellige ydelser, ikke får 
ugunstig virkning for vandrende arbejdstagere og deres 
familiemedlemmer; i forordning (EØF) nr. 1408/71 er 
det nødvendigt at indsætte en bestemmelse, som har til 
formål at forhindre, at en pension i henhold til en 
medlemsstats lovgivning stilles i bero eller helt bortfalder, 
Nr. C 206/4 De Europæiske Fællesskabers Tidende 11. 8. 89 
når der samtidig oppebæres en lavere ydelse af forskellig 
art fra en anden medlemsstat; baggrunden for oven­
nævnte bestemmelser vedrører ligeledes de tilfælde, hvor 
en pension i henhold til en medlemsstats lovgivning ikke 
kan tilkendes, når der oppebæres en anden ydelse; 
det er nødvendigt at gøre udformningen af artikel 48, 
stk. 1, i forordning (EØF) nr. 1408/71 mere tydelig ved 
at præcisere betingelserne for dette stykkes anvendelse; 
det er nødvendigt at udfylde en lakune i teksten til 
artikel 49, stk. 1, første punktum, i forordning (EØF) nr. 
1408/71 ved at indsætte en henvisning til forordningens 
artikel 40, stk. 3; det er nødvendigt at indsætte supple­
rende bestemmelser i de to første stykker i artikel 49 i 
forordning (EØF) nr. 1408/71 for at gøre det muligt at 
anvende dem i de i forordningens artikel 44, stk. 2, 
andet punktum, omhandlede tilfælde; 
ændringen af artikel 12, stk. 2, nødvendiggør indsæt­
telsen af et nyt litra d) i artikel 60, stk. 1, i forordning 
(EØF) nr. 1408/71; 
i forordning (EØF) nr. 1408/71 er det nødvendigt at 
indsætte overgangsbestemmelser om denne forordnings 
anvendelse; 
indsættelsen af afsnit B, C og D i bilag IV til forordning 
(EØF) nr. 1408/71 medfører, at det nuværende bilag IV 
bliver bilag rV, afsnit A; 
i bilag VI til forordning (EØF) nr. 1408/71 er det 
nødvendigt at ophæve de nuværende bestemmelser i 
rubrik B. Danmark, punkt 7, rubrik G. Irland, punkt 4 
og rubrik L. Det Forenede Kongerige, punkt 9, da disse 
bestemmelser er blevet overflødige som følge af indfø­
relsen af begrebet ydelser af samme art i den i forordnin­
gens afsnit III, kapitel 3, anførte forstand; 
det er ikke nødvendigt at pålægge den danske kompe­
tente institution at anvende bestemmelserne i forordning 
(EØF) nr. 1408/71 og (EØF) nr. 574/72, som har til 
formål at beskytte vandrende arbejdstagere og deres 
familiemedlemmer mod de negative virkninger af to eller 
flere medlemsstaters samtidige anvendelse af bestemmel­
serne om, at en ydelse skal nedsættes, stilles i bero eller 
bortfalde, når der samtidig består ret til andre ydelser, da 
en sådan garanti er fastsat i dansk lovgivning; 
på grund af en særegenhed i dansk pensionslovgivning er 
det nødvendigt i rubrik B. Danmark i bilag VI til forord­
ning (EØF) nr. 1408/71 at indsætte en bestemmelse, som 
ved anvendelse af dansk lovgivning har til formål at 
udvide begrebet ydelser af samme art i den i forordnin­
gens afsnit III, kapitel 3, anførte forstand; 
i bilag VI til forordning (EØF) nr. 1408/71 er det i 
rubrik D. Spanien, rubrik E. Frankrig og rubrik J. 
Nederlandene nødvendigt at indsætte bestemmelser for 
at præcisere reglerne for ligestilling af visse forsikrings­betingelser med henblik på erhvervelse, bevarelse eller 
generhvervelse af ret til de i forordningens artikel 45 
omhandlede ydelser for så vidt angår Spanien, Frankrig 
og Nederlandene; 
i rubrik D. Spanien i bilag VI til forordning (EØF) nr. 
1408/71 er det nødvendigt at indsætte en bestemmelse 
for at præcisere reglerne for gennemførelse af forordnin­
gens artikel 47 for så vidt angår Spanien; 
på grund af særegenheder i græsk lovgivning er det 
nødvendigt at indsætte en bestemmelse i bilag VI, ru­
brik F. Grækenland for at forhindre, at anvendelsen af 
forordningens artikel 49, stk. 2, får ugunstige virkninger 
for personer, der har været forsikret i Grækenland; 
som følge af en ændring af nederlandsk lovgivning bør 
rubrik J. Nederlandene, punkt 4 i bilag VI til forordning 
(EØF) nr. 1408/71 tilpasses; 
det er nødvendigt at ændre teksten til artikel 15, stk. 1, 
og artikel 35, 39, 46, 47, 48, 49 og 107 i forordning 
(EØF) nr. 574/72 for at tage hensyn til de ændringer, 
der foretages ved denne forordning; 
bestemmelserne i artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forord­
ning (EØF) nr. 574/72, bør ophæves, da de er blevet 
formålsløse på grund af de nye artikler 46 og 46c i 
forordning (EØF) nr. 1408/71; 
det er nødvendigt at ændre artikel 7, stk. 1, i forordning 
(EØF) nr. 574/72 ved at indføre en begrænsning af 
anvendelsen af antikumulationsregler i udtrykkeligt de 
tilfælde, hvor to eller flere ydelser samtidig skal 
nedsættes, stilles i bero eller bortfalde; 
i artikel 7, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 574/72 er det 
nødvendigt at indføje en henvisning til de nye artikler 
46a, 46b og 46c i forordning (EØF) nr. 1408/71 — 
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING: 
Artikel 1 
Betragtningerne i forordning (EØF) nr. 1408/71 ændres 
således: 
1) Syvende betragtning affattes således: 
»de koordinationsregler, der er fastsat med henblik på 
gennemførelse af Traktatens artikel 51, skal gøre det 
muligt for arbejdstagere og selvstændige erhvervsdri­
vende, der flytter inden for Fællesskabet, at bevare de 
rettigheder og fordele, de har erhvervet;« 
11. 8. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 206/5 
2) Ottende betragtning udgår. 
Artikel 2 
Forordning (EØF) nr. 1408/71 ændres således: 
1) Artikel 12, stk. 2, affattes således: 
»2. Indeholder én medlemsstats lovgivning bestem­
melser om, at en ydelse skal nedsættes, stilles i bero, 
eller bortfalde, når modtageren samtidig får udbetalt 
andre sociale ydelser eller har andre indtægter af 
enhver art, finder disse bestemmelser, medmindre der 
er fastsat andre bestemmelser i denne forordning, 
tillige anvendelse, selv om det drejer sig om ydelser, 
som den pågældende har opnået i henhold til en 
anden medlemsstats lovgivning, eller om indtægter, 
han har modtaget på en anden medlemsstats 
område.« 
2) Afsnit III, kapitel 2, affattes således: 
»KAPITEL 2 
INVALIDITET 
Afdeling 1 
Arbejdstagere eller selvstændige erhvervsdrivende, der 
udelukkende har været omfattet af lovgivninger, hvor­
efter størrelsen af ydelser ved invaliditet er uafhængig 
af forsikringsperiodernes længde 
Artikel 37 
Almindelige bestemmelser 
1. En arbejdstager eller en selvstændig erhvervsdri­
vende, som successivt eller skiftevis har været 
omfattet af to eller flere medlemsstaters lovgivning, 
og som udelukkende har tilbagelagt forsikringspe­
rioder i henhold til lovgivninger, hvorefter størrelsen 
af ydelser ved invaliditet er uafhængig af forsikrings­
periodernes længde, modtager ydelser efter bestem­
melserne i artikel 39. Denne artikel vedrører ikke 
børnetillæg til pensioner, som ydes efter reglerne i 
kapitel 8. 
2. I bilag IV, afsnit A, er for hver af de pågæl­
dende medlemsstater anført de lovgivninger af den i 
stk. 1 angivne art, der gælder på disse staters område. 
Artikel 38 
Medregning af forsikrings- eller bopælsperioder, tilbagelagt 
efter lovgivninger, af hvilke arbejdstageren eller den selv­
stændige erhvervsdrivende har været omfattet, med henblik 
på erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser 
1. Såfremt erhvervelse, bevarelse eller generhver­
velse af ret til ydelser efter en ordning, som ikke er en 
særordning i den i stk. 2 eller 3 omhandlede forstand, i henhold til en medlemsstats lovgivning er betinget 
af, at der er tilbagelagt forsikrings- eller bopæls­
perioder, skal den kompetente institution i denne 
medlemsstat i fornødent omfang medregne alle 
forsikrings- eller bopælsperioder tilbagelagt efter 
enhver anden medlemsstats lovgivning, uden hensyn 
til om de er tilbagelagt efter en almindelig ordning 
eller en særordning, og ligeledes uden hensyn til om 
de er tilbagelagt efter en ordning for arbejdstagere 
eller en ordning for selvstændige erhvervsdrivende. 
Med henblik herpå medregnes disse perioder, som om 
det drejede sig om perioder, der var tilbagelagt efter 
den for institutionen gældende lovgivning. 
2. Såfremt tilkendelse af visse ydelser efter én 
medlemsstats lovgivning er betinget af, at forsikrings­
perioderne udelukkende er tilbagelagt inden for et 
fag, for hvilket der gælder en særordning for arbejds­
tagere, eller i givet fald inden for en bestemt beskæf­
tigelse, skal perioder, der er tilbagelagt efter andre 
medlemsstaters lovgivning, kun medregnes ved tilken­
delsen af disse ydelser, såfremt perioderne er tilbage­
lagt efter en tilsvarende ordning, eller, hvis en sådan 
ikke findes, inden for det samme fag eller i givet fald 
inden for den samme beskæftigelse. 
Såfremt den pågældende ikke ved medregning af de 
således tilbagelagte perioder opfylder de foreskrevne 
betingelser for ret til de nævnte ydelser, medregnes 
disse perioder ved tilkendelse af ydelser efter den 
almindelige ordning eller, hvis en sådan ikke findes, 
efter den for arbejdstagere eller funktionærer 
gældende ordning, alt efter omstændighederne, 
forudsat at den pågældende har været omfattet af den 
ene eller den anden af disse ordninger. 
