KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 02.06.1997 
KOM(97) 260 endelig udg. 
tf! ÎÎ 
I'.'fj BERETNING TIL RÅDET FRA KOMMISSIONEN I HENHOLD 
TIL ARTIKEL 7, STK 2,1 RÅDETS FORORDNING 3281/94 OG 1256/96 OM 
DEN GENERELLE TOLDPRÆFERENCEORDNING 
Oversigt over arbejdet i OECD, ILO og WTO vedrørende forbindelserne mellem 
international handel og sociale normer 
BERETNING TIL RÅDET FRA KOMMISSIONEN I HENHOLD 
TIL ARTIKEL 8, STK. 2,1 RÅDETS FORORDNING 3281/94 OG 1256/96 OM 
DEN GENERELLE TOLDPRÆFERENCEORDNING 
Oversigt over arbejdet i ITTO, OECD og WTO vedrørende forbindelserne mellem 
international handel og miljø 

BERETNING TIL RÅDET FRA KOMMISSIONEN I HENHOLD 
TIL ARTIKEL 7, STK 2,1 RÅDETS FORORDNING 3281/94 OG 1256/96 OM 
DEN GENERELLE TOLDPRÆFERENCEORDNING 
Oversigt over arbejdet i OECD, ILO og WTO vedrørende forbindelserne mellem 
international handel og sociale normer 
Liberaliseringen af samhandelen og de internationale kapitalbevægelser samt det 
teknologiske fremskridt giver via de effektivitetsgevinster, de frembringer, verden øgede 
muligheder for økonomisk vækst, beskæftigelsesfremgang og fattigdomsbekæmpelse, 
men de garanterer ikke et fremskridt i retning af øget retfærdighed. EU søger derfor i fuld 
overensstemmelse med retningslinjerne fra topmødet i København at skabe øget 
opmærksomhed i verdenssamfundet over for de sociale aspekter ved globaliseringen. 
Siden Uruguay-runden blev afsluttet i 1994, er debatten i stadig højere grad blevet 
koncentreret om verdenshandelens sociale dimension og den måde, hvorpå krænkelserne 
af de grundlæggende sociale normer kan formindskes på verdensplan. Den Europæiske 
Union arbejder for at gøre konkrete fremskridt på dette område. 
Indførelsen af en inciterende social klausul i Fællesskabets GSP-ordning var et vigtigt 
skridt i bestræbelserne for at fremme anvendelsen af normer i den internationale handel. 
Inden for Det Europæiske Fællesskab er GSP det vigtigste retlige instrument, der 
indeholder en sådan klausul. Fra den 1. januar 1998 kan der i henhold til artikel 7 i 
Rådets forordning (EF) 3281/94 af 19. december 1994 og 1256/96 af 20. juni 1996 
indrømmes yderligere præferencer til lande, der anmoder derom, og som konkret 
anvender normerne i Den Internationale Arbejdsorganisations konventioner (nr. 87 og 98 
vedrørende anvendelse af principperne om ret til at organisere sig og føre kollektive 
forhandlinger og nr. 138 vedrørende mindstealderen for adgang til beskæftigelse). Denne 
klausul er dog endnu ikke taget i anvendelse. Der mangler endnu at blive tilbagelagt to 
etaper, før den kan træde i kraft. De er fastlagt i artikel 7, stk. 2, i forordningen. For det 
første skal Rådet gennemgå en beretning fra Kommissionen om arbejdet med 
forbindelserne mellem international handel og sociale normer, som er internationalt 
anerkendt i de forskellige internationale organisationer såsom WTO, ILO og OECD. 
Dette er sigtet med nærværende dokument. For det andet skal Rådet efter behandlingen af 
denne beretning behandle et forslag fra Kommissionen om de særlige ansporende 
foranstaltningers intensitet og gennemførelsesbestemmelser. 
Et positivt resultat af Rådets gennemgang på grundlag af Kommissionens beretning om 
arbejdet i de internationale fora er naturligvis ikke en forhåndsbetingelse, der kan 
begrænse Kommissionens initiativret på området, og sigtet for Kommissionen er da også 
at foreslå, at en mekanisme, som i princippet allerede eksisterer, iværksættes i praksis. Da 
resultatet af Rådets arbejde på området efter sagens natur udgør en af kilderne til 
begrundelserne for Kommissionens forslag, vil dette først blive udarbejdet, efter at denne 
beretning har været drøftet. Desuden bør Kommissionens forslag gennemgås på baggrund 
af en evaluering af GSP-ordningens overordnede neutralitet og navnlig den kombinerede 
virkning af gradueringen (herunder anvendelsen af artikel 6) og de særlige 
foranstaltninger, der træffes til fordel for de mindst udviklede lande. 
