Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Hvidbog om fødevaresikkerhed"

(2000/C 204/06)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 28. januar 2000 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om Kommissionens hvidbog om fødevaresikkerhed.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne og Miljø, som udpegede Manuel Ataíde Ferreira til ordfører og Paul Verhaeghe til medordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 10. maj 2000.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 373. plenarforsamling af 24. og 25. maj 2000, mødet den 24. maj 2000, med 105 stemmer for, 1 imod og 4 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. ØSU har opmærksomt fulgt den omorganisering af Kommissionens tjenestegrene med ansvar for fødevaresikkerhed, risikovurdering, forbrugeroplysning og kontrolforanstaltninger, som blev indledt efter BSE-krisen. ØSU har desuden udtalt sig positivt om indfaldsvinklen "fra jord til bord", som blev anbefalet i Kommissionens grønbog om levnedsmiddellovgivning(1), og har i den forbindelse fremsat nogle forslag til, hvordan lovgivningen og fødevarekontrollen kan udvikles, men et fødevareagentur i stil med "Food and Drug Administration" (USA) er efter ØSU's mening ikke det, der er behov for i EU. ØSU har derimod udtrykt ønske om, at Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret i Dublin styrkes for at sikre en bedre harmonisering af medlemsstaternes kontrolsystemer(2).

1.2. Da forbrugernes tillid med dioxinkrisen fik et nyt skud for boven (endnu inden BSE-krisen var overstået), anså ØSU det for nødvendigt igen at tage problemet op på europæisk plan for at få udfyldt de huller, der stadig findes i lovgivningen og dens gennemførelse, og afhjulpet manglerne i fødevarekontrollen.

1.3. ØSU har med tilfredshed noteret, at den nye Kommission har prioriteret denne problematik højt, og at den beslutsomt har omorganiseret sine tjenestegrene yderligere ved at samle alle spørgsmål vedrørende sundhed, forbrugerbeskyttelse og fødevaresikkerhed under en enkelt kommissær. Den nye Kommission bebudede fra starten et større initiativ på området med offentliggørelse af en hvidbog om fødevaresikkerhed. Kommissionens formand, Romano Prodi, bekræftede dette udmærkede initiativ på ØSU's plenarforsamling i oktober.

1.4. Med offentliggørelsen af hvidbogen foreslår Kommissionen nu, at der oprettes en uafhængig europæisk fødevaremyndighed med ansvar for risikovurdering (videnskabelig rådgivning), indsamling og analyse af informationer (kontrol af fødevaresikkerhed samt overvågningsprogrammer) og kommunikation om risici (information om problemer vedrørende fødevaresikkerhed).

1.5. EU's fremtidige politik for fødevaresikkerhed skal som ledende princip baseres på en integreret helhedsstrategi.

1.5.1. Kommissionens hvidbog omfatter endvidere følgende fem centrale elementer:

1) rollefordelingen mellem aktørerne skal fastlægges klart, idet det primære ansvar ligger hos foderfabrikanter, landbrugere, akvakulturproducenter, fiskere og næringsdrivende i fødevarebranchen; de nationale myndigheder skal føre kontrol og sørge for, at ansvaret efterleves, mens Kommissionen gennem Kommissionens Levnedsmiddel- og Veterinærkontor skal føre tilsyn med de nationale inspektionssystemer,

2) foder og fødevarer samt ingredienserne heri skal kunne spores,

3) alle aktører inddrages i udarbejdelsen af en politik,

4) fødevarepolitikken skal være baseret på risikoanalysens tre elementer (risikovurdering, risikostyring og kommunikation om risici), og

5) forsigtighedsprincippet skal gælde i beslutninger om risikostyring, hvor det er hensigtsmæssigt.

2. Generelle bemærkninger

2.1. ØSU har længe plæderet for en omfattende og samordnet strategi for fødevaresikkerhed i EU. Det seneste tiår har været præget af en række fødevareskandaler, som har skabt mistillid til fødevarerne og deres sikkerhed. Den europæiske fødevarekæde skal i sin helhed - "fra jord til bord" - være omfattet af lovgivningen. Hvert enkelt led skal være lige så stærkt som det følgende, og Kommissionen skal sikre troværdig håndhævelse af EU-lovgivningen.

2.2. Selvom der ikke er meget egentligt nyt i hvidbogen, er den dog et udtryk for Kommissionens bestræbelse på at genoverveje fødevarelovgivning i almindelighed og fødevaresikkerhed i særdeleshed, og den følger principperne i grønbogen fra 1997.

Kontrolaspekter

2.3. ØSU glæder sig over, at foderstoffer konsekvent skal være omfattet af fødevaresikkerhedspolitikken. Kommissionens handlingsplan skal sikre, at der fastlægges en harmoniseret kontrol på bedriftsniveau i alle sektorer, og at de nødvendige budgetmidler stilles til rådighed.