3. Såfremt tilkendelse af visse ydelser efter én 
medlemsstats lovgivning er betinget af, at forsikrings­
perioderne udelukkende er tilbagelagt inden for et 
fag, for hvilket der gælder en særordning for selv­
stændige erhvervsdrivende, skal perioder, der er til­
bagelagt efter andre medlemsstaters lovgivning, kun 
medregnes ved tilkendelsen af disse ydelser, såfremt 
perioderne er tilbagelagt efter en tilsvarende ordning 
eller, hvis en sådan ikke findes, inden for det samme 
fag. I bilag IV, afsnit B, er for hver af de pågældende 
medlemsstater anført de i dette stykke omhandlede 
særordninger for selvstændige erhvervsdrivende. 
Såfremt den pågældende ikke ved medregning af de i 
dette stykke omhandlede perioder opfylder de fore­
skrevne betingelser for ret til de nævnte ydelser, 
medregnes disse perioder ved tilkendelse af ydelser 
efter den almindelige ordning eller, hvis en sådan 
ikke findes, efter den for arbejdere eller funktionærer 
gældende ordning, alt efter omstændighederne, 
forudsat at den pågældende har været omfattet af den 
ene eller den anden af disse ordninger. 
Nr. C 206/6 De Europæiske Fællesskabers Tidende 11. 8. 89 
Artikel 39 
Ydelsernes fastsættelse 
1. Institutionen i den medlemsstat, hvis lovgivning 
fandt anvendelse på det tidspunkt, da uarbejdsdyg­
tighed med påfølgende invaliditet indtrådte, afgør på 
grundlag af denne lovgivning, om den pågældende 
opfylder de foreskrevne betingelser for ret til ydelser, 
i givet fald under iagttagelse af bestemmelserne i 
artikel 38. 
2. En person, der opfylder de i stk. 1 nævnte betin­
gelser, modtager ydelser udelukkende fra den nævnte 
institution i henhold til den for denne institution 
gældende lovgivning. 
3. En person, der ikke har ret til ydelser i henhold 
til stk. 1, modtager de ydelser, som han endnu har ret 
til efter en anden medlemsstats lovgivning, i givet fald 
under iagttagelse af bestemmelserne i artikel 38. 
4. Såfremt den i stk. 2 eller 3 omhandlede lovgiv­
ning foreskriver, at der ved fastsættelse af ydelsernes 
størrelse skal tages hensyn også til andre familiemed­
lemmer end børn, skal den kompetente institution 
ligeledes tage hensyn til de af den pågældendes fami­
liemedlemmer, der er bosat på en anden medlemsstats 
område, som om de var bosat på den kompetente 
stats område. 
5. Såfremt den i stk. 2 eller 3 omhandlede lovgiv­
ning indeholder bestemmelser om, at en ydelse skal 
nedsættes, stilles i bero eller bortfalde, når modta­
geren samtidig får udbetalt andre ydelser eller har 
andre indtægter i den i artikel 46a, stk. 2, omhand­
lede forstand, finder artikel 46a, stk. 3, og artikel 46c, 
stk. 5, tilsvarende anvendelse. 
6. En helt arbejdsløs arbejdstager, som er omfattet 
af bestemmelserne i artikel 71, stk. 1, litra a), ii), eller 
litra b), ii), første punktum, modtager invaliditets­
ydelser, udredt af den kompetente institution i den 
medlemsstat, på hvis område han er bosat, og efter 
den for denne institution gældende lovgivning, som 
om han havde været omfattet af denne lovgivning 
under sin seneste beskæftigelse, i givet fald under 
iagttagelse af bestemmelserne i artikel 38 og/eller 
artikel 25, stk. 2. Disse ydelser udredes til udgift for 
institutionen i bopælslandet. 
Afdeling 2 
Arbejdstagere eller selvstændige erhvervsdrivende, der 
enten udelukkende har været omfattet af lovgivninger, 
hvorefter størrelsen af ydelser ved invaliditet afhænger 
af forsikrings- eller bopælsperiodernes længde, eller af 
lovgivninger af denne art og af den i afdeling 1 
omhandlede art Artikel 40 
Almindelige bestemmelser 
1. En arbejdstager eller en selvstændig erhvervsdri­
vende, som successivt eller skiftevis har været 
omfattet af to eller flere medlemsstaters lovgivning, 
skal, såfremt mindst en af disse staters lovgivning ikke 
er af den i artikel 37, stk. 1, omhandlede art, 
modtage ydelser efter bestemmelserne i kapitel 3, der 
under iagttagelse af bestemmelserne i stk. 4 finder 
tilsvarende anvendelse. 
2. En person, der pådrager sig invaliditet i tilslut­
ning til en uarbejdsdygtighed, mens han er omfattet 
af en i bilag IV, afsnit A, anført lovgivning, skal dog 
modtage ydelser i overensstemmelse med bestemmel­
serne i artikel 37, stk. 1, på følgende betingelser: 
— at han opfylder de i nævnte lovgivning eller andre 
lovgivninger af samme art foreskrevne betingelser, 
i givet fald under iagttagelse af bestemmelserne i 
artikel 38, men uden at forsikringsperioder, der er 
tilbagelagt efter en lovgivning, der ikke er anført i 
bilag IV, afsnit A, behøver at medregnes, og 
— at han ikke opfylder de foreskrevne betingelser 
for ret til ydelser ved invaliditet efter en lovgiv­
ning, der ikke er anført i bilag IV, afsnit A, og 
— at han ikke gør krav på ydelser ved alderdom 
under iagttagelse af bestemmelserne i artikel 44, 
stk. 2, andet punktum. 
3. a) Ved fastsættelsen af ret til ydelser i henhold til 
en i bilag IV, afsnit A, anført lovgivning i en 
medlemsstat, som gør tilkendelse af ydelser ved 
invaliditet betinget af, at den pågældende i en 
nærmere angiven periode har oppebåret 
kontantydelser ved sygdom eller har været 
uarbejdsdygtig, medregnes, når en arbejdstager 
eller en selvstændig erhvervsdrivende, som har 
været omfattet af denne lovgivning, pådrager 
sig invaliditet i tilslutning til en uarbejdsdyg­
tighed, mens han er omfattet af lovgivningen i 
en anden medlemsstat, med forbehold af artikel 
37, stk. 1: 
i) enhver periode, i hvilken den pågældende i 
anledning af denne uarbejdsdygtighed og i 
medfør af sidstnævnte medlemsstats lovgiv­
ning har modtaget kontantydelser ved 
sygdom, eller i stedet for disse fortsat har 
oppebåret lønindtægt 
ii) enhver periode, i hvilken den pågældende i 
anledning af den invaliditet, som er fulgt 
efter denne uarbejdsdygtighed, og i medfør 
af sidstnævnte medlemsstats lovgivning har 
modtaget ydelser i den i forordningens 
afsnit III, kapitel 2 og 3, omhandlede 
forstand 
11. 8. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 206/7 
som om han i denne periode havde modtaget 
kontantydelser ved sygdom i henhold til lovgiv­
ningen i førstnævnte medlemsstat eller havde 
været uarbejdsdygtig efter denne lovgivnings 
kriterier. 
b) Ret til ydelser ved invaliditet erhverves i 
henseende til den førstnævnte medlemsstats 
lovgivning enten ved udløbet af den forudgå­
ende periode for ydelse af kompensation ved 
sygdom, der er foreskrevet i denne lovgivning, 
eller ved udløbet af den forudgående uarbejds-
dygtighedsperiode, der er foreskrevet i denne 
lovgivning, dog tidligst: 
i) på tidspunktet for erhvervelse af ret til de i 
litra a), ii), omhandlede ydelser ved invali­
ditet i henhold til lovgivningen i sidstnævnte 
medlemsstat, eller 
ii) på dagen efter den sidste dag, på hvilken 
den pågældende har ret til kontantydelser 
ved sygdom i henhold til lovgivningen i 
sidstnævnte medlemsstat. 
4. En afgørelse, der er truffet af en medlemsstats 
institution angående en ansøgers invaliditet, er 
bindende for institutionen i enhver anden berørt 
medlemsstat, forudsat at det er anerkendt i bilag V, at 
der er overensstemmelse mellem de i disse staters 
lovgivning fastlagte kriterier for invaliditet. 
Afdeling 3 
Forværring af en invaliditet 
Artikel 41 
1. I tilfælde af forværring af en invaliditet, for 
hvilken en arbejdstager eller en selvstændig erhvervs­
drivende kun modtager ydelser efter lovgivningen i én 
medlemsstat, gælder følgende regler: 
a) såfremt den pågældende, efter at han har opnået 
ydelser, ikke har været omfattet af lovgivningen i 
en anden medlemsstat, er den kompetente institu­
tion i den førstnævnte stat forpligtet til at udrede 
ydelserne, under hensyntagen til den indtrådte 
forværring, efter den for denne institution 
gældende lovgivning 
b) såfremt den pågældende, efter at han har opnået 
ydelser, har været omfattet af lovgivningen i en 
eller flere af de øvrige medlemsstater, skal ydel­
serne, under hensyntagen til den indtrådte forvær­
ring, tilkendes ham efter reglerne i artikel 37, 
stk. 1, eller artikel 40, stk. 1 eller 2, alt efter 
omstændighederne c) såfremt den samlede størrelse af den eller de 
ydelser, der skal udredes, efter bestemmelserne i 
litra b), er lavere end størrelsen af den ydelse, som 
den pågældende har modtaget fra den institution, 
som tidligere var pligtig at udrede ydelsen, skal 
den sidstnævnte institution yde ham et tillæg, der 
svarer til forskellen mellem de nævnte beløb 
d) såfremt det i det i litra b) omhandlede tilfælde er 
en nederlandsk institution, der er kompetent insti­
tution med hensyn til den oprindelige uarbejds­
dygtighed, og såfremt 
i) den lidelse, der har medført forværringen, er 
den samme som den, der har begrundet tilken­
delse af ydelser efter nederlandsk lovgivning 
ii) nævnte lidelse ifølge lovgivningen i den 
medlemsstat, hvoraf den pågældende senest 
har været omfattet, er en erhvervssygdom og 
giver ret til ydelse af det i artikel 60, stk. 1, 
litra b), omhandlede tillæg, samt 
iii) den eller de lovgivninger, hvoraf den pågæl­
dende har været omfattet, efter at han har 
opnået ydelser, er anført i bilag IV, afsnit A 
skal den nederlandske institution fortsat udrede 
den oprindelige ydelse efter den indtrådte forvær­
ring, og den ydelse, der skal udredes efter lovgiv­
ningen i den medlemsstat, hvoraf den pågældende 
senest har været omfattet, nedsættes med stør­
relsen af den nederlandske ydelse 
e) såfremt den pågældende i det i litra b) omhand­
lede tilfælde ikke har ret til ydelser fra en anden 
medlemsstats institution, er den kompetente insti­
tution i den førstnævnte stat pligtig at udrede 
ydelserne efter denne stats lovgivning, under 
hensyntagen til forværringen og i givet fald under 
indtagelse af bestemmelserne i artikel 38. 
