ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Dette er eksempelvis tilfældet med den manglende definition af reklameformer, der gives regler for i direktivet, herunder nogle af de formodede ulovlige former. Dette punkt vil blive behandlet nærmere under de særlige bemærkninger, men her kan nævnes som eksempel, at produktpræsentation (»telepromotions«) i direktivforslagets betragtning 44 undtages fra reklamekvoten, uden at denne reklameforms karakteristika og begrænsninger defineres noget sted i teksten.

EØSU mener ikke, at der er nogen som helst grund til at undtage produktpræsentation, og at denne i alle tilfælde bør indgå i reklamekvoten. I modsat fald ville man kun opnå at skade annonceringerne og lede kommerciel kommunikation væk til andre formater, hvilket ville indebære samme eller endda højere reklamebelastning.
2.3.4.2

EØSU er enigt i, at det er vigtigt at finde en balance mellem privatliv og arbejde og erkender, at fordelene ved fleksible former for arbejdstilrettelæggelse stadig ikke er så udbredt, som de burde være. Udvalget er bekymret for, at visse nye former for arbejdstilrettelæggelse kan føre til udnyttelse af arbejdstagere og til usikre job, som ofte udføres af kvinder, og mener klart, at der skal ske en passende afvejning af hensynet til fleksibilitet og hensynet til sikkerhed.
1.1

EØSU henviser til punkt 2 og 3, hvoraf det fremgår, at det a) støtter Kommissionens forslag og valget af retsgrundlag (traktatens artikel 95) og bifalder strategiens målsætning om helt at fjerne kviksølv i de måleinstrumenter, som nævnes under punkt 2.2; b) finder, at forslaget er i overensstemmelse med andre fællesskabsbestemmelser og -politikker vedrørende miljø og folkesundhed; c) ønsker at fremskynde udskiftningen med alternative produkter, der ikke indeholder kviksølv, (ved eventuelt at skabe incitamenter og iværksætte oplysnings- og bevidstgørelseskampagner for at undgå, at potentielt farlige kviksølvholdige instrumenter fortsat er i omløb). EØSU ser ligeledes gerne, at man overvejer hvilke omkostninger, det vil have for forbrugerne; d) anmoder om, at der indføres særskilt indsamling, og at sælgerne gøres ansvarlige for indsamlingen af instrumenter, der er blevet kasseret (sådan som det er tilfældet med elektriske og elektroniske apparaturer); e) anmoder Kommissionen om at præcisere, hvilke garantier der er for, at de sektorer, der er undtaget herfra (apparater til faglig og industriel brug), overholder målsætningen om ikke at frigive kviksølv i miljøet; f) opfordrer myndighederne i EU og medlemsstaterne til at føre omhyggeligt tilsyn med, at importerede produkter er i overensstemmelse med EU's lovgivning.
Verdens energifremtid påvirker Europas energifremtid. Energiforbruget i dag og væksten er størst uden for Europa. Den globale stigende efterspørgsel efter fossile brændstoffer påvirker priser og tilgængelighed i Europa. Prisændringer medfører også ændringer i energivalg, forbrugernes og virksomheders adfærd og den retning, som F&U-bevæger sig i. Alt dette påvirker også situationen i EU. Derfor er det vigtigt at have et samlet globalt billede af energifremtiden som udgangspunkt for europæiske alternativer. Det Internationale Energiagentur (IEA) fremlægger sit syn på verdens energifremtid i World Energy Outlook 2004 med to scenarier fra 2004 til 2030.

Referencescenariet (WEO-R04) tager højde for de statslige politikker og tiltag, som blev indført eller vedtaget ved lov indtil midten af 2004. World Alternative Policy Scenario analyserer (WEO-A04), hvorledes det globale energimarked kunne udvikle sig, hvis lande i hele verden vedtager et sæt politikker og tiltag, som de i øjeblikket enten har under overvejelse eller med rimelighed kan forventes at iværksætte i løbet af prognoseperioden. Nogle dele af både Reference- og Altenativscenariet blev ajourført i IEA's World Energy Outlook 2005 (WEO-R05, WEO-A05).
4.11.2

