Regionsudvalgets udtalelse om »Den Europæiske Unions nordiske dimension samt udviklingen af en samarbejdspolitik hen over EU's og Ruslands fælles grænse og i Barentsregionen« (96/C 337/02)

REGIONSUDVALGET, der henviser til

sin beslutning af 2. oktober 1995 om i henhold til EF-traktatens artikel 198 C stk. 4 at udarbejde en udtalelse om »Den Europæiske Unions nordiske dimension samt udviklingen af en samarbejdspolitik hen over EU's og Ruslands fælles grænse og i Barentsregionen« at henvise det forberedende arbejde til Underudvalg 1 »Regionaludvikling, Økonomisk Udvikling, Finansielle Spørgsmål på Lokalt og Regionalt Plan«;

forslaget til udtalelse (CdR 10/96 rev.), vedtaget af Underudvalg 1 den 10. maj 1996 (ordførere: Markku Kauppinen og Jorma Virtanen)

vedtog på sin 13. plenarforsamling af 12.-13. juni 1996 (mødet den 12. juni 1996) nærværende udtalelse enstemmigt.

1. Indledning

1.1. Østrigs, Sveriges og Finlands indtræden har væsentligt forandret Den Europæiske Unions geopolitiske situation. Arealmæssigt er EU blevet næsten 900 000 km² eller 37 % større, hvoraf Sveriges og Finlands andel udgør ca. 800 000 km². Befolkningsmæssigt er der dog kun sket en forøgelse på 22 mio. indbyggere, svarende til 6 %.

1.2. Også ændringen af EU's ydre grænse må anses for betydelig. Østrig har givet EU en ny ydre grænse mod Slovenien, Ungarn, Slovakiet og Tjekkiet. Med Finlands medlemskab grænser EU nu op til Den Russiske Føderation. Både Sverige og Finland har en lang grænse mod Norge, der fortsat er uden for EU. Også de baltiske lande og Østersøen er som følge af udvidelsen kommet »tættere« på EU.

1.3. Sveriges og Finlands medlemskab har givet EU en ny nordisk dimension. Disse lande afviger betydeligt såvel klimatisk som økonomisk-geografisk fra det øvrige EU. De nordlige regioner er desuden karakteriseret ved lav befolkningstæthed og store afstande, hvilket gør, at den regionale og lokale forvaltning er forskellig fra den, man møder i det øvrige Europa.

2. Generelle bemærkninger

Bemærkninger og baggrund

2.1. Arealmæssigt er Sverige det tredjestørste og Finland det femtestørste land i EU. Hvad angår indbyggertal er Finland derimod tredjemindst og Sverige sjettemindst.

2.2. Den gennemsnitlige befolkningstæthed i EU er 115 indbyggere/km². I Sverige og Finland er tallet henholdsvis 19 og 15. Norrbotten og Lappland, Sveriges og Finlands nordligste regioner, har hver især en størrelse på ca. 100 000 km². Dette 200 000 km² store område er større end Luxembourg, Belgien, Nederlandene, Danmark og Irland tilsammen. Disse lande har i gennemsnit en befolkningstæthed på 184 indbyggere/km², mens Sveriges og Finlands - og dermed EU's - nordligste len kun har 2 indbyggere/km².

2.3. Ved 60. breddegrad er vækstperioden ca. 170 døgn, mens den i EU's nordligste områder er den helt nede på ca. 130 døgn. Dette stiller særlige krav til land- og skovbrug. Før EU fik sin nordlige dimension, var den korteste vækstperiode i unionen ca. 220 døgn. Under de nordlige forhold kræver afgravning og byggeri også særlige løsninger, ligesom der må tages hensyn til klimatiske forhold ved etableringen af forsyningsnet. Varmeudgifterne og de problemer, vintervejret påfører trafikken, begrænser såvel de private borgeres som virksomhedernes muligheder i de nordlige regioner.

2.4. Vintersøfarten er et kapitel for sig. F.eks. foregår hovedparten af Finlands eksport ad søvejen. Regelmæssighed i transporten forudsætter en effektiv isbryderflåde.

2.5. Det i europæisk sammenhæng særlige klima i det nordlige Sverige og Finland har givet anledning til handlingsmodeller og teknikker, som med fordel vil kunne tages i anvendelse i andre områder med barsk klima.