2. I tilfælde af forværring af en invaliditet, for 
hvilken en arbejdstager eller en selvstændig erhvervs­
drivende modtager ydelser efter lovgivningen i to 
eller flere medlemsstater, skal ydelserne tilkendes ham 
under hensyntagen til forværringen efter reglerne i 
artikel 40, stk. 1. 
Afdeling 4 
Genoptagelse af udbetaling af ydelser, efter at disse 
har været stillet i bero eller er bortfaldet — Overgang 
fra ydelser ved invaliditet til ydelser ved alderdom — 
Fornyet beregning af ydelser, fastsat i henhold til 
artikel 39 
Artikel 42 
Bestemmelse af, hvilken institution det påhviler at udrede 
ydelser ved invaliditet i tilfælde, hvor udbetaling af sådanne 
ydelser genoptages 
1. Såfremt udbetalingen af ydelser, der har været 
stillet i bero, genoptages, skal ydelserne udredes af 
den eller de institioner, som det påhvilede at udrede 
dem på det tidspunkt, da de blev stillet i bero, jf. dog 
bestemmelserne i artikel 43. 
Nr. C 206/8 De Europæiske Fællesskabers Tidende 11. 8. 89 
2. Såfremt den pågældendes tilstand på ny 
begrunder ret til ydelser, efter at disse har været stillet 
i bero, skal ydelserne udredes i overensstemmelse med 
reglerne i artikel 37, stk. 1, eller artikel 40, stk. 1 eller 
2, alt efter omstændighederne. 
Artikel 43 
Overgang fra ydelser ved invaliditet til ydelser ved alder­
dom — Fornyet beregning af ydelser, fastsat i henhold til 
artikel 39 
1. Ydelser ved invaliditet skal i givet fald omsættes 
til ydelser ved alderdom på de betingelser, der er 
fastsat i den eller de lovgivninger, hvorefter de pågæl­
dende ydelser er tilkendt, og i overensstemmelse med 
bestemmelserne i kapitel 3. 
2. Enhver institution, som det påhviler at udrede 
ydelser ved invaliditet efter en medlemsstats lovgiv­
ning, skal fortsat i overensstemmelse med bestemmel­
serne i artikel 49 yde en 'person, der modtager 
sådanne ydelser, og som kan gøre krav på ydelser ved 
alderdom efter lovgivningen i én eller flere af de 
øvrige medlemsstater, de ydelser ved invaliditet, han 
har ret til efter den for den pågældende institution 
gældende lovgivning, indtil det tidspunkt, da bestem­
melserne i stk. 1 kommer til anvendelse for denne 
institutions vedkommende, eller så længe, den pågæl­
dende opfylder de foreskrevne betingelser for at opnå 
disse ydelser. 
3. Når de ydelser ved invaliditet, der er fastsat i 
overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 39 i 
henhold til en medlemsstats lovgivning, omsættes til 
ydelser ved alderdom, og den pågældende endnu ikke 
opfylder de foreskrevne betingelser efter lovgivningen 
eller lovgivningerne i en eller flere af de øvrige 
medlemsstater for at opnå disse ydelser, får den 
pågældende, med virkning fra den dag, ydelserne 
omsættes, af denne eller disse medlemsstater udredt 
ydelser ved invaliditet, fastsat i overensstemmelse med 
bestemmelserne i kapitel 3, som om dette kapitel 
fandt anvendelse på det tidspunkt, da uarbejdsdygtig­
heden med efterfølgende invaliditet indtrådte, indtil 
han opfylder de foreskrevne betingelser efter lovgiv­
ningen i den eller de andre berørte medlemsstater for 
at opnå ret til ydelser ved alderdom, eller, såfremt der 
ikke er fastsat bestemmelser om en sådan overgang, 
så længe han har ret til ydelser ved invaliditet efter 
den eller de berørte lovgivninger. 
4. De ydelser ved invaliditet, der er fastsat i over­
ensstemmelse med bestemmelserne i artikel 39, fast­
sættes på ny i henhold til bestemmelserne i kapitel 3, 
når ydelsesmodtageren opfylder de foreskrevne betin­
gelser for erhvervelse af ret til ydelser ved invaliditet i 
henhold til en lovgivning, der ikke er anført i bilag 
IV, afsnit A, eller når han får tilkendt ydelser ved 
alderdom efter lovgivningen i en anden medlemsstat.« 3) Afsnit III, kapitel 3, i forordning nr. 1408/71 affattes 
således: 
»KAPITEL 3 
ALDERDOM OG DØDSFALD (PENSIONER) 
Artikel 44 
Almindelige bestemmelser om fastsættelse af ydelser, når 
arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende har 
været omfattet af lovgivningen i to eller flere medlemsstater 
1. Når en arbejdstager eller en selvstændig 
erhvervsdrivende har været omfattet af lovgivningen i 
to eller flere medlemsstater, fastsættes hans eller hans 
efterladtes ret til ydelser efter bestemmelserne i dette 
kapitel. 
2. Når arbejdstageren eller den selvstændige 
erhvervsdrivende har indgivet begæring om fastsæt­
telse af ydelser, skal disse, jf. dog bestemmelserne i 
artikel 49, fastsættes efter samtlige de lovgivninger, 
hvoraf den pågældende har været omfattet. Dette 
gælder dog ikke, hvis den pågældende udtrykkeligt 
anmoder om, at fastsættelsen af de ydelser ved alder­
dom, hvortil han måtte have erhvervet ret i medfør af 
lovgivningen i én eller flere medlemsstater, stilles i 
bero. 
3. Dette kapitel finder hverken anvendelse på 
børnetillæg eller på pensioner til børn, der har mistet 
deres forældre eller én af dem; disse ydes i overens­
stemmelse med bestemmelserne i kapitel 8. 
Artikel 45 
Medregning af forsikrings- eller bopælsperioder tilbagelagt 
efter lovgivninger, af hvilke arbejdstageren eller den selv­
stændige erhvervsdrivende har været omfattet, med henblik 
på erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser 
1. Såfremt erhvervelse, bevarelse eller generhver­
velse af ret til ydelser efter en ordning, som ikke er en 
særordning i den i stk. 2 eller 3 omhandlede forstand, 
i henhold til en medlemsstats lovgivning er betinget 
af, at der er tilbagelagt forsikrings- eller bopælspe­
rioder, skal den kompetente institution i fornødent 
omfang medregne forsikrings- eller bopælsperioder, 
der er tilbagelagt efter enhver anden medlemsstats 
lovgivning, uden hensyn til om de er tilbagelagt efter 
en almindelig ordning eller en særordning, og lige­
ledes uden hensyn til om de er tilbagelagt efter en 
ordning for arbejdstagere eller en ordning for selv­
stændige erhvervsdrivende. Med henblik herpå 
medregnes disse perioder, som om det drejede sig om 
perioder, der var tilbagelagt efter den for institu­
tionen gældende lovgivning. 
11. 8. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 206/9 
2. Såfremt tilkendelse af visse ydelser efter lovgiv­
ningen i en medlemsstat er betinget af, at forsikrings­
perioderne udelukkende er tilbagelagt inden for et 
fag, for hvilket der gælder en særordning for arbejds­
tagere, eller i givet fald inden for en bestemt beskæf­
tigelse, skal perioder, der er tilbagelagt efter andre 
medlemsstaters lovgivning, kun medregnes ved tilken­
delse af disse ydelser, såfremt perioderne er tilbage­
lagt inden for en tilsvarende ordning, eller hvis en 
sådan ikke findes, inden for det samme fag eller i 
givet fald inden for den samme beskæftigelse. Såfremt 
den pågældende ikke ved medregning af de således 
tilbagelagte perioder opfylder de foreskrevne betin­
gelser for ret til de nævnte ydelser, medregnes disse 
perioder ved tilkendelse af ydelser efter den alminde­
lige ordning, eller hvis en sådan ikke findes, efter den 
for arbejdere eller funktionærer gældende ordning, 
alt efter omstændighederne, forudsat at den pågæl­
dende har været omfattet af den ene eller den anden 
af disse ordninger. 
3. Såfremt tilkendelse af visse ydelser efter lovgiv­
ningen i en medlemsstat er betinget af, at forsikrings­
perioderne udelukkende er tilbagelagt inden for et 
fag, for hvilket der gælder en særordning for selv­
stændige erhvervsdrivende, skal perioder, der er tilba­
gelagt efter andre medlemsstaters lovgivning, kun 
medregnes ved tilkendelse af disse ydelser, såfremt 
perioderne er tilbagelagt efter en tilsvarende ordning, 
eller hvis en sådan ikke findes, inden for det samme 
fag. I bilag IV, afsnit B, er for hver af de pågældende 
medlemsstater anført de i dette stykke omhandlede 
særordninger for selvstændige erhvervsdrivende. 
Såfremt den pågældende ikke ved medregning af de i 
dette stykke omhandlede perioder opfylder de fore­
skrevne betingelser for ret til de nævnte ydelser, 
medregnes disse perioder ved tilkendelse af ydelser 
efter den almindelige ordning, eller hvis en sådan 
ikke findes, efter den for arbejdere eller funktionærer 
gældende ordning, alt efter omstændighederne, 
forudsat at den pågældende har været omfattet af den 
ene eller den anden af disse ordninger. 
4. Forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter en 
særordning i en medlemsstat, medregnes efter den 
almindelige ordning, eller hvis en sådan ikke findes, 
efter den for arbejdere eller funktionærer gældende 
ordning i en anden medlemsstat, alt efter omstændig­
hederne, med henblik på bevarelse, erhvervelse eller 
generhvervelse af ret til ydelser, forudsat at den 
pågældende har været omfattet af den ene eller den 
anden af disse ordninger, selv om disse perioder alle­
rede i sidstnævnte medlemsstat er blevet medregnet 
efter en i stk. 2 eller 3, første punktum, omhandlet 
særordning. 
5. Såfremt bevarelse, erhvervelse eller generhver­
velse af ret til ydelser efter en medlemsstats lovgiv­
ning er betinget af, at den pågældende er forsikret på 
tidspunktet for forsikringsbegivenhedens indtræden, 
anses denne betingelse for opfyldt, såfremt den 
pågældende er forsikret efter lovgivningen i en anden 
medlemsstat, ifølge de i bilag VI for hver enkelt 
medlemsstat fastsatte regler. Artikel 46 
Ydelsernes fastsættelse 
1. Såfremt de foreskrevne betingelser i en 
medlemsstats lovgivning for erhvervelse af ret til 
ydelser er opfyldt, uden at bestemmelserne i hverken 
artikel 45 eller artikel 40, stk. 3, behøver at bringes i 
anvendelse, gælder følgende regler: 
a) den kompetente institution beregner det ydelses­
beløb, der skal udredes 
i) dels i henhold til den for institutionen 
gældende lovgivning alene 
ii) dels i henhold til bestemmelserne i stk. 2 
b) den kompetente institution kan imidlertid undlade 
at foretage beregningen i henhold til bestemmelsen 
i litra a), ii), såfremt det beløb, der fremkommer, 
svarer til eller er lavere end det beløb, der frem­
kommer ved beregningen i henhold til bestem­
melsen i litra a), i), idet der ses bort fra forskelle 
med hensyn til afrunding, for så vidt denne institu­
tion ikke anvender en lovgivning, hvori der er 
fastsat bestemmelser om forbud mod dobbelt­
ydelser som de i artikel 46a og artikel 46c 
omhandlede, eller såfremt lovgivningen indeholder 
bestemmelser herom i det i artikel 46c omhandlede 
tilfælde, forudsat at den kun indeholder bestem­
melser om medregning af andre ydelser svarende 
til de forsikrings- eller bopælsperioder, der er 
tilbagelagt efter denne lovgivning alene. 
I bilag IV, afsnit C, er for hver medlemsstat anført 
de tilfælde, hvor begge beregninger giver et sådant 
resultat. 
2. Såfremt de foreskrevne betingelser i en 
medlemsstats lovgivning for erhvervelse af ret til 
ydelser kun opfyldes ved anvendelse af bestemmel­
serne i artikel 45 og/eller artikel 40, stk. 3, gælder 
følgende regler: 
a) den kompetente institution beregner det teoretiske 
beløb for den ydelse, som den pågældende ville 
kunne gøre krav på, hvis samtlige forsikrings-
og/eller bopælsperioder, der er tilbagelagt i de 
medlemsstater, af hvis lovgivning arbejdstageren 
eller den selvstændige erhvervsdrivende har været 
omfattet, havde været tilbagelagt i den omhand­
lede medlemsstat og efter den lovgivning, der 
gælder for den pågældende institution på det tids­
punkt, da ydelsen skal fastsættes. Såfremt ydelses­
beløbet efter nævnte lovgivning er uafhængig af 
længden i de tilbagelagte perioder, anses dette 
beløb for det i nærværende litra omhandlede 
teoretiske beløb 
b) den kompetente institution fastsætter derefter det 
faktiske beløb for ydelsen på grundlag af det i litra 
a) nævnte teoretiske beløb efter forholdet mellem 
længden af de forsikrings- eller bopælsperioder, 
der er tilbagelagt efter den for institutionen 
gældende lovgivning forud for forsikringsbegiven­
hedens indtræden, og den samlede længde af de 
forsikrings- og bopælsperioder, der er tilbagelagt 
efter lovgivningen i alle de berørte medlemsstater 
forud for forsikringsbegivenhedens indtræden. 
Nr. C 206/10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 11. 8. 89 
3. Den pågældende har fra den kompetente institu­
tion i hver af de berørte medlemsstater ret til det i 
henhold til bestemmelserne i stk. 1 og 2 beregnede 
højeste ydelsesbeløb, medmindre andet eventuelt 
følger af anvendelsen af bestemmelserne om bortfald, 
nedsættelse eller midlertidig inddragelse af ydelser, 
som er fastsat i de lovgivninger, hvorefter denne 
ydelse skal udbetales. 
Hvis dette er tilfældet, foretages sammenligningen 
mellem de ydelsesbeløb, der fremkommer efter 
anvendelsen af de nævnte bestemmelser. 
4. Såfremt summen af de ydelser, der af de kompe­
tente institutioner i to eller flere medlemsstater skal 
udbetales i form af pensioner eller renter ved invali­
ditet, alderdom eller til efterladte efter reglerne i en i 
artikel 6, litra b), omhandlet multilateral konvention 
om social sikring, er mindre end det beløb, som det 
ville påhvile disse medlemsstater at udbetale i medfør 
af bestemmelserne i stk. 1 til 3, er det bestemmelserne 
i dette kapitel, der skal finde anvendelse på den 
pågældende. 
Artikel 46a 
Almindelige bestemmelser om nedsættelse, midlertidig 
inddragelse eller bortfald af ydelser ved invaliditet, alderdom 
eller til efterladte i henhold til medlemsstaternes lovgivning 
1. Ved sammenfald af ydelser af samme art forstås 
i dette kapitel: Sammenfald af ydelser ved invaliditet, 
alderdom og til efterladte, som beregnes eller udredes 
på grundlag af forsikrings- og/eller bopælsperioder, 
der er tilbagelagt af en og samme person. 
2. Ved sammenfald af ydelser af forskellig art 
forstås i dette kapitel sammenfald af ydelser, der ikke 
kan betragtes som ydelser af samme art i den i stk. 1 
nævnte forstand. 
3. Ved anvendelse af bestemmelser i en medlems­
stats lovgivning om, at en ydelse skal nedsættes, stilles 
i bero eller bortfalde, når der samtidig består ret til en 
ydelse ved invaliditet, alderdom eller til efterladte og 
en ydelse af samme art eller en anden ydelse eller 
andre indtægter, gælder følgende regler: 
a) der tages kun hensyn til ydelser, hvortil der er 
erhvervet ret efter lovgivningen i en anden 
medlemsstat, eller andre indtægter, der er opnået i 
en anden medlemsstat, såfremt lovgivningen i 
førstnævnte medlemsstat indeholder bestemmelser 
om medregning af ydelser eller indtægter, der er 
opnået i udlandet 
b) der tages hensyn til det ydelsesbeløb, der skal 
udbetales af en anden medlemsstat inden fradrag 
af skat, sociale sikringsbidrag og andre indivi­
duelle tilbageholdelser c) der tages ikke hensyn til det ydelsesbeløb, hvortil 
der er erhvervet ret efter lovgivningen i en anden 
medlemsstat, og som tilkendes på grundlag af en 
frivillig eller en frivillig fortsat forsikring. 
Artikel 46b 
Særlige bestemmelser om sammenfald af ydelser af samme 
art i henhold til lovgivningen i to eller flere medlemsstater 
1. Bestemmelserne i en medlemsstats lovgivning om 
nedsættelse, midlertidig inddragelse eller bortfald af 
ydelser finder ikke anvendelse på en ydelse, der 
beregnes i henhold til bestemmelserne i artikel 46, 
stk. 2. 
2. Bestemmelserne i en medlemsstats lovgivning om 
nedsættelse, midlertidig inddragelse eller bortfald af 
ydelser finder kun anvendelse på en ydelse, der 
beregnes i henhold til bestemmelserne i artikel 46, 
stk. 1, litra a), i), såfremt det drejer sig om 
a) en ydelse, hvis størrelse er uafhængig af længden 
af de tilbagelagte forsikrings- eller bopælsperioder, 
og som er anført i bilag IV, afsnit D 
b) en ydelse, hvis størrelse fastsættes på grundlag af 
en fiktiv periode, der anses for at være tilbagelagt 
mellem tidspunktet for forsikr\ngsbegivenhedens 
indtræden og et senere tidspunkt. I sidstnævnte 
tilfælde finder de nævnte bestemmelser kun anven­
delse, såfremt der samtidig består ret til en sådan 
ydelse og: 
i) enten en ydelse af samme art, medmindre to 
eller flere medlemsstater har indgået aftale om 
ikke at medregne samme fiktive periode to eller 
flere gange 
ii) eller en ydelse af den i litra a) omhandlede art. 
De i litra b) omhandlede ydelser og aftaler er anført i 
bilag IV, afsnit D. 
Artikel 46c 
Særlige bestemmelser om samtidig ret til en eller flere af de i 
artikel 46a, stk. 1, omhandlede ydelser og en eller flere andre 
ydelser eller indtægter, når to eller flere medlemsstater er 
berørt 
1. Såfremt oppebæreise af andre ydelser eller 
indtægter medfører, at to eller flere af de i artikel 46, 
stk. 1, litra a), i), omhandlede ydelser samtidig skal 
nedsættes, stilles i bero eller bortfalde, divideres de 
beløb, som ikke udbetales ved en streng anvendelse af 
de i de berørte medlemsstaters lovgivning fastsatte 
bestemmelser om nedsættelse, midlertidig inddragelse 
eller bortfald af ydelser, med det antal ydelser, som 
skal nedsættes, stilles i bero eller bortfalde. 
11. 8. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 206/11 
2. Såfremt det drejer sig om en ydelse, der 
beregnes i henhold til artikel 46, stk. 2, medregnes 
den anden eller de andre ydelser fra de øvrige 
medlemsstater eller andre indtægter samt alle andre 
bestanddele, der er fastsat i medlemsstatens lovgiv­
ning med henblik på anvendelsen af bestemmelserne 
om nedsættelse, midlertidig inddragelse eller bortfald 
af ydelser, forholdsmæssigt svarende til de i artikel 
46, stk. 2, litra b), omhandlede forsikringsperioder, 
der er taget i betragtning ved beregningen af den 
nævnte ydelse. 