2.3.1. Det afgørende er, at kontrollen håndhæves med samme omhu gennem hele fødevarekæden. Omkostningerne bør dækkes af det offentlige for at sikre, at inspektørerne - såvel fra medlemsstaterne som Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret - er absolut uafhængige, og at de erhvervsdrivende samarbejder åbent og fuldt ud i udførelsen af de opgaver, der påhviler dem.

2.4. Det nævnes, at det hurtige varslingssystem fungerer for så vidt angår fødevarer beregnet til den endelige forbruger, men denne påstand er af tvivlsom værdi, eftersom erfaringen har vist, at systemet ikke er tilstrækkeligt hurtigt og effektivt. Der er hårdt brug for forbedringer af krisestyringen og for styrkelse af det hurtige varslingssystem, som kan blive den mest pålidelige mekanisme i EU's krisestyring. Kommissionen bør have det fulde ansvar for systemets generelle effektivitet.

2.5. I mellemtiden fremlagde Kommissionen den 22. marts et nyt forslag om indførelse af sikkerhedsforanstaltninger til tackling af nødsituationer i fødevaresektoren. Dette forslag skal afhjælpe de mangler i den gældende lovgivning, der viste sig under den nylige dioxinkrise i Belgien.

2.6. Kommissionen forklarer den langsomme og sene indsats med dårlig kommunikation og manglende koordination hos de kompetente myndigheder i medlemsstaterne. Det er en kendsgerning, at de erhvervsdrivende foretrækker at løse kriserne selv, hvis de ikke har tillid til, at denne opgave løses af myndighederne på fornuftig, ansvarlig, effektiv og ikke-diskriminatorisk vis. Det hurtige alarmsystem må struktureres på en sådan måde, at medlemsstaterne og andre berørte parter tildeles et klart ansvar, og det skal forvaltes korrekt. Det skal sikres, at al information til Kommissionen underkastes en streng videnskabelig analyse, inden der træffes horisontale kontrolforanstaltninger. I den forbindelse bør der tages hensyn til oplysningernes fortrolige karakter, dog uden at dette bliver til hinder for den nødvendige krisestyring.

2.7. Et effektivt hurtigt varslingssystem er blot et af elementerne i krisestyring på fødevareområdet. Denne styring er ikke behandlet tilfredsstillende i hvidbogen. Efter ØSU's mening er der brug for en effektiv krisestyring på EU-plan for at koordinere såvel risikovurderingen som den efterfølgende krisestyring i Kommissionen, medlemsstaterne og i givet fald tredjelande. En sådan koordination vil også gøre det muligt at etablere et enkelt kontaktsted for aktørerne og offentligheden i almindelighed. Det hurtige varslingssystem bør omstruktureres med henblik på løsningen af følgende opgaver: 1. vurdering af en risiko, som er påvist af den europæiske fødevaremyndighed; 2. fortrolig drøftelse mellem det hurtige varslingssystem/den europæiske fødevaremyndighed og medlemsstaten (samt den berørte virksomhed) om vurdering af risikoen og muligheden for at begrænse den til et bestemt område; 3. hvis det fastslås, at der er en reel fare, skal Kommissionen underrette alle medlemsstater på en sådan måde, at de har et tilstrækkeligt grundlag for at træffe de nødvendige foranstaltninger; 4. tilbagemelding fra alle medlemsstater om deres indsats for at begrænse risikoen på deres nationale område, uden at gennemsigtigheden sættes over styr.

2.8. Med hensyn til fødevarekontrol støtter ØSU en behørig anvendelse af subsidiaritetsprincippet, men i forbindelse med kontrol med implementeringen af EU's fødevarelovgivning og overvågningen af hertil knyttede parallelle aktiviteter, der gennemføres i relevante nationale organers regi, finder ØSU det dog nødvendigt at påpege, at Kommissionen har ansvaret for, at anvendelsen af subsidiaritetsprincippet ikke undergraver hvidbogens målsætninger ved at begrænse rækkevidden og nytteværdien af en "integreret helhedsstrategi" og ensartet håndhævelse.

Lovgivningsmæssige aspekter

2.9. Et godt resultat af de foranstaltninger, der foreslås i hvidbogen, står og falder med støtte fra Europa-Parlamentet og Rådet. Implementeringen afhænger af medlemsstaternes vilje. Erfaringerne fra tidligere og den uforklarligt langsomme lovgivningsproces vedrørende "Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om regler for forebyggelse og bekæmpelse af visse overførbare spongiforme encephalopatier" og "Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 91/68/EØF for så vidt angår scrapie" (KOM(1998) 623 endelig udg. - COD 98/0323-0324)(3) kan ikke undgå at skabe en vis mistillid til varetagelsen af sundhedsbeskyttelsen på de forskellige beslutningsniveauer i EU. Kontrollen med de nationale myndigheders effektive anvendelse af EU-bestemmelser og -foranstaltninger er ikke og har aldrig været nogen let opgave.