2.6. Naturforholdene i Lappland og Norrbotten gør disse regioner til et udmærket »arktisk laboratorium« med henblik på udvikling af særlig knowhow.

3. Særlige bemærkninger

Den lokale forvaltnings rolle i EU's nordlige handlingspolitik

3.1. Som nævnt er Sverige og Finland, navnlig de nordlige og i Finland også de østlige regioner, karakteriseret ved lange afstande og lav befolkningstæthed. Dette stiller en række særlige krav til f.eks. offentlige tjenesteydelser, som de lokale og regionale myndigheder har det overordnede ansvar for.

3.2. Der er stor forskel på, hvordan den lokale og regionale forvaltning er organiseret rundt om i Europa. I Sverige og Finland har det kommunale selvstyre traditionelt været stærkt. Kommunerne står for næsten alle grundlæggende tjenesteydelser, såsom grundskole, sundhedsvæsen, børnepasning, ældreforsorg og tekniske opgaver som fysisk planlægning, vejvæsen, vandforsyning og renovation.

3.3. Kommunerne har deres egen indkomstbeskatning og deres eget politiske beslutningssystem. Den nordiske lokal- og regionalforvaltningsmodel udgør et godt grundlag for anvendelse af subsidiaritetsprincippet. Det er derfor naturligt, at den lokale og regionale forvaltning spiller en central rolle i udformningen af EU's overordnede nordiske handlingspolitik.

Østersøen som samarbejdsområde

3.4. I et udvidet EU udgør Østersø-området et for den nordiske dimension vigtigt samarbejdsområde, som ikke blot af Regionsudvalget, men af EU-systemet som sådan bør underkastes en grundig undersøgelse. I erkendelse heraf har Regionsudvalget besluttet at udarbejde en særlig udtalelse om Østersø-området.

Det euroarktiske samarbejde i Barentsregionen

3.5. I mere end tusind år har Lappland (Finland), Norrbotten (Sverige), Nordland, Troms, Finnmark (Norge), Murmansk og Arkhangelsk (Rusland) været bundet sammen af stærke handelsmæssige og kulturelle bånd. 70 års sovjetisk styre i Rusland indebar en afbrydelse af forbindelserne. Historisk set har Nordkalotten næsten uden afbrydelse fungeret som bro mellem Rusland og Nordeuropa.

3.6. Efter omvæltningerne i Rusland er samarbejdet i Barentsregionen ved at blive genetableret i et hastigt tempo. Barentsregionen blev i begyndelsen af 1993 defineret af Sverige, Finland, Norge, Rusland, Danmark, Island og EU. Foruden det, man traditionelt kalder Nordkalotten, omfatter Barentsregionen Republikken Karelen, som dog geografisk og funktionelt er nærmere tilknyttet Sankt Petersborg-området og Østersøen. Samerne deltager i Barentssamarbejdet som minoritetsbefolkning på lige fod med de administrative regioner.

3.7. Samarbejdet i Barentsregionen sigter mod:

a) at sikre en fredelig og afbalanceret udvikling i området,

b) at bidrage til stabilisering og fortsat udvikling af de kulturelle relationer mellem befolkningerne,

c) at opmuntre til etablering og videreudvikling af bi- og multilaterale relationer,

d) at skabe grundlag for varig økonomisk og social udvikling i området under særlig hensyntagen til en hensigtsmæssig udnyttelse af naturressourcerne,

e) at fremme udvikling, som er i den oprindelige befolknings interesse og lader den oprindelige befolkning tage aktivt del i samarbejdet.

3.8. En afgørende forskel mellem Barentssamarbejdet og Østersøsamarbejdet består i, at Barentsregionen er beliggende i Europas fjerneste nordlige hjørne, langt fra de enkelte staters administrative centre og befolkningskoncentrationer.

Den nye ydre grænse mod Rusland: som en del af den nordiske dimension

3.9. Den ca. 1340 km lange grænse mellem EU og Rusland er ikke blot vigtig for de nordiske medlemsstater, men for hele EU.