3. Såfremt oppebæreise af andre ydelser eller andre 
indtægter medfører, at både en eller flere af de i 
artikel 46, stk. 1, litra a), i), omhandlede ydelser og 
en eller flere af de i artikel 46, stk. 2, omhandlede 
ydelser skal nedsættes, stilles i bero eller bortfalde, 
gælder følgende regler: 
a) såfremt det drejer sig om den eller de i artikel 46, 
stk. 1, litra a), i), omhandlede ydelser, divideres de 
beløb, som ikke udbetales ved en streng anven­
delse af de i de berørte medlemsstaters lovgivning 
fastsatte bestemmelser om nedsættelse, midlertidig 
inddragelse eller bortfald af ydelser, med det antal 
ydelser, som skal nedsættes, stilles i bero eller 
bortfalde 
b) såfremt det drejer sig om den eller de ydelser, der 
beregnes i henhold til artikel 46, stk. 2, nedsættes, 
inddrages eller bortfalder ydelsen eller ydelserne i 
overensstemmelse med bestemmelserne i stk. 2. 
4. Såfremt en medlemsstats lovgivning i de i stk. 1 
og 3, litra a), omhandlede tilfælde indeholder bestem­
melser om, at andre ydelser og/eller andre indtægter 
samt alle andre bestanddele, ved anvendelse af 
bestemmelserne om bortfald, midlertidig inddragelse 
eller nedsættelse af ydelser, skal medregnes på 
grundlag af forholdet mellem de i artikel 46, stk. 2, 
litra b), omhandlede forsikringsperioder, finder den i 
ovennævnte stykker fastsatte division ikke anvendelse 
for denne medlemsstats vedkommende. 
5. Såfremt en medlemsstats lovgivning indeholder 
bestemmelser om, at en ydelse skal stilles i bero eller 
helt bortfalde, når den pågældende samtidig oppe­
bærer en ydelse af forskellig art efter en anden 
medlemsstats lovgivning, kan den førstnævnte ydelse 
kun nedsættes med det beløb, der svarer til den 
ydelse, det påhviler sidstnævnte medlemsstat at 
udrede. 
6. Samtlige ovennævnte bestemmelser finder tilsva­
rende anvendelse, såfremt lovgivningen i en eller flere 
medlemsstater indeholder bestemmelser om, at der 
ikke kan erhverves ret til en ydelse, når der samtidig 
oppebæres en anden ydelse eller andre indtægter. Artikel 47 
Supplerende regler om beregning af ydelser 
1. For beregningen af det i artikel 46, stk. 2, 
omhandlede teoretiske beløb og pro rata-beløb 
gælder følgende regler: 
a) såfremt den samlede længde af de forsikrings- og 
bopælsperioder, der er tilbagelagt efter lovgiv­
ningen i samtlige berørte medlemsstater forud for 
forsikringsbegivenhedens indtræden, overstiger 
den længste forsikringstid, der efter en af de 
pågældende staters lovgivning kræves tilbagelagt 
for opnåelse af en fuld ydelse, skal den kompe­
tente institution i nævnte stat tage denne længste 
forsikringstid i betragtning i stedet for den 
samlede længde af de nævnte perioder. Denne 
beregningsmetode kan ikke medføre pligt for den 
pågældende institution til at udrede en højere 
ydelse end den fulde ydelse, der er hjemlet i den 
for denne institution gældende lovgivning; denne 
bestemmelse finder ikke anvendelse på ydelser, 
hvis størrelse ikke afhænger af forsikringsperio­
dernes længde 
b) de nærmere regler for medregning af sammenfal­
dende perioder fastsættes i den i artikel 98 
omhandlede gennemførelsesforordning 
c) den kompetente institution i en medlemsstat, efter 
hvis lovgivning ydelserne beregnes på grundlag af 
en gennemsnitlig indtjening, et gennemsnitligt 
bidrag eller et gennemsnitligt tillæg eller efter det i 
forsikringsperioderne bestående forhold mellem 
den pågældendes bruttoindtjening og den gennem­
snitlige bruttoindtjening for samtlige forsikrede, 
med undtagelse af lærlinge, skal fastsætte disse 
gennemsnits- eller forholdstal udelukkende på 
grundlag af de forsikringsperioder, der er tilbage­
lagt efter den nævnte stats lovgivning, eller af den 
bruttoindtjening, den pågældende har haft i disse 
perioder 
d) den kompetente i* stitution i en medlemsstat, efter 
hvis lovgivning ;• ..; Iserne beregnes på grundlag af 
størrelsen af ind jening, bidrag eller tillæg, skal 
fastsætte de indtjeningsbeløb, bidrag eller tillæg, 
der skal lægges til grund for så vidt angår forsik­
ringsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen 
i andre medlemsstater, på grundlag af gennem­
snittet af de indtjeningsbeløb, bidrag eller tillæg, 
der er konstateret for de forsikringsperioder, der 
er tilbagelagt efter den for denne institution 
gældende lovgivning 
e) den kompetente institution i en medlemsstat, efter 
hvis lovgivning ydelserne beregnes på grundlag af 
en fikseret indtjening eller et fikseret beløb, skal 
anse den indtjening eller det beløb, der skal lægges 
Nr. C 206/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 11. 8. 89 
til grund, for så vidt angår de efter lovgivningen i 
andre medlemsstater tilbagelagte forsikringspe­
rioder, for at være lig med den fikserede indtje­
ning eller det fikserede beløb eller i givet fald med 
gennemsnittet af de fikserede indtjeningsstørrelser 
eller de fikserede beløb, som svarer til de forsik­
ringsperioder, der er tilbagelagt efter den for 
denne institution gældende lovgivning 
f) den kompetente institution i en medlemsstat, efter 
hvis lovgivning ydelserne for visse perioders 
vedkommende beregnes på grundlag af indtjenin­
gens størrelse og for andre perioders vedkom­
mende på grundlag af en fikseret indtjening eller 
et fikseret beløb, skal lægge de efter reglerne i litra 
d) eller e) fastsatte indtjeningsstørrelser eller 
beløb, henholdsvis gennemsnittet af disse til grund, 
for så vidt angår forsikringsperioder, der er tilba­
gelagt efter andre medlemsstaters lovgivning; 
såfremt ydelserne, for så vidt angår samtlige 
forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter den for 
denne institution gældende lovgivning, beregnes 
på grundlag af en fikseret indtjening eller et 
fikseret beløb, skal institutionen anse den indtje­
ning, der skal lægges til grund, for så vidt angår 
de efter lovgivningen i andre medlemsstater tilba­
gelagte forsikringsperioder, for at være lig med en 
fiktiv indtjening, svarende til nævnte fikserede 
indtjening eller fikserede beløb 
g) den kompetente institution i en medlemsstat, efter 
hvis lovgivning ydelserne beregnes på grundlag af 
en gennemsnitlig bidragsbasis, fastsætter denne 
gennemsnitsbasis udelukkende på grundlag af de 
forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter lovgiv­
ningen i den pågældende stat. 
2. En medlemsstats lovregler om regulering af 
bestanddele af en ydelse, der er indgået i beregningen 
af ydelsen, finder i givet fald anvendelse på de 
bestanddele, der er taget i betragtning af den kompe­
tente institution i denne stat efter bestemmelserne i 
stk. 1, for så vidt angår de efter lovgivningen i andre 
medlemsstater tilbagelagte forsikrings- eller bopælspe­
rioder. 
3. Såfremt en medlemsstats lovgivning foreskriver, 
at der ved fastsættelsen af ydelsernes størrelse skal 
tages hensyn til også andre familiemedlemmer end 
børn, skal den kompetente institution i denne stat 
ligeledes tage hensyn til de af den pågældendes fami­
liemedlemmer, der er bosat på en anden medlemsstats 
område, som om de var bosat på den kompetente 
stats område. 
Artikel 48 
Forsikrings- eller bopælsperioder på under et år 
1. Uanset bestemmelserne i artikel 46, stk. 2, er en 
medlemsstats institution ikke forpligtet til at tilkende ydelser på grundlag af perioder, der er tilbagelagt 
efter den for denne institution gældende lovgivning, 
og som skal tages i betragtning ved forsikringsbegi-
venhedens indtræden, såfremt: 
— de nævnte perioder sammenlagt er på under ét år, 
og 
— der ikke alene på grundlag af disse perioder består 
ret til ydelser i medfør af bestemmelserne i denne 
lovgivning. 
2. Den kompetente institution i hver af de øvrige 
berørte medlemsstater skal medregne de i stk. 1 
nævnte perioder ved anvendelsen af reglerne i artikel 
46, stk. 2, med undtagelse af nævnte bestemmelses 
litra b). 
3. Såfremt anvendelsen af bestemmelserne i stk. 1 
ville medføre, at samtlige institutioner i de pågæl­
dende stater blev fritaget for pligten til at udrede 
ydelser, skal ydelserne udredes alene efter lovgiv­
ningen i den stat, hvis betingelser den pågældende 
senest har opfyldt, som om samtlige forsikrings- og 
bopælsperioder, der er tilbagelagt og medregnet efter 
bestemmelserne i artikel 45, stk. 1 til 4, havde været 
tilbagelagt efter den pågældende stats lovgivning. 
Artikel 49 
Beregning af ydelser, når den pågældende ikke samtidig 
opfylder de foreskrevne lovmæssige betingelser i alle 
medlemsstater, efter hvis lovgivning forsikrings- eller bopæls­
perioderne er tilbagelagt, eller når den pågældende udtrykke­
ligt har anmodet om, at fastsættelsen af ydelser ved alderdom 
stilles i bero 
1. Såfremt den pågældende på et bestemt tidspunkt 
ikke opfylder de foreskrevne betingelser for at kunne 
få tilkendt ydelser efter samtlige de medlemsstaters 
lovgivninger, hvoraf han har været omfattet, i givet 
fald under iagttagelse af bestemmelserne i artikel 45 
og/eller artikel 40, stk. 3, men alene opfylder de 
omhandlede betingelser i en eller flere af disse lovgiv­
ninger, gælder følgende regler: 
a) Hver af de kompetente institutioner, der anvender 
en lovgivning, hvis betingelser er opfyldt, beregner 
ydelsens størrelse efter bestemmelserne i artikel 46 
b) dog således, at: 
i) hvis den pågældende opfylder betingelserne i 
mindst to medlemsstaters lovgivning, uden at 
det er nødvendigt at medregne forsikrings-
eller bopælsperioder, der er tilbagelagt efter en 
lovgivning, hvis betingelser ikke er opfyldt, 
tages disse perioder ikke i betragtning ved 
anvendelse af bestemmelserne i artikel 46, stk. 