Under de nuværende omstændigheder kunne de gennemførelsesfrister på én bankdag (acceptdato plus én bankdag), der er fastsat i artikel 60 og 61, i visse tilfælde vise sig at være for ambitiøse. I henhold til direktivet om pengeoverførsler er der, medmindre der er truffet anden aftale mellem kunden og betalingsudbyderen, på betalingsområdet generelt fastsat en frist for transaktionens gennemførelse på 6 bankdage (acceptdato plus 5 bankdage plus én dags frist til kreditering af modtagers konto = 5 dages frist for ordregivers betalingsudbyder til at kreditere beløbet modtagers betalingsudbyders konto plus én dags frist for modtagers betalingsudbyder til at kreditere beløbet på modtagers konto). Der er en hel række små og regionale betalingsudbydere, der gør gældende, at de ikke vil være i stand til at overholde disse frister. Den planlagte (maksimale) gennemførelsesfrist (én dags frist for ordregivers betalingsudbyder til kreditering af modtagers konto) ville udgøre en sjettedel af den hidtil tilladte frist. I henhold til betalingsudbyderne ville den tekniske gennemførelse ligeledes være forbundet med uforholdsmæssigt store omkostninger og uundgåeligt føre til prisstigninger på betalingsområdet. Den europæiske kreditsektor har pålagt sig selv en forpligtelse (»Credeuro-konventionen«) til at gennemføre betalinger i euro inden for en frist på maksimalt 3 bankdage og har fastsat en generel frist for gennemførelse af betalinger i andre europæiske valutaer på 3 bankdage.
5.2

Artikel 2 præciserer, at økonomiske forstyrrelser udløser støtte fra Globaliseringsfonden. EØSU opfordrer Rådet til at diskutere definitionerne af de nævnte fænomener i det indledende afsnit i denne artikel, inden forordningen træder i kraft. Alt for brede definitioner kan senere virke som en hæmsko for en effektiv beslutningsprocedure hos budgetmyndigheden. Alt for snævre definitioner kan have samme virkning. En diskussion i Rådet kan være med til at afklare dilemmaet og skabe en balance. En sådan diskussion kan også være et nyttigt bidrag til Kommissionens retningslinjer.
1.4

Udover rednings- og omstruktureringsstøtten til kriseramte virksomheder mener udvalget, at man for at afbøde de alvorlige følger, som den høje brændstofpris medfører for fiskerivirksomheder og deres besætninger, bør indføre en række foranstaltninger. I særdeleshed foreslår EØSU, at Kommissionen og Rådet accepterer følgende: a) At loftet for de minimis-støtte hæves til 100 000 euro pr. virksomhed. b) Midlertidig oplægning af flåden i tilfælde af en »uforudsigelig begivenhed« svarende til den krise, som den høje brændstofpris medfører. c) Tilladelse til støtte til finansiering af præmier til dækningskontrakter således som tilfældet er for landbrugsforsikringer. d) Oprettelse af en særlig EU-ophugningsfond med et særligt budget, som fortrinsvis skal gå til flådesegmenter med de fleste problemer, og som skal gøre det muligt for redere, der frivilligt ønsker at ophøre med deres virksomhed, at gøre det på værdig vis. e) Maksimal støtte fra offentlige forvaltninger, både nationale og i EU, via FT&U+I (4)-støtte til projekter forelagt af fiskerierhvervet med henblik på at forbedre fiskeriets energieffektivitet, at søge at finde frem til energikilder, som udgør et alternativ til eller som supplerer dieselolie, og at udvikle teknologiplatforme for fiskerierhvervet. f) Der bør sættes ind på at ændre fiskernes mentalitet, så de inddrages i markedsføringen af fiskevarer i et forsøg på at øge fiskevarers merværdi. g) Revision af bestemmelserne om beskatning af kystfiskerflåden, især ved at indføre fritagelse for selskabsskat af afkastet af fiskeauktionshalsoperatørers første salg af fiskerivarer og en nedsættelse af momsen på disse operatørers virksomhed som formidlere. h) Medtagelse af den del af højsøflåden, der fisker uden for EU-farvande, i de registre, der allerede findes for handelsflåden i forskellige EU-medlemsstater gennem en ændring af EU-direktiverne om statsstøtte til fiskerierhvervet.
1.2