2.10. Den gældende EU-lovgivning er ikke altid blevet håndhævet effektivt på nationalt plan. Implementeringen i medlemsstaterne er til en vis grad fragmenteret. Kommissionens forsøg på at rette op på de nationale mangler har klart vist sig utilstrækkelige, med det resultat at forbrugerne i dag helt har mistet tilliden til EU's overvågningsmekanismer. Også de øvrige aktører i fødevarekæden - de personer, branchen beskæftiger, fødevareindustrien og -distributørerne, landmændene - ønsker, at tilliden til dem styrkes via en politik, der er baseret på en integreret strategi, størst mulig harmonisering på EU-niveau og reelle beføjelser til at gribe ind.

2.11. Den langsommelige omsætning af EU-bestemmelserne i national lovgivning er en af hovedårsagerne til den uensartede gennemførelse af EU-retten. Derfor bør den direkte anvendelighed af EU-lovgivningen om fødevaresikkerhed hurtigst muligt anerkendes, forudsat at den fastlægger præcise, detaljerede rettigheder og forpligtelser, hvilket ØSU har påpeget i forbindelse med lovgivningen om forbrugerbeskyttelse(4). Som ØSU tidligere har givet udtryk for, er en forordning i de fleste tilfælde det bedste lovgivningsmæssige redskab, som i vidt omfang bør anvendes i forbindelse med lovgivning om det indre marked.

2.12. ØSU bemærker også, at det af hvidbogen ikke klart fremgår, om føde fra havet (fisk, krabber, muslinger osv.) og akvakulturprodukter skal indgå i anvendelsesområdet. En sammenhængende fødevaresikkerhedspolitik bør omfatte alle eller i hvert fald størstedelen af de produkter og fødevarer, der indgår i hvert eneste af fødevarekædens led - ligefra fiskeri- til landbrugsprodukter. ØSU bemærker også, at hvidbogen ikke angiver, om drikkevand er omfattet af lovgivningen om fødevaresikkerhed, og opfordrer Kommissionen til at iværksætte de nødvendige procedurer på dette område.

2.13. Et andet og endnu mere kompliceret problem, som heller ikke omtales i hvidbogen, er den seneste tids modstridende udtalelser fra fremtrædende eksperter på såvel nationalt som EU-plan vedrørende forebyggelse mod den nye variant af Jakob Creutzfeld-sygdommen. Det ville være interessant, hvis der i hvidbogen blev taget stilling eller fremlagt nogle overvejelser over dette ulmende spørgsmål for at give offentligheden og de økonomiske aktører indblik i problematikken.

Det sociale aspekt

2.14. I forbindelse med den proces, som hvidbogen sætter i gang, må der ses nærmere på det meget prekære spørgsmål vedrørende kravene til produktionsforholdene for ikke-industrielt fremstillede fødevarer i små og mellemstore virksomheder og mikrovirksomheder, som nødvendigvis må analyseres i Kommissionens videre behandling af emnet ud fra den helhedsstrategi, som den har anlagt. Dette gælder navnlig den planlagte revision af lovgivningen, da det er vigtigt at bevare den viden og madkultur, som endnu er rodfæstet på landet, uden at tilsidesætte fødevaresikkerheden.

2.15. ØSU henleder opmærksomheden på, at hvidbogen slet ikke kommer ind på den vigtige rolle, som arbejdsvilkårene spiller for sikringen af korrekte forarbejdningsmetoder. Med lave lønninger, ubekvemme arbejdstider og ukvalificeret arbejdskraft har man ingen garanti for korrekte arbejdsgange eller for størst mulig sikkerhed i det industrielle led af fødevareproduktionen, hvor arbejdstagere deltager i processen. ØSU opfordrer til klare, forståelige og let anvendelige regler for arbejdstagerne. Arbejdstagerne bør inddrages i gennemførelsen af sikkerhedsforanstaltningerne, og deres repræsentanter skal kunne slå alarm, såfremt der opstår problemer. ØSU har tidligere påpeget, at tillidskriser blandt forbrugerne har en negativ indvirkning på beskæftigelsen(5).

Ernæringsmæssige aspekter

2.16. I hvidbogen behandles de grundlæggende spørgsmål i forbindelse med opnåelse af en høj standard for fødevaresikkerhed. Som følge af globaliseringen af markedet og udbuddet af fødevarer, er kostvanerne nu ved at blive mere ensartede. Det skal dog understreges, at mange fødevarerelaterede sygdomme ikke skyldes farlige fødevarer, men forkert kost og en usund levevis. Visse sygdomme, der skønnes at have stigende prævalens i de kommende år, skyldes forkert kost og en usund levevis snarere end usikre fødevarer. Der er udbredt enighed om, at vi fremover vil opleve flere og ikke færre kostrelaterede sygdomme.

2.17. EU bør i sin fødevarepolitik ikke blot fokusere på sikkerhed, men også på ernæring og kost. Derfor bør sundhedsfremme spille en central rolle i enhver diskussion om fødevaresikkerhed, idet der skal tages hensyn til nationale kostvaner. ØSU glæder sig derfor over, at kostrelaterede spørgsmål tages op i hvidbogen.