2 
ii) hvis den pågældende alene opfylder betingel­
serne i en medlemsstats lovgivning, uden at det 
er nødvendigt at medregne forsikrings- eller 
bopælsperioder, der er tilbagelagt efter en 
lovgivning, hvis betingelser ikke er opfyldt, 
11. 8. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 206/13 
beregnes ydelsens størrelse alene efter bestem­
melserne i den lovgivning, hvis betingelser er 
opfyldt, og alene under hensyntagen til de 
perioder, der er tilbagelagt efter denne lovgiv­
ning. 
Bestemmelserne i dette stykke finder tilsvarende 
anvendelse, når den pågældende udtrykkeligt har 
anmodet om, at fastsættelsen af ydelserne ved alder­
dom stilles i bero i overensstemmelse med bestemmel­
serne i artikel 44, stk. 2, andet punktum. 
2. Den eller de ydelser, der i det i stk. 1 omhand­
lede tilfælde er tilkendt efter lovgivningen i en eller 
flere af de berørte medlemsstater, skal i givet fald 
under iagttagelse af bestemmelserne i artikel 45 og på 
ny i givet fald bestemmelserne i stk. 1 automatisk 
omberegnes efter bestemmelserne i artikel 46, efter­
hånden som de foreskrevne betingelser i en eller flere 
af de øvrige medlemsstaters lovgivning, hvoraf den 
pågældende har været omfattet, opfyldes. Bestemmel­
serne i dette stykke finder tilsvarende anvendelse, når 
en person anmoder om fastsættelse af ydelser ved 
alderdom, hvortil der er erhvervet ret i medfør af 
lovgivningen i en eller flere medlemsstater, når denne 
fastsættelse har været stillet i bero i overensstemmelse 
med bestemmelserne i artikel 44, stk. 2, andet 
punktum. 
3. Når de i lovgivningen i en eller flere af de 
pågældende medlemsstater foreskrevne betingelser 
ikke længere er opfyldt, skal der, medmindre andet 
følger af bestemmelserne i artikel 40, stk. 2, auto­
matisk foretages en omberegning efter bestemmel­
serne i stk. 1. 
Artikel 50 
Ydelse af et tillæg, når summen af de ydelser, der skal udbe­
tales efter lovgivningen i de enkelte medlemsstater, er lavere 
end det minimumsbeløb, der er fastsat i lovgivningen i den af 
disse stater, hvor modtageren er bosat 
Der kan ikke i den stat, hvor en person, der 
modtager ydelser i medfør af dette kapitel, der bosat, 
og efter hvis lovgivning der tilkommer ham en ydelse, 
ydes ham et beløb, der er lavere end den minimums-
ydelse, der i den nævnte lovgivning er fastsat for en 
forsikrings- eller bopælsperiode, der svarer til samt­
lige de perioder, der efter bestemmelserne i de fore­
gående artikler er taget i betragtning ved ydelsens 
fastsættelse. Den kompetente institution i den pågæl­
dende stat skal i givet fald gennem hele det tidsrum, 
hvor han er bosat i denne stat, yde ham et tillæg, der 
svarer til forskellen mellem summen af de ydelser, der 
tilkommer ham i medfør af dette kapitel, og stør­
relsen af minimumsydelsen. 
Artikel 51 
Regulering og fornyet beregning af ydelser 
1. Såfremt ydelserne i de pågældende medlems­
stater ændres med en bestemt procentdel eller et 
bestemt beløb som følge af stigningen i leveomkost­ningerne, ændringer i lønniveauet eller andre forhold, 
som giver anledning til regulering, finder en sådan 
ændring direkte anvendelse på de ydelser, der er 
fastsat efter bestemmelserne i artikel 46, uden at der 
bør foretages fornyet beregning i henhold til den 
nævnte artikel. 
2. Derimod skal der, i tilfælde af ændring af 
reglerne for fastsættelse eller beregning af ydelser, 
foretages fornyet beregning efter bestemmelserne i 
artikel 46.« 
4) I artikel 60, stk. 1, indsættes følgende nye litra d): 
»en medlemsstats bestemmelser om nedsættelse, 
midlertidig inddragelse eller bortfald af ydelser, 
finder ikke anvendelse på en modtager af ydelser, der 
er fastsat af institutionerne i to medlemsstater i 
henhold til litra b)«. 
5) Følgende artikel indsættes: 
»Artikel 95a 
Overgangsbestemmelser for ... anvendelse af forordning 
(EØF) nr. ... 
1. Forordning (EØF) nr. ... giver ikke ret til 
ydelser for noget tidsrum, der ligger forud for . . . 
(datoen for forordningens ikrafttræden). 
2. Enhver forsikrings- eller bopælsperiode, der er 
tilbagelagt efter en medlemsstats lovgivning forud for 
. . . (datoen for forordningens ikrafttræden) skal 
medregnes ved afgørelsen af ret til ydelser efter 
bestemmelserne i forordning (EØF) nr. . . . 
3. Med forbehold af bestemmelserne i stk. 1, kan 
rettigheder tilkendes i medfør af forordning (EØF) 
nr. . . ., også selv om de vedrører en begivenhed, der 
er indtrådt før den . . . (datoen for forordningens 
ikrafttræden). 
4. Rettigheder, der tilkommer personer, som har 
fået tillagt pension eller rente før den . . . (datoen for 
forordningéns ikrafttræden), kan på begæring tages 
op til revision under hensyntagen til bestemmelserne i 
forordning (EØF) nr. . . . 
5. Såfremt den i stk. 4 omhandlede begæring 
indgives inden for en frist på to år efter . . . (datoen 
for forordningens ikrafttræden), erhverves rettigheder 
i medfør af forordning (EØF) nr. ... med virkning 
fra nævnte dato, uden at nogen medlemsstats lovbe­
stemmelser om bortfald eller forældelse af rettigheder 
kan gøres gældende over for de pågældende. 
6. Såfremt den i stk. 4 omhandlede begæring 
indgives efter udløbet af fristen på to år efter . . . 
(datoen for forordningens ikrafttræden), erhverves de 
rettigheder, der ikke er bortfaldet eller forældet, fra 
datoen for begæringens indgivelse, med forbehold af 
mere gunstige bestemmelser i en medlemsstats lovgiv­
ning.« 
Nr. C 206/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 11. 8. 89 
6) Bilag IV affattes således: 
»BILAG IV 
(Forordningens artikel 37, stk. 2, artikel 38, stk. 3, artikel 45, stk. 3, artikel 46, stk. 1, litra b), og 
artikel 46b, stk. 2) 
A 
De i forordningens artikel 37, stk. 1, omhandlede lovgivninger, hvorefter størrelsen af ydelser ved 
invaliditet er uafhængig af forsikringsperiodernes længde 
A. BELGIEN 
Lovgivningen vedrørende den almindelige invalideordning, den særlige invalideordning for minear­
bejdere, den særlige ordning for søfolk af handelsflåden og lovgivningen om forsikring af selvstæn­
dige erhvervsdrivende mod uarbejdsdygtighed. 
B. DANMARK 
Ingen. 
C. TYSKLAND 
Ingen. 
D. SPANIEN 
Lovgivningen vedrørende invalideforsikring under den almindelige ordning og særordningerne. 
E. FRANKRIG 
1. Arbejdstagere 
Hele lovgivningen vedrørende invalideforsikring med undtagelse af lovgivningen vedrørende 
invalideforsikring inden for minearbejdernes sociale sikringsordning. 
2. Selvstændige erhvervsdrivende. 
Lovgivningen vedrørende invalideforsikring for selvstændige erhvervsdrivende inden for 
landbruget. 
F. GRÆKENLAND 
Lovgivningen vedrørende forsikringsordningen for landbruget. 
G. IRLAND 
Del II, kapitel 10, i kodificeret lov af 1981 om social sikring og sociale ydelser (Social Welfare 
(Consolidation) Aet, 1981). 
H. ITALIEN 
Ingen. 
I. LUXEMBOURG 
Ingen. 
J. NEDERLANDENE 
a) Lov af 18. februar 1966 om forsikring mod uarbejdsdygtighed (WAO), som ændret. 
b) Lov af 11. december 1975 om almindelig forsikring mod uarbejdsdygtighed (AAW), som ændret. 
K. PORTUGAL 
Ingen. 
11. 8. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 206/15 
L. DET FORENEDE KONGERIGE 
a) Storbritannien 
Afdeling 15 i lov om social sikring 1975 (Social Security Aet 1975). Afdeling 14 til 16 i lov om 
sociale sikringspensioner 1975 (Social Security Pensions Aet 1975). 
b) Nordirland 
Afdeling 15 i lov om social sikring (Nordirland) 1975 (Social Security (Northern Ireland) Aet 
1975). 
Artikel 16-18 i lov om sociale sikringspensioner (Nordirland) 1975 (Social Security Pensions 
(Northern Ireland) Order 1975). 
B 
Særordninger for selvstændige erhvervsdrivende i den i forordningens artikel 38, stk. 3, og artikel 45, 
stk. 3, omhandlede forstand 
A. BELGIEN 
Ingen. 
B. DANMARK 
Ingen. 
C. TYSKLAND 
Alderdomsforsikringen for landbrugere (Altershilfe fur Landwirte). 
D. SPANIEN 
Ordning om nedsættelse af pensionsalderen for selvstændige søfarende, der udøver de i kongelig 
anordning nr. 2309 af 23. juli 1970 omhandlede beskæftigelser. 
E. FRANKRIG 
Ingen. 
F. GRÆKENLAND 
Ingen. 
G. IRLAND 
Ingen. 