3.10. Hvad angår EU's geopolitiske situation indebærer grænsen mellem EU og Rusland - med de udfordringer, risici og muligheder, den giver - en væsentlig ændring i forhold til tidligere. Grænsen er lige så lang som afstanden mellem Berlin og Firenze eller mellem Frankfurt og Madrid, og de udfordringer og problemer, EU her står over for, er betydelige, idet der over denne grænse er tale om en af verdens dybeste velstandskløfter. Den relativt ustabile økonomiske og politiske situation i Rusland og ikke mindst udviklingen fremover påvirker Europa som helhed. Derfor er EU's relationer til Rusland et spørgsmål, der angår alle medlemsstater.

Befolkningen

3.11. De dele af Den Russiske Føderation, der grænser op til EU, omfatter Sankt Petersborg (4,8 mio. indbyggere), den omgivende Leningrad Oblast (1,7 mio. indbyggere), Republikken Karelen (750 000 indbyggere) og Murmansk Oblast (1,1 mio. indbyggere). Funktionelt omfatter dette område endvidere Arkhangelsk-regionen (1,6 mio. indbyggere), der grænser op til Murmansk. Disse nordvestlige grænseområder i Rusland har i alt ca. 10 mio. indbyggere, svarende til 6,7 % af den samlede befolkning i Den Russiske Føderation. Til Rusland hører desuden Kaliningrad Oblast, et isoleret landstykke ved Østersøkysten mellem Litauen og Polen med 913 000 indbyggere.

Råstoffer

3.12. De regioner i Rusland, der grænser op til EU, har betydelige råstofressourcer, bl.a. olie, gas, store skovområder, malmforekomster og vandkraft, hvis udnyttelse inden for rammerne af en bæredygtig udvikling kan få væsentlig betydning for hele Europa. Ruslands vestlige havne, herunder Ruslands vigtigste flådebase i Murmansk, ligger i dette område. Det nordvestlige område er således også af militærstrategisk betydning for Rusland.

3.13. Sankt Petersborg, Rusland traditionelle vindue mod vest, er i dag også Ruslands vindue mod EU, ligesom Finland alene i kraft af sin beliggenhed kan ses som EU's port til Rusland.

Truslerne mod miljøet

3.14. Omvæltningerne i Rusland har allerede medført, at der på en mængde forskellige områder er sket en væsentlig stigning i samkvemmet hen over grænsen.

3.15. Det mere åbne og direkte samkvem har også været medvirkende til, at der er opstået omfattende og alvorlige miljøproblemer i umiddelbar nærhed af den finsk-russiske grænse. Navnlig industriens udledninger udgør en alvorlig trussel mod Østersøen og den nordiske natur. Den russiske befolknings helbredstilstand er i visse områder i nærheden af grænsen blevet forringet, hvilket bl.a. skyldes skadelige udslip og drikkevandets dårlige kvalitet. Udslip fra metal- og træforædlingsindustrien som følge af umoderne og underlødige miljøteknologisystemer driver i nord ind over Finland, Sverige og Norge, mens de i syd hovedsagelig rammer Finland og de baltiske lande.

3.16. Den nukleare sikkerhed i Rusland udgør en særlig problematik ikke mindst for det nordvestlige Rusland. Det forringede vej- og jernbanenet har påført den stærkt voksende varetransport og personbefordring på tværs af grænsen store problemer.

3.17. Renovationssystemet i Sankt Petersborg kræver en omfattende fornyelse. Tilvejebringelse af rent vand til Sankt Petersborg med opland forudsætter internationalt samarbejde.

3.18. I grænseområderne på den russiske side af grænsen er der således enorme problemer. Disse problemer kan naturligvis ikke løses af udenforstående. EU og de enkelte medlemsstater kan dog hjælpe de russiske myndigheder med selv at løse problemerne og derigennem være med til at fremme borgernes velstand og støtte en stabil og demokratisk udvikling i Rusland.

Internationalt samarbejde til støtte for udviklingen i Rusland

3.19. Et velfungerende økonomisk samarbejde og en positiv demokratisk udvikling er alfa og omega for Ruslands fremtidige udvikling. De bedste geografiske forudsætninger for at fremme denne udvikling ligger naturligvis i Ruslands og EU's fælles grænseområder.