Aktieblokering, det vil sige kravet om at deponere eller blokere aktier i et antal dage forud for en generalforsamling for at kunne opnå stemmeret, findes stadig i flere EU-lande. Faktisk er det en obligatorisk praksis i visse medlemsstater. Det er en dyr fremgangsmåde, der forhindrer aktionærerne i at handle aktier forud for generalforsamlingen. Det betragtes ligeledes af et flertal af de institutionelle investorer som en af de største hindringer for at afgive stemme. Artikel 7 i direktivforslaget forbyder enhver form for »blokering« af aktier ved krav om deponering forud for generalforsamlingen. Navnlig dette hilses velkommen af EØSU, om end udvalget godt er klar over, at antallet af lande, hvor dette stadig er tilladt, er begrænset.
2.1

I forbindelse med Borgernes Europa støtter Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg Kommissionens bestræbelser på at forenkle og præcisere fællesskabslovgivningen for at gøre den klarere og lettere tilgængelig for almindelige borgere, således at de får nye muligheder og kan udnytte de specifikke rettigheder, som fællesskabslovgivningen giver dem.
I denne forbindelse vil en tilpasningsstrategi, som ensidigt satser på at gøre arbejdsmarkedet mere fleksibelt, sænke de sociale standarder og forringe de sociale ydelser, ikke være et velegnet middel til at nå målet. Det gælder snarere om at udnytte globaliseringen til fordel for den europæiske økonomi, især eftersom Europa er et attraktivt erhvervsmæssigt etableringssted, der er karakteriseret ved følgende faktorer:

— euroområdets tiltrækningskraft;

— stabile demokratier og social stabilitet;

— pålidelighed;

— effektiv offentlig sektor;

— veludviklet infrastruktur.

Efter EØSU's opfattelse drejer det sig om i »flexicurity«-modellens forstand at skabe en god balance mellem fleksibilitet og social sikkerhed. Der er fire forudsætninger for en sådan god balance mellem fleksibilitet og social sikkerhed: »der skal foreligge kontraktordninger, aktive arbejdsmarkedspolitikker, hensigtsmæssigt tilrettelagte livslange læringsordninger og moderne sociale sikringssystemer« (1). I den beslutning, som Rådet af beskæftigelses- og socialministre vedtog den 1.-2. juni 2006, beskrives flexicurity-begrebet nærmere. Kontraktlige ordninger skal i henhold hertil indebære en afbalanceret kombination af sikkerhed og aktiveringsforanstaltninger. Sikringen af arbejdstagerrettigheder i kontrakter af enhver art fremhæves. Ved moderniseringen af de sociale sikringssystemer skal det påses, at der tages bedre hensyn til nye beskæftigelsesformer, og at kvinder får mulighed for at optjene deres egne pensionsrettigheder. Arbejdsløshedsforsikringen skal garantere alle berørte en indkomst, som sikrer dem midler til livets udkomme. Samtidig skal der dog sørges for incitamenter til at finde arbejde og støtte til jobsøgning. Videre hedder det: en aktiv arbejdsmarkedspolitik, livslang læring og faglig videreuddannelse er vigtige for at kunne styre overgangen fra arbejdspladssikring til beskæftigelsessikring (2). EØSU udtrykker i denne sammenhæng tilfredshed med, at arbejdsmarkedsparterne og andre interessenter vil blive inddraget i flexicurity's videre politikudvikling.
3.3

På baggrund af de forskellige anvendelser af silke, som kræver forskellige kvaliteter, og de nye anvendelser, som forskningen åbner for i fremtiden, mener EØSU, at grundlaget for avl af silkeormslarver i Europa bør bevares. Denne aktivitet sikrer desuden bevarelse af arbejdspladser i ugunstigt stillede eller fjerntliggende regioner (3). Et støttebeløb pr. anvendt kasse med silkeormsæg, som foreslået i forordningsforslaget, er altafgørende for opretholdelsen af en aktivitet, der møder skarp konkurrence fra massiv import fra tredjelande med meget lave lønomkostninger. Europæisk silke er desuden velegnet til aktuelle og eventuelle fremtidige anvendelser, hvilket berettiger en EU-produktion.
3.5.4