H. ITALIEN 
Pensionsforsikringsordningerne (Assicurazione pensioni) for: 
— læger (medici) 
— apotekere (farmacisti) 
— veterinærer (veterinari) 
— jordemødre (osteriche) 
— ingeniører og arkitekter (ingegneri e architetti) 
— landinspektører (geometri) 
— advokater og sagførere (avocati e procuratori) 
— økonomer (dottori commercialisti) 
— revisorer og økonomiske rådgivere (ragionieri e periti commerciali) 
— arbejdskonsulenter (consulenti del lavoro) 
— notarer (notai) 
— speditører (spedizionieri doganali). 
Nr. C 206/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 11. 8. 89 
I. LUXEMBOURG 
Ingen. 
J. NEDERLANDENE 
Ingen. 
K. PORTUGAL 
Ingen. 
L. DET FORENEDE KONGERIGE 
Ingen. 
C 
De i forordningens artikel 46, stk. 1, litra b), omhandlede tilfælde, hvor ydelsen ikke beregnes i overens­
stemmelse med bestemmelserne i forordningens artikel 46, stk. 2 
A. BELGIEN 
Ingen. 
B. DANMARK 
Alle ansøgninger om pension fastsat i overensstemmelse med lov om social pension, med undtagelse 
af de i bilag IV, afsnit D, nævnte pensioner. 
C. TYSKLAND 
Ingen. 
D. SPANIEN 
Ingen. 
E. FRANKRIG 
Ingen. 
F. GRÆKENLAND 
Ingen. 
G. IRLAND 
Alle ansøgninger om bidragspligtig alders- og alderdomspension samt enkepension. 
H. ITALIEN 
Alle ansøgninger om invalide-, alders- og efterladtepension til arbejdstagere samt følgende katego­
rier af selvstændige erhvervsdrivende: Landbrugere, halvtægtsfæstere, fæstere og håndværkere samt 
personer, der udøver selvstændig virksomhed inden for handel. 
I. LUXEMBOURG 
Ingen. 
J. NEDERLANDENE 
Alle ansøgninger om alderspension i henhold til lov af 31. maj 1956 om almindelig alderdomsforsik­
ring (AOW), som ændret. 
K. PORTUGAL 
Alle ansøgninger om invalide-, alders- og efterladtepension. 
L. DET FORENEDE KONGERIGE 
Alle ansøgninger om alders- og enkepension, der fastsættes i henhold til bestemmelserne i forord­
ningens afsnit III, kapitel 3, med undtagelse af de ansøgninger, for hvilke den pågældende i et 
hvilket som helst indkomstskatteår efter den 6. april 1975, har tilbagelagt forsikrings-, beskæfti­
gelses- eller bopælsperioder i henhold til lovgivningen i Det Forenede Kongerige og en anden 
medlemsstat. 
11. 8. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 206/17 
D 
De i forordningens artikel 46b, stk. 2, omhandlede ydelser og aftaler 
1. De i forordningens artikel 46b, stk. 2, litra a), omhandlede ydelser, hvis størrelse ikke afhænger af 
forsikrings- eller bopælsperiodernes længde: 
a) de ydelser ved invaliditet, der er fastsat i de i dette bilag, afsnit A, anførte lovgivninger, med 
undtagelse af de ydelser, der er fastsat i græsk lovgivning om forsikringsordningen for landbruget 
b) den danske folkepension, som opnås efter ti års bopæl af personer, som har fået tilkendt pension 
med virkning fra senest den 1. oktober 1989 
c) den nederlandske enkepension i henhold til lov af 9. april 1959 om forsikring for enker og foræl­
dreløse børn (AWW), som ændret 
d) spanske efterladtepensioner, der tilkendes efter den almindelige ordning og særordningerne. 
2. De i forordningens artikel 46b, stk. 2, litra b), omhandlede ydelser, hvis størrelse afhænger af en 
fiktiv periode, der anses for tilbagelagt mellem tidspunktet for forsikringsbegivenhedens indtræden 
og et senere tidspunkt: 
a) de danske førtidspensioner, hvis størrelse fastsættes i henhold til gældende lovgivning før den 
1. oktober 1984 
b) de tyske invalide- og efterladtepensioner, i forbindelse med hvilke der tages hensyn til en tillægs-
periode, og de tyske alderspensioner, i forbindelse med hvilke der tages hensyn til en allerede 
optjent tillægsperiode 
c) de luxembourgske invalide- og efterladtepensioner 
d) de italienske uarbejdsdygtighedspensioner (»inabilita«). 
3. De i forordningens artikel 46b, stk. 2, litra b), i), omhandlede aftaler om ikke at medregne samme 
fiktive periode to eller flere gange: 
aftale mellem regeringen i Storhertugdømmet Luxembourg og regeringen i Forbundsrepublikken 
Tyskland om forskellige sociale sikringsspørgsmål af 20. juli 1978.« 
7) Bilag VI ændres således: 
a) Rubrik B. Danmark ændres således: 
i) punkt 7 affattes således: 
»Bestemmelserne i forordningens artikel 46c, stk. 1 og 3, og gennemførelsesforordningens 
artikel 7, stk. 1, finder ikke anvendelse på pensioner, der fastsættes efter dansk lovgivning.« 
ii) punkt 9 affattes således: 
»Såfremt en person, der oppebærer en dansk alderspension eller eventuelt førtidspension, lige­
ledes har ret til en efterladtepension fra en anden medlemsstat, anses disse pensioner ved anven­
delsen af dansk lovgivning for at være ydelser af samme art i den i forordningens artikel 46a, 
stk. 1, omhandlede forstand, forudsat at den pågældende, hvis forsikrings- eller bopælsperioder 
danner grundlag for beregningen af efterladtepensioner, har tilbagelagt bopælsperioder i 
Danmark.« 
b) I rubrik D. Spanien indsættes følgende punkter: 
»3. En arbejdstager eller selvstændig erhvervsdrivende, som ikke længere er forsikret i henhold til 
spansk lovgivning, anses ved anvendelse af bestemmelserne i forordningens afsnit III, kapitel 3, 
for at være forsikret på tidspunktet for forsikringsbegivenhedens indtræden, såfremt han på 
dette tidspunkt er forsikret i henhold til en anden medlemsstats lovgivning, eller, hvis dette ikke 
er tilfældet, såfremt han kan gøre krav på en ydelse, efter en anden medlemsstats lovgivning for 
samme forsikringsbegivenhed. Denne betingelse anses dog for opfyldt i det i artikel 48, stk. 1, 
omhandlede tilfælde. 
Nr. C 206/18 De Europæiske Fællesskabers Tidende 11. 8. 89 
4. a) Ved anvendelse af forordningens artikel 47 beregnes den spanske teoretiske ydelse på 
grundlag af den forsikredes faktiske bidragsbasis i årene umiddelbart forud for indbetalingen 
af det sidste bidrag til den spanske sociale sikring. 
b) Det således fastsatte pensionsbeløb forhøjes og reguleres for hvert af de efterfølgende år 
indtil året forud for forsikringsbegivenhedens indtræden, på samme måde som andre 
pensioner af samme art.« 
c) I rubrik E. Frankrig indsættes følgende punkt 7: 
»En arbejdstager, som ikke længere er omfattet af fransk lovgivning om efterladteforsikring, anses 
ved anvendelse af bestemmelserne i forordningens afsnit III, kapitel 3, for at have status som 
forsikret i henhold til denne lovgivning på tidspunktet for forsikringsbegivenhedens indtræden. 
Såfremt han på dette tidspunkt er forsikret som arbejdstager i henhold til lovgivningen i en anden 
medlemsstat, eller, hvis dette ikke er tilfældet, såfremt han kan gøre krav på en efterladteydelse i 
henhold til lovgivningen for arbejdstagere i en anden medlemsstat. Denne betingelse anses dog for 
opfyldt i det i artikel 48, stk. 1, omhandlede tilfælde.« 
d) I rubrik F. Grækenland indsættes følgende punkt 4: 
»Efter græske lovgivning er anvendelsen af forordningens artikel 49, stk. 2, hetinget af, at den i den 
nævnte artikel omhandlede omberegning ikke er til ulempe for den pågældende.« 
e) I rubrik G. Irland: 
i) udgår punkt 4 
ii) omnummereres punkt 5 til 8 i overensstemmelse hermed. 
f) Rubrik J. Nederlandene ændres således: 
i) punkt 3 affattes således: 
»a) En arbejdstager eller selvstændig erhvervsdrivende, som ikke længere er omfattet af neder­
landsk lovgivning om forsikring for enker og børn, der har mistet begge forældre eller en af 
dem (AWW), anses ved anvendelse af bestemmelserne i forordningens afsnit III, kapitel 3, 
for at være forsikret i henhold til denne lovgivning på tidspunktet for forsikringsbegivenhe­
dens indtræden, såfremt han på dette tidspunkt er forsikret mod samme risiko efter lovgiv­
ningen i en anden medlemsstat, eller hvis dette ikke er tilfældet, såfremt han kan gøre krav 
på en efterladteydelse i henhold til en anden medlemsstats lovgivning. Denne betingelse 
anses dog for opfyldt i det i artikel 48, stk. 1, omhandlede tilfælde. 
b) Såfremt en enke ved anvendelse af litra a) i dette stykke har ret til enkepension efter neder­
landsk lovgivning om almindelig forsikring for enker og børn, der har mistet begge forældre 
eller en af dem (AWW), beregnes denne pension i overensstemmelse med bestemmelserne i 
forordningens artikel 46, stk. 2. 