3.20. Finland har iværksat et handlingsprogram for grænseområderne sammen med Rusland. Denne aftale er enestående blandt de internationale aftaler, Rusland har indgået: Den etablerer et juridisk grundlag for direkte kontakter med såvel de finske myndigheder på lokalt og regionalt plan som Finlands centraladministration. Den gør det også muligt at sætte direkte ind i de berørte områder. Aftalen dækker temmelig bredt det hidtidige, såvel realiserede som planlagte, økonomiske samarbejde samt udviklingsaktiviteter, forskning og kultursamarbejde. Hidtil har samarbejdet hovedsagelig taget sigte på etablering af trafikforbindelser, forbedring af den nukleare sikkerhed samt miljøbeskyttelse.

3.21. Navnlig udviklingsaktiviteter i grænseområderne med henblik på at forbedre miljøets og den nukleare sikkerhed, fremme af erhvervsmæssigt samarbejde, samarbejde inden for landbrug og skovbrug, uddannelses-, ekspert- og kulturudveksling samt forbedring af trafikforbindelserne forudsætter et bredt internationalt samarbejde, hvori EU kan spille en vigtig igangsættende rolle.

3.22. I forbindelse med udvikling af grænseområderne er der behov for et meget bredt samarbejde. Med hensyn til finansiering af projekter og udviklingsplaner har ikke kun EU, men alle de berørte europæiske stater i grænseområdet en central betydning. I den praktiske gennemførelse af aktiviteterne i grænseområdet må grænseregionernes egen rolle dog betones.

3.23. Erfaringer fra samarbejde i grænseområder rundt om i Europa viser, at et vellykket grænsesamarbejde ikke kommer i stand alene på den centrale forvaltnings befaling, men også selv skal vokse frem i de berørte grænseområder. Grænsesamarbejdet bør være så selvstændigt som muligt - men selvfølgelig godkendt af statsforvaltningen.

3.24. Et vellykket grænsesamarbejde ved grænsen mellem EU og Rusland forudsætter, at det praktiske ansvar for navnlig aktiviteternes indhold og beslutninger om foranstaltninger ligger hos de lokale og regionale myndigheder.

Cross-border-instrumentet

3.25. Af EU's ydre landegrænser var den finsk-russiske grænse i Finlands første medlemsår den eneste, der ikke var omfattet af et af unionens grænsepolitiske instrumenter. Regionsudvalget finder den nylige ændring af TACIS-forordningen på dette punkt vigtig.

3.26. Med henblik på den praktiske virksomhed er det vigtigt at sørge for, at det nye TACIS-INTERREG-instrument fremmer et smidigt og velfungerende grænsesamarbejde mellem EU og Rusland. Det er vigtigt, at det giver aktører fra EU's enkelte medlemsstater mulighed for at drage nytte af det fælles grænseområde.

Udviklingen af den lokale forvaltning er helt central

3.27. Et væsentligt spørgsmål i forbindelse med Ruslands omstilling til demokrati og markedsøkonomi er, i hvilket omfang Rusland får held til at skabe en velfungerende lokal forvaltning (»efter europæisk model« udeladt). I erkendelse heraf bør EU og de enkelte medlemsstater i deres støtte koncentrere sig om udviklingen af Ruslands lokale og regionale forvaltningssystem. I det praktiske udviklingsarbejde under vanskelige forhold er det af afgørende betydning, at den regionale og lokale forvaltning fungerer.

Udvikling af TACIS-ordningen

3.28. Samfundsmæssig stabilitet og økonomisk udvikling i Rusland er af stor betydning for hele verdensdelen. I erkendelse heraf har EU med bl.a. TACIS-programmet gjort en indsats for at fremme en positiv udvikling.

3.29. TACIS-programmet, der blev startet i 1991, består i faglig bistand: uddannelse, konsultentvirksomhed, rentabilitetsberegning og rådgivning. Gennem dette program har man bestræbt sig på at skabe de nødvendige rammer og strukturer for en velfungerende markedsøkonomi samt at forbedre mulighederne for investeringer.

3.30. TACIS-programmet har fungeret efter hensigten. Man har gennemført uddannelsesvirksomhed, udarbejdet omfattende konsultentanalyser og planer samt fastlagt tyngdepunkterne i den fremtidige udvikling. Det er Regionsudvalgets opfattelse, at TACIS-programmet kan få stor betydning for den demokratiske udvikling i Rusland.

3.31. Fremover bør EU i sine Rusland-programmer koncentrere sig om at omsætte planerne i praksis. Udarbejdelse af nye planer skaber ikke i sig selv nogen afgørende merværdi eller fremmer overgangen til markedsøkonomi og demokrati endsige genskaber det økonomiske initiativ.