Inkorporation af de internationalprivatretlige direktivbestemmelser i Rom-I-forordningen uden materielle ændringer forekommer ikke at være hensigtsmæssig. Man ville dermed fastholde en retstilstand, hvor der uden saglig grund ville gælde forskellige regelsæt for forsikringsaftaler med risikoplacering inden for og uden for EU. Dette kan ikke begrundes med en henvisning til tilsynsbestemmelserne: Tilsynet med forsikringsselskaberne følger hjemstedsprincippet og medfører ved handel over grænserne som regel alligevel opsplitning af tilsyn og risikoplacering. Dette gælder både forsikringsaftaler med risikoplacering inden for og uden for EU. Det ville være fornuftigt at lade forsikringsaftaler med risikoplacering inden for Fællesskabet være omfattet af forordningens generelle tilknytningsbestemmelser. Ved at knytte forordningen til den valgte lov ville forsikringsbranchen og dens kunder i ikke-forbrugersegmentet i fremtiden få et friere lovvalg, hvilket ville være en fordel. Et fornuftigt lovvalg ville gøre det muligt i hele Europa at udbyde produkter, der i aftaleretlig henseende var identiske, og det ville overflødiggøre store dele af produktudviklingsbehovet. Behovet for produktudvikling har gjort, at fri udveksling af tjenesteydelser på forsikringsområdet stort set ikke har fundet sted inden for områder, hvor forsikringsrisikoen er høj. Med hensyn til lovvalg er det også på forsikringsområdet sådan, at det kun er forbrugerne, der har behov for omfattende beskyttelse. De grupper af erhvervsdrivende og selvstændige, der ganske vist ikke har været beskyttet i samme omfang som forbrugerne, men som imidlertid heller ikke har været berettiget til helt frit lovvalg, har ikke behov for nogen særlig beskyttelse. De har tilstrækkelig forretningsmæssig erfaring til at kunne vurdere, hvad de indlader sig på, hvis de forlader deres hjemstatslovgivning, og til at indse, at de har behov for juridisk rådgivning.
3.3.6

EØSU udtrykker tilfredshed med, at Kommissionen forfølger en dobbelt politik gående ud på at øge det bilaterale samarbejde med EU's vigtigste handelspartnere og at undersøge metoder til at udvide det multilaterale samarbejde på konkurrenceområdet. EØSU opfordrer derfor Kommissionen til at fremskynde bestræbelserne for at sikre, at samarbejdet/dialogen medvirker til at kortlægge potentielle problemer, som kan blive en følge af ophævelsen af forordning 4056/86 i EU og at løse sådanne problemer på konstruktiv vis, med respekt for særtrækkene ved hver parts system/jurisdiktion. En konsekvent behandling af linjeskibsfart i de forskellige lande er afgørende for den internationale samhandel.
4.2.1

Forslaget til forordning danner forudsætningen for at kunne råde bod på den mangel på regulering, som findes i såvel forslaget til direktiv om medicinsk udstyr som i dette forslag. Det generelle princip om risikovurdering gælder for anvendelsesområdet for lægemidler til avanceret terapi og medicinsk udstyr. Der kan opstå usikkerhed i forbindelse med kombinerede lægemidler (dvs. medicinsk udstyr indeholdende manipulerede vævsbestanddele): i så fald er det nødvendigt at skabe garanti for lægemidlets sikkerhed og vurderingen bør også omfatte effektiviteten ved brug af et innovativt lægemiddel i det specifikke medicinske udstyr.
3.1.5

Kommissionen henviser til »fælles principper«, idet den tager udgangspunkt i den praksis, der findes i nogle medlemsstater, men sådanne principper rækker videre end kommunikation og information. Den blotte vedtagelse af en principerklæring, som alle kan tilslutte sig, bibringer ingen merværdi, idet alle i praksis allerede har tilsluttet sig disse principper. På den anden side kan en adfærdskodeks eller et charter have karakter af begrænsninger. Hertil kommer, at sådanne principper allerede er indarbejdet i en række basistekster. Hvis hensigten derimod er at opstille en adfærdskodeks for medierne og andre kommunikationsaktører, er der risiko for, at dette vil blive betragtet som et forsøg på at styre debatten eller undertrykke EU-skeptiske holdninger. Derudover synes målet om at involvere samtlige deltagere ikke at være realistisk, da alle institutionerne bør have lært af folkeafstemningerne i Frankrig og Holland, at der er et voksende antal deltagere, som ikke automatisk støtter den europæiske integrationsproces. Endelig ville det, hvis alle de deltagere, der nævnes i hvidbogen, tilsluttede sig sådan en kodeks, indebære, at de alle ville have samme ansvar for den kommunikationsudfordring, EU står over for. Ifølge EØSU ville dette give et forkert indtryk, da det primære ansvar ligger — og skal forstås som liggende — hos medlemsstaternes regeringer.
1.1