Uddannelse

2.18. ØSU mener desuden, at oplysningskampagner om fødevaresikkerhed, som blev introduceret allerede i 1997, med fordel kan tilpasses til den aktuelle situation og efterhånden komme til at spille en vigtig rolle i folkeoplysningen. Et sådant initiativ bør sigte mod at informere og vejlede EU's forbrugere om disse komplicerede emner. ØSU opfordrer Kommissionen til ved tilrettelæggelsen af en sådan kampagne at lægge særlig vægt på undervisningen i folkeskolen og på gymnasieniveau og at inddrage fødevaresikkerhedsaspekter i alle kampagner om sundhedsfremme.

Forsigtighedsprincippet

2.19. Kommissionen offentliggjorde den 2. februar 2000 en Meddelelse om forsigtighedsprincippet. ØSU vil fremlægge sin egen initiativudtalelse om dette vigtige emne. Overvejelserne over forsigtighedsprincippet i nærværende udtalelse vedrører udelukkende fødevaresikkerheden. Forsigtighedsprincippet skal efter behov anvendes i forbindelse med risikostyring.

2.20. At begrænse anvendelsen af forsigtighedsprincippet til risikostyring forekommer ikke at være tilstrækkeligt, hvilket ØSU tidligere har påpeget i udtalelsen om grønbogen(6). Som bekendt er det et af videnskabens grundlæggende vilkår, at samfundet skal forholde sig kritisk. Der kan til enhver tid sættes spørgsmålstegn ved den hidtidige forståelse af fænomener, årsag og virkning, og følgelig kan analyserne undergå større eller mindre ændringer. Derfor må forfatterne til de videnskabelige udtalelser tage højde for dette usikkerhedsmoment i de konklusioner, hvorpå Kommissionen som politisk ansvarlig baserer sin beslutningstagning.

2.21. Forsigtighed bør være det ledende princip i hele lovgivningen på fødevaresikkerhedsområdet. Hvidbogen indeholder imidlertid ingen klare anvisninger på, hvordan forsigtighedsprincippet skal anvendes. Unødige risici bør begrænses til et minimum, men den lovgivende og udøvende myndighed i EU må nødvendigvis anlægge en optimistisk indfaldsvinkel til livet og fremtiden og må ikke lægge hindringer i vejen for forskningen eller smække døren i for fremskridtet.

2.22. På dette område kan forsigtighedsprincippet anvendes i velafgrænsede tilfælde i forbindelse med risikostyring inden for sundhedsbeskyttelse, hvis der er en ukendt risiko forbundet med en potentiel fare, fordi der endnu ikke foreligger tilstrækkelige forskningsresultater. I dette øjemed bør Kommissionen have beføjelse til at indføre passende sikkerhedsforanstaltninger.

Tidsplanen

2.23. Hvidbogen har et klart og meget omfattende sigte. Principperne for en fødevaresikkerhedspolitik "fra jord til bord" med opsporingsmulighed og gennemskuelighed som grundlag er veldefinerede og omfatter i logisk forlængelse af foranstaltninger på fødevaresikkerhedsområdet også sundhedsbeskyttelse.

2.24. Den opstillede tidsplan er ambitiøs, og det er spørgsmålet, om den er realistisk. Af hvidbogen fremgår det ikke klart, om handlingsplanens elementer har den optimale rækkefølge til at kunne opfylde den overordnede målsætning: dette gælder især de områder, hvor EU-borgerne stiller sig mest tvivlende.

3. Særlige bemærkninger - Den Europæiske Fødevaremyndighed

3.1. På denne baggrund støtter ØSU forslaget om oprettelse af en europæisk fødevaremyndighed med ansvar for risikovurdering og underretning om risici, forudsat at der findes en løsning på ovennævnte spørgsmål og med forbehold af nedenstående bemærkninger.

3.2. Hovedmålsætningen med hvidbogen om fødevaresikkerhed er at bidrage til et højt sundhedsbeskyttelsesniveau for forbrugerne på fødevaresikkerhedsområdet og herigennem genskabe og bevare forbrugernes tillid. Dette mål søges opnået gennem anvendelse af principperne om uafhængighed, ekspertise og gennemskuelighed. Der skal udvises et højt ansvarlighedsniveau over for de europæiske institutioner, borgere og øvrige led i fødevarekæden.

Ressourcer

3.3. Der bruges tilsyneladende unødigt mange midler på grund af dobbeltarbejde. Der har været tvivl om, hvorvidt mange stoffer undersøges samtidig på internationalt, europæisk og nationalt niveau. Forhåbentlig kan den europæiske fødevaremyndighed bidrage til en bedre og mere effektiv forvaltning af de midler, der er til rådighed.

3.4. Ressourcer vil være et vigtigt spørgsmål i forbindelse med udvikling af denne model - og ikke mindst i forbindelse med dens opretholdelse. Hvis der ikke stilles offentlige midler til rådighed i et passende omfang, vil en sådan myndighed vanskeligt kunne fremstå som uafhængig.