Ved anvendelse af disse bestemmelser anses også perioder før den 1. oktober 1959, i hvilke 
arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende efter sit fyldte 15. år har været bosat 
på nederlandsk området eller har haft lønnet beskæftigelse i Nederlandene for en arbejds­
giver i nævnte land, mens han var bosat på en anden medlemsstats område, som forsikrings­
perioder tilbagelagt efter den nævnte nederlandske lovgivning. 
c) Perioder, der medregnes i medfør af litra b), skal dog lades ude af betragtning, når de 
falder sammen med forsikringsperioder tilbagelagt efter en anden medlemsstats lovgivning 
om pensioner eller renter til efterladte.« 
ii) punkt 4 affattes således: 
»a) En arbejdstager eller selvstændig erhvervsdrivende, som ikke længere er forsikret efter lov af 
18. februar 1966 om forsikring mod uarbejdsdygtighed (WAO) og/eller efter lov af 11. 
december 1975 om uarbejdsdygtighed (AAW), anses, ved anvendelse af bestemmelserne i 
forordningens afsnit III, kapitel 3, for endnu at være forsikret på tidspunktet for forsikrings­
begivenhedens indtræden, såfremt han er forsikret mod samme risiko efter lovgivningen i en 
anden medlemsstat, eller hvis dette ikke er tilfældet, såfremt der for samme forsikringsbegi-
venhed består ret til en ydelse efter lovgivningen i en anden medlemsstat. Denne sidstnævnte 
betingelse anses dog for opfyldt i det i artikel 48, stk. 1, omhandlede tilfælde. 
b) Såfremt den pågældende i henhold til litra a) i dette stykke har ret til en nederlandsk ydelse 
ved invaliditet, fastsættes denne ydelse efter de i forordningens artikel 46, stk. 2, fastsatte 
bestemmelser: 
11. 8. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 206/19 
i) i henhold til bestemmelserne i ovennævnte lov af 18. februar 1966 (WAO), såfremt den 
pågældende på det tidspunkt, hvor uarbejdsdygtigheden indtrådte, som arbejdstager i 
den i forordningens artikel 1, litra a), omhandlede forstand var forsikret mod denne 
risiko efter lovgivningen i en anden medlemsstat 
ii) i henhold til bestemmelserne i ovennævnte lov af 11. december 1975 (AAW), såfremt den 
pågældende på det tidspunkt, hvor uarbejdsdygtigheden indtrådte: 
— var forsikret mod denne risiko efter lovgivningen i en anden medlemsstat uden at 
have status som arbejdstager i den i forordningens artikel 1, litra a), omhandlede 
forstand, eller 
— ikke var forsikret mod denne risiko efter lovgivningen i en anden medlemsstat, men 
kan gøre krav på ydelser efter lovgivningen i en anden medlemsstat. 
Såfremt det ydelsesbeløb, der beregnes i henhold til bestemmelsen i punkt i), er lavere end 
det beløb, der fremkommer ved anvendelse af bestemmelsen i punkt ii), udbetales sidst­
nævnte ydelsesbeløb. 
c) Ved beregningen af ydelser, der fastsættes i henhold til ovennævnte lov af 18. februar 1966 
(WAO) eller ovennævnte lov af 11. december 1975 (AAW), tager de nederlandske institu­
tioner hensyn til 
— de perioder med lønnet arbejde og dermed ligestillede perioder, der er tilbagelagt i 
Nederlandene før den 1. juli 1967 
— de forsikringsperioder, der er tilbagelagt i henhold til ovennævnte lov af 18. februar 
1966 (WAO) 
— de forsikringsperioder, der er tilbagelagt i henhold til lov af 11. december 1975 om 
uarbejdsdygtigehd (AAW), såfremt de ikke er sammenfaldende med de forsikringspe­
rioder, der er tilbagelagt af den pågældende i henhold til ovennævnte lov af 18. februar 
1966 (WAO). 
d) Ved beregningen af den nederlandske ydelse ved invaliditet i henhold til forordningens 
artikel 40, stk. 1, tager de nederlandske institutioner ikke det tillæg i betragtning, som i 
givet fald tilkendes ydelsesmodtageren i henhold til loven om supplerende ydelser (Toesla-
genwet, TW). Retten til dette tillæg og størrelsen heraf beregnes udelukkende på grundlag 
af bestemmelserne i loven om supplerende ydelser.« 
g) I rubrik L. Det Forenede Kongerige: 
i) udgår punkt 9 
ii) omnummereres punkt 10 til 15 i overensstemmelse hermed. 
Artikel 3 har været omfattet af de i bilag IV, afsnit A, til forordningen 
anførte lovgivninger, samt i de i forordningens artikel 40, 
Forordning (EØF) nr. 574/72 ændres således: stk. 2, omhandlede tilfælde«. 
1) Artikel 7 affattes således: 
»1. Når de ydelser, der kan kræves udbetalt efter 
lovgivningen i to eller flere medlemsstater, samtidig 
vil kunne nedsættes, stilles i bero eller bortfalde, divi­
deres de ydelsesbeløb, som ikke udbetales ved en 
streng anvendelse af de i de berørte medlemsstaters 
lovgivning fastsatte bestemmelser om nedsættelse, 
midlertidig inddragelse eller bortfald af ydelser, med 
det antal ydelser, som skal nedsættes, stilles i bero 
eller bortfalde. 
2. Ved anvendelsen af bestemmelserne i artikel 12, 
stk. 2, 3 og 4, artikel 46a, artikel 46b og artikel 46c i 
forordningen, meddeler de kompetente institutioner 
på begæring hinanden alle nødvendige oplysninger.« 
2) I artikel 15, stk. 1, litra a), ændres udtrykket »forord­
ningens artikel 46, stk. 2, litra c)« til »forordningens 
artikel 47, stk. 1, litra a)«. 
3) Overskriften til artikel 35 affattes således: 
»Begæring om ydelser ved invaliditet i tilfælde, hvor arbejds­
tageren eller den selvstændige erhvervsdrivende udelukkende 4) Overskriften til artikel 39 affattes således: 
»Behandling af begæringer om ydelser ved invaliditet i 
tilfælde, hvor arbejdstageren eller den selvstændige erhvervs­
drivende udelukkende har været omfattet af de i bilag IV, 
afsnit A, til forordningen anførte lovgivninger«. 
5) Artikel 46 affattes således: 
»Ydelser, der svarer til forsikringsperioder i henhold 
til en frivillig eller frivillig fortsat ordning, og som 
ikke skal medregnes i henhold til bestemmelserne 
i gennemførelsesforordningens artikel 15, stk. 1, 
litra b). 
Ved beregningen af ydelsens teoretiske og faktiske 
beløb efter bestemmelserne i forordningens artikel 46, 
stk. 2, litra a) og b), finder reglerne i gennemførelses­
forordningens artikel 15, stk. 1, litra b), c) og d), 
anvendelse. 
Nr. C 206/20 De Europæiske Fællesskabers Tidende 11. 8. 89 
Det faktiske beløb, der er beregnet i henhold til 
bestemmelserne i forordningens artikel 46, stk. 2, 
forhøjes med det beløb, der svarer til forsikringspe­
rioderne i henhold til én frivillig eller frivillig fortsat 
ordning, som ikke er blevet medregnet i henhold til 
bestemmelserne i gennemførelsesforordningens artikel 
15, stk. 1, litra b). Dette tillæg beregnes ifølge 
bestemmelserne i den medlemsstats lovgivning, hvor­
efter de frivillige eller frivilligt fortsatte forsikringspe­
rioder er tilbagelagt. 
Den i forordningens artikel 46, stk. 3, omhandlede 
sammenligning foretages under hensyntagen til det 
nævnte tillæg.« 
6) Artikel 47 affattes således: 
»Beregning af de ydelsesbeløb, der svarer til forsikringspe­
rioder tilbagelagt efter en frivillig eller frivillig fortsat 
ordning 
Institutionen i hver medlemsstat beregner i henhold til 
den for denne institution gældende lovgivning det 
beløb, der svarer til forsikringsperioder tilbagelagt 
efter en frivillig eller frivillig fortsat ordning, som i 
henhold til forordningens artikel 46a, stk. 2, litra c), 
ikke er undergivet reglerne om nedsættelse, midler­
tidig inddragelse eller bortfald af ydelser i en anden 
medlemsstat.« 
7) Artikel 48, stk. 1, affattes således: 
»1. Den behandlende institution skal underrettes 
om de endelige afgørelser, der er truffet af de enkelte 
berørte institutioner. Hver af disse afgørelser skal 
angive den i den pågældende lovgivning fastsatte 
klageadgang samt fristerne for indgivelse af klage. 
Efter modtagelsen af alle disse afgørelser underretter 
den behandlende institution ansøgeren herom på hans 
eget sprog ved en sammenfattende meddelelse, 
ledsaget af de nævnte afgørelser. Klagefristerne løber 
først fra tidspunktet for ansøgerens modtagelse af den 
sammenfattende meddelelse.« 8) Artikel 49 affattes således: 
»Fornyet beregning af ydelser 
1. Ved anvendelsen af bestemmelserne i forordnin­
gens artikel 43, stk. 3 og 4, artikel 49, stk. 2 og 3, 
samt artikel 51, stk. 2, finder bestemmelserne i 
gennemførelsesforordningens artikel 45 tilsvarende 
anvendelse. 
2. I tilfælde af, at ydelsen nyberegnes, bortfalder 
eller stilles i bero, underretter den institution, som har 
truffet afgørelse herom, straks den pågældende samt 
hver af de institutioner, hvorfra den pågældende har 
ret til ydelser, eventuelt gennem den behandlende 
institution. Afgørelsen skal angive den i den pågæl­
dende lovgivning fastsatte klageadgang samt fristerne 
for indgivelse af klage. Disse frister løber først fra 
den pågældendes modtagelse af afgørelsen.« 
9) Artikel 107, stk. 1, affattes således: 
»1. Ved anvendelse af følgende bestemmelser: 
a) Forordningen: Artikel 12, stk. 2, 3 og 4; artikel 
19, stk. 1, litra b), sidste punktum; artikel 22, stk. 
1, ii), sidste punktum; artikel 25, stk. 1, litra b), 
andetsidste punktum; artikel 41, stk. 1, litra c) og 
d); artikel 46, stk. 4; artikel 46a, stk. 3; artikel 50; 
artikel 52, litra b), sidste punktum; artikel 55, stk. 
1, ii), sidste punktum; artikel 70, stk. 1, første 
afsnit, og artikel 71, stk. 1, litra b), ii), sidstnævnte 
punktum 
b) gennemførelsesforordningens artikel 34, stk. 1, og 
artikel 120, stk. 2 
er kursen for omregning til en given national valuta 
af beløb udtrykt i en anden national valuta den kurs, 
der i løbet af den i stk. 2 fastlagte referenceperiode 
beregnes af Kommissionen på grundlag af det måned­
lige gennemsnit af de valutakurser, som for vedkom­
mende valutaer meddeles Kommissionen med henblik 
på anvendelsen af Det Europæiske Monetære 
System.« 
Artikel 4 
Denne forordning træder i kraft den tyvende dag efter 
dens offentliggørelse i De Europæiske Fællesskabers 
Tidende.