EØSU bifalder Kommissionens ønske om at få vedtaget en moderniseret og forenklet affaldslovgivning. Udvalget er navnlig enig i metoden og sigtet med strategien for affaldsforebyggelse og –genanvendelse. For at undgå miljø-, sundheds- og konkurrencemæssige forvridninger på affaldsmarkedet bør der bakkes op om en generel og ensartet anvendelse af lovgivningen. Udvalget understreger, at klarhed og præcision i definitionerne og i bilagene er af afgørende betydning for at undgå sagsanlæg og retssager. EØSU beklager imidlertid, at forslaget er præget af en mangel på ambition på affaldsforebyggelsesområdet. Udvalget understreger, at ønsket om en egentlig bæredygtig udvikling i en situation med tiltagende råstofknaphed og stigende råstofpriser forudsætter en effektiv affaldsforebyggelses- og –udnyttelsespolitik, og henstiller til, at der på europæisk plan udvikles værktøjer, således at både de kvantitative og kvalitative mål kan nås. I den henseende er forslaget langtfra tilfredsstillende. Dertil kommer, at Kommissionen synes at mene, at man ved at lempe betingelserne for at kunne drive affaldsbehandlingsanlæg vil tilskynde til genanvendelse. Dette er en fejlagtig antagelse, som vil få negative miljømæssige konsekvenser og indebære sundhedsrisici. Desuden er det ikke i overensstemmelse med principperne i Århus-konventionen, hvad angår oplysning af offentligheden på affaldsområdet. Tilladelsen omfatter rent faktisk bestemmelser om miljøbeskyttelse; den er offentlig og indebærer en forpligtelse til oplysning af offentligheden og til kontrol. Den er på ingen måde en hindring for en videreudvikling af affaldsbehandlingen og –genanvendelsen, men giver tværtimod de nødvendige garantier for, at bestemmelserne er overholdt, og for, at myndighederne benytter den bedste tilgængelige teknologi.
2.16

Det bør desuden nævnes, at tilsynsmyndigheden er blevet oprettet for at varetage offentlighedens interesser i forbindelse med programmerne for satellitbaseret radionavigation, Egnos og Galileo, og varetage rollen som koncessionsgivende myndighed over for den fremtidige koncessionshaver af satellitbaserede radionavigationstjenester, og ikke for at styre udviklingsfasen eller forskningsaktiviter og –arbejde knyttet til denne fase, ligesom den heller ikke har de menneskelige og økonomiske ressourcer, der er nødvendige for at varetage disse opgaver.
»1.

I forholdet til Parlamentet skal de personer, der er opført i det i artikel 9, stk. 2, omhandlede register, overholde følgende bestemmelser: a) De skal rette sig efter bestemmelserne i forretningsordenens artikel 9 og dette bilag b) De skal over for medlemmer af Parlamentet, disses medarbejdere eller institutionens tjenestemænd redegøre for, hvilken interessegruppe eller hvilke interessegrupper de repræsenterer d) De må ikke påberåbe sig et formelt tilknytningsforhold til Parlamentet over for tredjemand e) De må ikke for vindings skyld videregive kopier af dokumenter, som de har fået adgang til gennem Parlamentet, til tredjemand f) De skal nøje overholde bestemmelserne i bilag I, artikel 2, stk. 2 g) De skal sikre sig, at enhver form for bistand, der ydes inden for rammerne af bestemmelserne i bilag I, artikel 2, opføres i det pågældende register h) De må ikke ansætte tidligere tjenestemænd fra institutionerne uden at overholde bestemmelserne i vedtægten for tjenestemænd i) De skal overholde Parlamentets bestemmelser om tidligere medlemmers rettigheder og ansvar j) De skal med henblik på at undgå mulige interessekonflikter på forhånd indhente tilladelse fra det eller de pågældende medlemmer til ethvert kontrakt- eller ansættelsesforhold for medlemmers medarbejdere, og bagefter sikre sig, at der gives oplysninger derom i det i artikel 9, stk. 2, omhandlede register.
4.2