Videnskabelige udtalelser og den offentlige mening

3.5. Med hensyn til det videnskabelige grundlag for risikovurderingen vil der ikke ske nogen ændringer, men sikringen af systemets uafhængighed vil gøre interventionsprocessen mere synlig og mere troværdig.

3.6. Det er prisværdigt, at der med oprettelsen af den nye myndighed gøres op med den praksis - som ØSU mange gange har kritiseret - at Kommissionens forskellige tjenestegrene ofte kører deres eget løb. Den offentlige mening er nok stadig påvirket af BSE-krisen, tilfældene med bakterieinficerede fødevarer, den stigende bekymring over uhensigtsmæssig brug af antibiotika samt påvisningen af dioxin i fødevarer. ØSU glæder sig dog over, at Kommissionen gennem direkte inddragelse af seks kommissærer har åbnet debatten om problemerne med fødevaresikkerheden.

3.7. Det mest positive ved den nye fødevaremyndighed er nok den foreslåede model for underretning om risici. I den seneste tid har det været Kommissionen, som har offentliggjort de videnskabelige komitéers udtalelser. Men når den europæiske fødevaremyndighed selv får ansvaret for offentliggørelsen af sine udtalelser, vil de nå helt ud til de økonomiske aktører, borgerne i almindelighed, civilsamfundet og forbrugerorganisationerne i særdeleshed. Dette vil være et stort skridt i retning af en styrkelse af civilsamfundet og inddragelse af borgerne, som dermed vil kunne danne deres egen mening om forsøg på mørklægning, fejl i risikostyringen på grund af tilsidesættelse af videnskabelige udtalelser om risikovurdering, varetagelsen af sundhedsbeskyttelsen eller misbrug af forsigtighedsprincippet. Dette vil i høj grad bidrage til at styrke tilliden til de videnskabelige udtalelser og forståelsen for de efterfølgende indgreb.

3.8. Den foreslåede model for etablering af et system, der kan yde videnskabelig rådgivning i verdensklasse med støtte fra et europæisk netværk, synes at være hensigtsmæssig. Det er imidlertid ikke nogen let opgave, og den mekanisme, der skal bruges, er endnu ikke defineret.

3.9. Da forbrugerne ikke formelt inddrages i forberedelsen af de videnskabelige udtalelser, bliver der ikke taget tilstrækkeligt hensyn til deres interesser. Forbrugerne vil gerne deltage i en dialog med forskere om spørgsmål vedrørende fødevaresikkerhed under hensyntagen til oplysningernes fortrolige karakter, hvor det er påkrævet. Inddragelse af forbrugerne kunne ske i form af regelmæssige høringer, hvor der gøres status over de hidtidige videnskabelige vurderinger. ØSU anser det for vigtigt at udvise gennemsigtighed i handling, og mener, at underretning om risici spiller en vigtig rolle i denne sammenhæng.

3.10. Hvis den videnskabelige rådgivning skal være af så høj kvalitet og så uafhængig som muligt, er det vigtigt, at de rådgivende videnskabelige komitéers ansvarsområde regelmæssigt tages op til revision, og at de sammensættes af omhyggeligt udvalgte eksperter. På visse områder kan det være nødvendigt at udpege eksperter fra lande uden for EU for at sikre højest mulig kvalitet og den nødvendige balance i rådgivningen.

Mål

3.11. Den Europæiske Fødevaremyndighed vil ikke få ansvar for regulering og kontrol (de to komponenter i risikostyring). Ifølge hvidbogen kunne myndigheden få udvidet sine beføjelser i fremtiden, men som udgangspunkt er der tale om et organ med ringe indflydelse, der blot ligner en omstrukturering af den eksisterende ordning med videnskabelige komitéer. ØSU er bange for, at fødevaremyndigheden ikke har et tilstrækkeligt veldefineret kompetenceområde til at tage fat på mange af de centrale problemer, som EU står overfor. Hvis der skal opnås forbedringer, må fødevaremyndigheden i et vist omfang inddrages i beslutningstagningen, skønt Kommissionen, Europa-Parlamentet og medlemsstaterne bør have det endelige ansvar. Hvis traktaten ikke giver mulighed herfor, bør Kommissionen udvikle en effektiv model i eget regi, indtil traktaten ændres.

3.12. Hvidbogen foreslår en model for en europæisk fødevaremyndighed og viser en klar vilje til at inddrage fodermiddelsektoren i en fødevarepolitik, som omfatter hele spektret "fra jord til bord". Det er dog ikke klart, hvorledes retningslinjerne for forvaltningen af den nye fødevaremyndighed kan sikre, at principperne om ekspertise og åbenhed overholdes. Kommissionen bør udarbejde detaljerede retningslinjer for de udvælgelsesprocedurer og forvaltningsinstrumenter, som fødevaremyndigheden skal udstyres med.