3.32. Mulighederne for på mellemlang sigt at udvikle TACIS-ordningen til en mere alsidig programhelhed i stil med MEDA-programmet, som vedrører Middelhavsområdet, bør undersøges.

3.33. Allerede på nuværende tidspunkt bør man tage TACIS-programmet op til nyvurdering med henblik på at flytte hovedvægten fra udarbejdelse af konsultentrapporter og anden, som sådan, vigtig faglig bistand til den praktiske gennemførelse af projekter. Ifølge den nye TACIS-forordning er det muligt at bruge 10 % af den samlede bistand til gennemførelse af projekter. Efter Regionsudvalgets opfattelse er det hensigtsmæssigt gradvis at øge denne andel til mindst to tredjedele.

3.34. I perioden 1991-1995 har det samlede TACIS-budget været på mere end 2 mia. ECU. Heraf har Rusland fået ca. en tredjedel, hvoraf dog kun marginale beløb er gået til områderne i det nordvestlige Rusland.

3.35. Det nordvestlige Rusland blev i september 1995 udvalgt til en af hovedregionerne for TACIS-indsatsen. Det treårige program har et budget på 28 mio. ECU, svarende til kun ca. 1,5 % af den samlede TACIS-finansiering.

3.36. Med tanke på udviklingsbehovet i det nordvestlige Rusland og de krav, der stilles til det fælles grænseområde, bør en væsentlig større del af TACIS-midlerne bruges i områderne i det nordvestlige Rusland.

3.37. Som Underudvalg 1 tidligere har gjort opmærksom på i forbindelse med udarbejdelsen af denne udtalelse trådte den nye TACIS-forordning for nylig i kraft. Forordningen indeholder tre nye områder: 1) miljø 2) samarbejde over grænserne og 3) koordineret indsats gennem TACIS- og INTERREG-programmerne med henblik på grænseoverskridende samarbejde.

Etablering af en frihandelszone

3.38. Sydkarelen og området omkring Saimaa-kanalen vil i kraft af sin beliggenhed være et godt udgangspunkt for udvikling af det erhvervsmæssige samarbejde hen over den finsk-russiske grænse.

3.39. Det markedsmæssige potentiale i Sankt Petersborg og den omgivende Leningrad Oblast med i alt ca. 7 mio. indbyggere tæt ved den finske grænse, de to grænseovergange for landevejstrafikken, Saimaa-kanalen, der forbinder området med Østersøen, samt jernbaneforbindelsen hen over grænsen har styrket kanalområdets og Villmanstrands (fi. Lappeenrantas) betydning, ikke blot som knudepunkt for grænsetrafikken, men også for så vidt angår industri og erhvervsliv. Det har været på tale at etablere en særlig frihandelszone på begge sider af grænsen, omfattende Vyborg-området på den russiske side og Sydkarelen på den finske side.

3.40. Etableringen af en frihandelszone enten på den finske side eller på begge sider af grænsen ville indebære et væsentligt skridt fremad for udviklingen af de erhvervsmæssige og kulturelle forbindelser. Det ville skabe nye forudsætninger for udformningen af samarbejdsnet i Østersøregionen samt for løsningen af de miljøproblemer, området lider under.

3.41. Etableringen af en frihandelszone ved den finsk-russiske grænse forudsætter dog under alle omstændigheder et større udredningsarbejde, ikke mindst hvad angår behovet for en ændring af skatte- og arbejdsmarkedslovgivningen.

4. Regionsudvalgets henstillinger

4.1. Regionsudvalget foreslår, at Kommissionen straks går i gang med at udarbejde et princip- og handlingsprogram for EU's nordlige dimension.