Udvalget er også klar over, at det er vanskeligt at nå til enighed om disse foranstaltninger vedrørende nedbringelse af roamingtaksterne, eftersom visse tilsynsmyndigheder og operatører har betænkeligheder. Generelt er kritikken gået på: at Kommissionens forslag går for langt i sine reguleringsforanstaltninger; at de berørte aktører ikke i tilstrækkeligt omfang er blevet hørt; at forslaget træder i kraft umiddelbart og med for kort frist, uden at operatørerne har haft mulighed for at tilpasse sig; at operatørerne bør have mulighed for selvregulering; at man skulle have reguleret detailtaksterne, men ikke engrostaksterne; at forslaget især kan være til skade for operatører i lande med et stort antal besøgende, eller kan have den uønskede effekt at få taksterne for andre telekommunikationstjenester til at stige og bringe fremtidige investeringsbehov for udvikling af elektronisk kommunikation (3G, bredbånd, osv.) i fare.
2.5

EØSU mener derfor, at det er for tidligt at foretage en kodificering af reglerne om ophavsret og beslægtede rettigheder, eftersom balancen i fællesskabsretten bør genetableres, især med henblik på Lissabon-strategien. Desuden falder et stort antal spørgsmål under nærhedsprincippet og forskellene, når det gælder omsætningen i national lovgivning, kunne udgøre en hindring for den frie bevægelighed af værker og »kulturelle tjenester«.
1.3

Kommissionen besluttede den 1. april 1987 (3) at pålægge sine medarbejdere at kodificere alle retsakter senest efter den tiende ændring af dem for at sikre, at fællesskabsreglerne er klare og letforståelige. Det aktuelle kodificeringsforslag er en konsekvens heraf.
10.2

Udvalget behandler derfor spørgsmålet om vodka i denne udtalelses bilag II og konkluderer, at man bør begrænse de råvarer, der kan anvendes i produktionen af vodka, til korn, kartofler og roemelasse. Det centrale er, at det vil sikre en bedre beskyttelse af denne væsentlige kategori og give de handlende mulighed for at bygge på dens gode navn og rygte. Men der skal fastlægges regler for de produkter, som ikke længere kan anvende betegnelsen »vodka«; for disse produkter bør der tillades en overgangsperiode på omkring tre år fra det tidspunkt, hvor der nås til enighed om den nye forordning, således at kategorien kan ændres og markedsføringen tilpasses.
3.1

Da Galileo-programmet startede, var fællesforetagendets og den europæiske tilsynsmyndigheds opgaver af forskellig art og med forskellige tidsplaner. Nu gør udviklingsfasens forsinkelse med hen ved to år og den europæiske tilsynsmyndigheds reelle indførelse det nødvendigt af økonomiske, juridiske og tekniske grunde at gøre det muligt for tilsynsmyndigheden at intervenere i udviklingsfasen og at opløse fællesforetagendet. Dette gør det selvsagt nødvendigt at ændre gældende ret, nemlig forordning (EF) nr. 1321/2004.
3.2

De patogene elementer hos dyr kommer i stadig stigende grad fra tredjelande. EU og dets medlemsstater skal i nær fremtid være endnu mere på vagt og mobilisere sin ekspertise inden for bekæmpelse af dyresygdomme for derved at beskytte folkesundheden, således at borgerne vil kunne spise kødvarer i fuld sikkerhed.
1.3

Formålet med forslaget er at foretage en kodifikation af Rådets direktiv 93/94/EØF af 29. oktober 1993 om anbringelsessted for bagnummerplade på to- og trehjulede motordrevne køretøjer. Det nye direktiv træder i stedet for de forskellige retsakter, som er indarbejdet i det; forslaget ændrer ikke indholdet af de retsakter, der kodificeres, men er blot en sammenskrivning af dem, og der foretages kun de formelle ændringer, der er nødvendige af hensyn til selve kodifikationen.
1.4

På denne baggrund foreslår Kommissionen en »berigtigende beslutning« efter princippet om, at ændringsretsakter ikke bør ændres, men at de kan berigtiges. Det vil ifølge Kommissionen »sikre en gennemsigtig og klar fællesskabslovgivning uden at pålægge medlemsstaterne en direkte forpligtelse til at ændre deres nationale lovgivning, da de under alle omstændigheder har pligt til at træffe alle foranstaltninger, som er egnede til at sikre opfyldelse af Domstolens dom i de nationale retssystemer«.