3.13. Ifølge hvidbogen vil status quo blive opretholdt, hvad angår Levnedsmiddel- og Veterinærkontorets statut og organisatoriske afhængighed, hvilket er en af modellens svagheder. Den på papiret uafhængige fødevaremyndighed vil - mht. dataindsamling, som baseres på inspektioner foretaget af Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret - være underlagt et generaldirektorat og dermed være organisatorisk afhængig af Kommissionen, og den vil ikke have beføjelser til at sætte sig direkte i forbindelse med inspektionstjenesten eller til om nødvendigt at anmode om nærmere belysning af et spørgsmål eller om yderligere oplysninger. Umiddelbart forekommer det, at modellen ville hænge bedre sammen, hvis Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret blev et funktionelt uafhængigt organ, således at den europæiske fødevaremyndighed fik uafhængig rådighed over de nødvendige inspektionstjenester. På denne måde kan der opnås harmonisering, og EU-rammerne for de nationale kontrolsystemer vil kunne fungere efter operationelle EU-kriterier og EU-retningslinjer for kontrol samt med det fornødne administrative samarbejde.

3.14. Ifølge Kommissionens hvidbog skal den europæiske fødevaremyndighed:

- bygge på videnskabelig rådgivning af højeste kvalitet

- være uafhængig af branchespecifikke og politiske interesser

- være åben for streng offentlig kontrol

- kunne udtale sig med videnskabelig autoritet

- arbejde tæt sammen med nationale videnskabelige organer.

3.15. ØSU er af den opfattelse, at den europæiske fødevaremyndighed ud over ovennævnte skal:

a) være åben over for en dialog med alle berørte parter

b) udvise stor ansvarlighed og være underlagt et strafferetligt ansvar i tilfælde af svig eller alvorlig tjenesteforseelse

c) anlægge en integreret strategi på alle niveauer

d) have en klart fastlagt struktur og ledelse

e) sikre gennemsigtighed i sit virke for at opfylde målene med denne myndighed

f) fungere som et center for opbygning af viden og bl.a. tage hensyn til særlige nationale traditioner.

Funktion og arbejdsmetode

Funktion

3.16. ØSU mener, at den europæiske fødevaremyndighed bør have følgende opgaver:

a) den bør have enekompetence til at fastlægge og anvende passende modeller for risikovurdering på fødevareområdet;

b) den bør bidrage afgørende til at sikre forbrugerdeltagelse, at forbrugerne får mulighed for at tilskynde til yderligere initiativer, hvor en indsats skønnes nødvendig. Der bør afsættes tilstrækkelige midler til, at fødevaremyndigheden kan spille en udfarende rolle;

c) dens kompetence bør udelukkende omfatte fødevaresikkerhed og ikke udvides til miljøaspekter, medmindre disse har betydning for fødevaresikkerheden. Spørgsmål vedrørende dyrevelfærd, dyreoverførte sygdomme og biodiversitet, som kan indvirke på fødevaresikkerheden, bør indgå i kompetenceområdet;

d) den bør have til opgave at give Kommissionen videnskabelig rådgivning i forbindelse med godkendelse af nye fødevarer, nye ingredienser eller nye produktionsmetoder. Dette omfatter risikovurdering på grundlag af godkendte organers ekspertise overalt i EU. Opgaver vedrørende risikovurdering bør tildeles efter en fremgangsmåde, der er harmoniseret på EU-plan. Om nødvendigt må der fastlægges normer eller specifikationer, som kan sikre, at dette mål nås;

e) den bør have ansvaret for vurdering af risici ved nye tilsætnings- og smagsstoffer;

f) den bør vurdere, om grænseværdierne for restkoncentrationer af pesticider, veterinærlægemidler og skadelige stoffer i fødevarer er forsvarlige;

g) den bør oprette et EU-system til indsamling af data om ernæring og kostvaner, herunder et overvågningssystem for kostrelaterede sygdomme;

h) den bør sikre, at sundhedsrelaterede klager behandles grundigt;

i) den skal yde uvildig og objektiv videnskabelig rådgivning til EU-institutionerne om fødevarespørgsmål, som berører EU's forpligtelser i henhold til internationale handelsaftaler, herunder spørgsmål i tilknytning til WTO's forligsprocedure;

j) den skal være i stand til at gennemføre forskning, opfølgning og kontrol, rådgive og foreslå EU-tiltag i et hvilket som helst led af fødevarekæden herunder den primære landbrugsproduktion. I den anden ende af fødevarekæden skal fødevaremyndigheden sørge for klar og relevant forbrugeroplysning om fødevare- og sundhedsspørgsmål.