4.2. Efter Regionsudvalgets opfattelse bør man gennem dette program:

a) tage stilling til de regional- og strukturpolitiske målsætninger i EU's nordligste områder, (Sverige og Finland);

b) gøre op, hvilke miljøpolitiske målsætninger, de særlige nordiske forhold kræver samt hvilke instrumenter, der er nødvendige for deres gennemførelse;

c) definere generelle principper for, hvordan der kan tages hensyn til de særlige nordiske forhold - perifer beliggenhed, stort areal, lav befolkningstæthed og særligt klima - i EU's virksomhed med henblik på at sikre, at regionerne og kommunerne ikke stilles ringere her end andre steder i EU;

d) udarbejde forslag til fremme af samkvem mellem perifert beliggende regioner og kommuner og andre regioner i EU;

e) iværksætte et projekt vedrørende udnyttelse af de teknikker og funktionsmodeller, der er udviklet med henblik på nordiske forhold i andre områder med lav befolkningstæthed og vanskelige klimatiske forhold;

f) definere foranstaltninger til fremme af det erhvervsmæssige, politiske og kulturelle samarbejde mellem EU's medlemsstater og Den Russiske Føderation, hvor man drager nytte af EU's og Ruslands fælles grænseområde;

g) se på, hvordan man kan forbedre det eksisterende Barentssamarbejde og den praktiske gennemførelse af projekterne i Barents-programmerne;

4.3. Regionsudvalget foreslår endvidere, at Kommissionen i forbindelse med gennemførelsen af grænsesamarbejdet med Rusland så hurtigt som muligt tager følgende i betragtning:

a) Den ændring af TACIS-forordningen, som for ganske nylig er trådt i kraft, indebærer, at miljøspørgsmål og grænsesamarbejde nu er integrerede dele af programmet, og den muliggør en koordineret indsats gennem TACIS- og INTERREG-programmerne med henblik på grænseområderne, herunder de nordlige grænseregioner. Hvis TACIS-INTERREG skal give lige så gode resultater som PHARE-INTERREG har gjort i de mellem- og østeuropæiske landene, bør man i det praktiske grænsesamarbejde sørge for, at de berørte regioner selv får lov til at deltage i planlægningen og gennemførelsen af foranstaltningerne;

b) i gennemførelsen af TACIS-programmet skal det være muligt at bruge midler direkte til investering, navnlig tæt på grænsen. I forbindelse med investering skal grænseovergange og infrastruktur og service i tilknytning hertil prioriteres særligt højt;

c) af TACIS-programmets finansielle midler skal en betydeligt større del bruges til finansiering af foranstaltninger og gennemførelse af de udarbejdede planer. Efter Regionsudvalgets opfattelse bør to tredjedele af bistandsvolumenet gradvis overgå til projekternes gennemførelse;

d) støtte til udvikling af en demokratisk lokalforvaltning og fremme af samarbejde mellem lokale myndigheder skal have en central placering i EU's Rusland-programmer;

e) der skal ses nøje på gennemførelsesbestemmelserne for EU's Rusland-programmer samt på aftale- og anskaffelsesregler, således at mindre samarbejdsprojekter i den lokale forvaltning kan gennemføres uden offentlig licitation;

f) det nordvestlige Rusland og Sankt Petersborg-området skal på lang sigt gøres til tyngdepunkt i TACIS-programmet. Den lokale forvaltnings deltagelse skal sikres i forbindelse med udarbejdelse og opfølgning af samarbejdsprogrammer;

g) eftersom etableringen af et velfungerende virksomhedsnet i det nordvestlige Rusland er af afgørende betydning bl.a. for områdets økonomiske udvikling, og eftersom der på grund af Ruslands unormalt høje country risk ikke er risikovillig kapital til rådighed for små og mellemstore virksomheder, skal et årligt lånefinansieringsbeløb på 50 mio. ECU enten via Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling eller TACIS møntes på investering og udvikling af små og mellemstore virksomheder i det nordvestlige Rusland;

h) efter Regionsudvalgets opfattelse vil etableringen af en frihandelszone ved den finsk-russiske grænse i området omkring Saimaa-kanalen og Villmanstrand væsentligt kunne fremme det kulturelle, økonomiske og miljømæssige samarbejde i EU's og Ruslands fælles grænseområde. EU bør fremme udredningsarbejdet vedrørende etableringen af en frihandelszone og aktivt tage del i det.

4.4. Med vedtagelsen af denne udtalelse opfordrer Regionsudvalget formanden og præsidiet til at indlede drøftelser med de medlemmer af Kommissionen, som er ansvarlige for EU's regionalpolitik og grænseområdesamarbejde, om gennemførelse og videre forberedelse af de forslag, der fremlægges i udtalelsen.

Bruxelles, den 12. juni 1996.

Pasqual MARAGALL i MIRA

Formand for Regionsudvalget