Metoder

3.17. Hvad angår arbejdsmetoderne mener ØSU følgende:

a) fødevaremyndigheden bør utvetydigt underrette EU-borgerne om risici efter en relevant, hensigtsmæssig, let forståelig og konsekvent fremgangsmåde. Det er også vigtigt, at den sørger for, at underretning om risici foregår som en tovejskommunikation mellem borgerne og myndigheden, således at den kan tage deres synspunkter og opfattelser med i betragtning. Hvis det viser sig, at en sådan fremgangsmåde ikke kan gennemføres i praksis, må det sikres, at risikokommunikation på nationalt plan foregår på en ensartet måde overalt i EU;

b) den bør også oplyse om fødevarers gode sundheds- og ernæringsmæssige egenskaber, hvis der er videnskabeligt bevis herfor;

c) fødevaremyndighedens forbindelser og interaktion med de lovgivende myndigheder, kontoret i Dublin og andre EU-institutioner vil være af afgørende betydning for, om det vil lykkes fødevaremyndigheden at varetage fødevarespørgsmål effektivt i hele EU. Det er vigtigt, at fødevaremyndigheden bliver ansvarlig over for Europa-Parlamentet og medlemsstaterne. Den bliver også nødt til at arbejde tæt sammen med Kommissionens generaldirektorater. Det er ligeledes vigtigt, at fødevaremyndigheden samarbejder med andre EU-organer, herunder Det Europæiske Agentur for Levnedsmiddelvurdering, i forbindelse med produkter, som er vanskelige at klassificere som enten fødevarer eller medicin;

d) det er vigtigt, at fødevaremyndigheden opbygger gode tjenstlige forbindelser med andre internationale organisationer(7). Fødevareforsyningen bliver stadig mere globaliseret, og det samme er tilfældet med de spørgsmål, der rejser sig på det fødevarepolitiske område. Desuden skal fødevaremyndigheden tage højde for de internationale forpligtelser mht. international harmonisering af standarder og sikre sig, at der tages hensyn hertil i dens rådgivning.

3.18. I hvidbogen henvises der til "andre berettigede faktorer" såsom miljøhensyn, bæredygtighed, dyrevelfærd, fødevarernes kvalitet, landbrugets og industriens rolle og den internationale dimension - men der er behov for en klarlæggelse af, hvordan disse interesser skal være repræsenteret på en hensigtsmæssig og afbalanceret måde i en fødevarepolitik, som prioriterer sikkerhed højest.

3.19. Alle udtalelser fra den europæiske fødevaremyndighed, som er publiceret og forelagt Kommissionen, skal gøres til genstand for en meddelelse, der udsendes inden for en rimelig frist.

3.20. ØSU ønsker, at Kommissionen fremlægger et forslag om oprettelse af Den Europæiske Fødevaremyndighed inden for den frist, der er fastsat i hvidbogen. ØSU håber, at ovenstående bemærkninger vil være indarbejdet i Kommissionens endelige tekst, således at der tages hensyn til det civile samfunds ønsker.

4. Særlige bemærkninger - Handlingsplan

4.1. ØSU hilser hvidbogens forslag til handlingsplan med over 80 lovgivningsinitiativer velkommen. Der vil således blive rig lejlighed til at rette op på mange af manglerne i de foreliggende lovgivningsforslag, herunder behovet for fastsættelse af et klart sæt sikkerhedsregler og retningslinjer for lovgivning på fødevareområdet. Især bifaldes det, at Kommissionen prioriterer indførelsen af et generelt direktiv om fødevaresikkerhed, som den agter at fremsætte forslag om i september 2000.

4.2. Handlingsplanen er ambitiøs, både hvad angår omfang og tempo. Der er almindelig enighed om, at det hurtige varslingssystem må ændres og forbedres uafhængigt af oprettelsen af den europæiske fødevaremyndighed.

4.3. ØSU foreslår, at der allerede i den første halvdel af 2000 fremlægges forslag til henholdsvis en EU-lovgivning om det hurtige varslingssystem og en forordning om offentlig kontrol med fødevare- og fodersikkerhed med henblik på vedtagelse i Rådet sidst på året og ikke først i december 2001, som foreslået (jf. punkt 2.4). Den kommende europæiske fødevaremyndighed, der skal have ansvaret for det hurtige varslingssystem vil realistisk set ikke kunne oprettes før 2002, hvilket yderligere understreger behovet for at fremskynde etableringen af et krisestyringssystem. Det er helt afgørende at styrke den nuværende kontrol med fødevarer og foder, og der er ingen tid at spilde.

4.4. I juni 2000 vil Kommissionen vedtage et forslag til en forordning om hygiejne med henblik på Rådets og Europa-Parlamentets vedtagelse i juni 2002. Efter ØSU's opfattelse bør man sætte alt i værk for at få denne forordning vedtaget allerede i juni 2001. En konsolideret lovgivning om hygiejne, herunder passende veterinærmedicinske bestemmelser, er vigtig for en samordnet lovgivning om fødevaresikkerhed og derfor uopsættelig. Det er ligeledes nødvendigt at samordne den gældende foderstoflovgivning med de generelle hygiejne-bestemmelser og i den forbindelse indarbejde principperne i HACCP-systemet (Hazard-analysis critical control point) og andre lignende systemer, som EU måtte indføre fremover.

4.5. Angående det anførte direktiv om mærkning, som er et vigtigt element i forbrugeroplysningen, finder ØSU det vigtigt at konsolidere direktiv 79/112/EØF med en modernisering af systemet for øje, så det bliver konsekvent og forståeligt for forbrugeren, som dermed får mulighed for at træffe et kvalificeret valg.

4.6. Der anføres ofte sundhedsrelaterede anprisninger på fødevarernes emballage eller i reklamer for fødevarer, som ikke er tilstrækkelig videnskabeligt dokumenteret, hvilket kan skabe for store forventninger til produktet. Kosttilskud og berigede fødevarer (hvidbogens punkt 105) samt urteprodukter bør reguleres på EU-plan så hurtigt som muligt, så der gennemføres en harmonisering for så vidt angår definition, mærkning og reklame (dette gælder navnlig anprisninger i tilknytning til sundhed og velbefindende). Eftersom sundhedsrelaterede klager i dag ikke er reguleret på EU-plan og ikke nævnes i handlingsplanen, opfordrer ØSU Kommissionen til at indlede høringer vedrørende sundhedsanprisninger og almindelig praksis i de forskellige medlemsstater med henblik på at harmonisere den relevante EU-lovgivning.

4.7. Bilagets liste over foranstaltninger er generelt set udmærket (se dog ovenstående forslag til tilføjelser). Kommissionen bør imidlertid gøre en større indsats for at konsolidere den eksisterende fødevarelovgivning i EU. Hvis en sådan indsats bærer frugt, vil det bidrage til juridisk klarhed og det samlede systems effektivitet, ligesom det vil styrke offentlighedens tillid. Lige så vigtigt som at konsolidere er det at modernisere lovgivning, hvad angår såvel gennemførelsesprocedurer som tilpasning til de tekniske fremskridt og nye forskningsresultater. Den europæiske fødevaremyndighed skal - skønt den ikke får lovgivningsbeføjelser - bistå den lovgivende myndighed med at nå dette mål. Forhåbentlig vil Kommissionen opfylde sit tilsagn (punkt 84 i hvidbogen) om enklere og klarere lovtekster.

4.8. ØSU forbeholder sig ret til at følge handlingsplanens gennemførelse og vil i overensstemmelse med traktaten deltage i lovgivningsprocessen.

5. Konklusioner

5.1. ØSU hilser hvidbogen om fødevaresikkerhed velkommen og støtter de foranstaltninger, der skal træffes.

5.2. ØSU udtrykker særlig tilfredshed med:

a) den integrerede helhedsstrategi for fødevarekæden;

b) styrkelsen af EU's operationelle kapacitet og oprettelsen af en europæisk fødevaremyndighed med ansvar for risikovurdering og kommunikation;

c) modernisering og forenkling af den eksisterende fødevarelovgivning for at skabe større sammenhæng og træffe nye foranstaltninger, hvor der er behov herfor.

5.3. På den anden side opfordrer ØSU Kommissionen til inden for rammerne af de igangværende høringer at tage hensyn til nærværende udtalelse ved tilpasningen af lovgivningen på følgende områder:

a) det hurtige varslingssystem;

b) sociale aspekter;

c) ernæringsmæssige aspekter;

d) den europæiske fødevaremyndigheds struktur og rolle;

e) Kommissionens risikostyringskapacitet og forbindelsen mellem den europæiske fødevaremyndighed og Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret;

f) lovgivning om drikkevand;

g) medtagelse af akvakultur-, fiskeri- og havprodukter under principperne for de fremtidige regler for fødevaresikkerhed.

Bruxelles, den 24. maj 2000.

Beatrice Rangoni Machiavelli

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Udtalelse om Kommissionens grønbog om levnedsmiddellovgivning om de generelle principper for Den Europæiske Unions levnedsmiddellovgivning og Kommissionens meddelelse om forbrugersundhed og levnedsmiddelsikkerhed (EFT C 19 af 21.1.1998).

(2) Udtalelse om Kommissionens meddelelse til Europa-Parlamentet, Rådet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg om levnedsmiddel-, veterinær- og plantesundhedskontrol og tilsyn (EFT C 235 af 27.7.1998).

(3) EFT C 45 af 19.2.1999.

(4) Udtalelse om "Forbrugeren og det indre marked" CES 1115/91 - EFT C 339 af 31.12.1991 og "Forbrugeren og det indre marked" CES 1320/92 - EFT C 19 af 25.1.1993.

(5) Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Krisen omkring bovin spongiform encephalopati og dens mangfoldige konsekvenser i Den Europæiske Union", EFT C 295 af 7.10.1996, s. 55.

(6) EFT C 19 af 21.1.1998, s. 61.

(7) F.eks. FN's Levnedsmiddel- og Landbrugsorganisation (FAO), Verdenssundhedsorganisationen (WHO), Verdenshandelsorganisationen (WTO), Codex-Alimentarius-Kommissionen under FAO/WHO samt Det Internationale Kontor for Epizootier.