<L 
OECD 
I juni 1994 blev det pålagt sekretariatet for Organisationen for Økonomisk Samarbejde og 
Udvikling at foretage en undersøgelse af "handel, beskæftigelse og anerkendte 
arbejdsnormer på internationalt plan, som tillige omfatter grundbegreberne, de 
empiriske oplysninger om handelsstrømme og investeringer samt de aktuelle 
mekanismer, der har tilformål at sikre forbedrede arbejdsnormer på verdensplan ". 
Drøftelserne fandt sted på fællesmøder for Handelskomitéen og den såkaldte ELSA-
komité (beskæftigelses- og arbejdskraftspørgsmål samt sociale anliggender) i tæt 
samarbejde med andre kompetente komitéer og direktorater under OECD samt andre 
internationale organisationer, navnlig Det Internationale Arbejdsbureau. Møderne var 
usædvanlig langstrakte og intense som følge af de behandlede emners politiske og meget 
følsomme karakter. Undersøgelsen, som havde til formål at fastlægge, om der findes en 
forbindelse mellem på den ene side arbejdsnormer, der er udtryk for grundlæggende 
menneskerettigheder, og på den anden side handels- og investeringsstrømme og handels-
og investeringspolitikker, og at vurdere, hvilke mekanismer der kan tænkes at fremme 
anvendelsen af sociale normer på verdensplan, blev afsluttet i 1996. Den har tre dele. 
I. GRUNDLÆGGENDE RETTIGHEDER 
I første del behandles spørgsmålet om arbejdsnormer i OECD-landene og i visse lande, 
der ikke er medlem af OECD. Der sondres mellem de såkaldte "grundlæggende" normer 
og de øvrige normer. Kernen i de valgte arbejdsnormer vedrører: 
• ret til at organisere sig og føre kollektive forhandlinger, dvs. arbejdstagernes ret 
til at melde sig ind i fagforeninger efter eget valg og frit at føre forhandlinger 
med deres arbejdsgiver om arbejdsvilkårene 
• afskaffelse af de former for børnearbejde, som betegner en udnyttelse, såsom 
trældom med henblik på indfrielse af gæld og former for arbejde, som bringer 
børns liv og sikkerhed i fare 
• forbud mod tvangsarbejde i form af slaveri og påbudt arbejde og ikke-
forskelsbehandling under arbejdets udførelse, dvs. ret for alle arbejdstagere til 
samme respekt og samme behandling. 
Disse normer er nogle af de ILO-normer, som er ratificeret i størst udstrækning. De er 
valgt, fordi de udtrykker principper, som man med rette forventer, at alle landes 
regeringer respekterer uanset udviklingsgrad. Disse normer kan øve direkte indflydelse i 
form af forbedring af arbejdsvilkårene, og de kan også danne grundlag for opstilling af 
andre normer, som kan yde et væsentligt bidrag til den sociale udvikling. Desuden 
kommer disse principper i form af sociale normer udmærket til udtryk i ILO's 
konventioner. ILO's konvention nr. 87, 98, 29, 105 og 111 er således vigtige referencer, 
når det drejer sig om kontrol med og respekt for de grundlæggende arbejdsnormer, også 
selv om de ikke har opnået ratifikation fra alle landes side. 
Hvad angår børnearbejde, er der indført en vigtig nyskabelse derved, at det kun er 
afskaffelse af udnyttelse af børnearbejde og ikke længere afskaffelse af børnearbejde som 
sådant, der er tale om. Formålet med at foretage denne sondring i OECD-undersøgelsen 
er at understrege, at afskaffelse af børnearbejde ikke kun er en grundlæggende rettighed 
med tilknytning til menneskerettighederne, men at den også i høj grad bestemmes af 
landets udviklingsniveau. Da ILO's mål er afskaffelse af børnearbejde på længere sigt 
(konvention nr. 138), er det anset for nødvendigt at opstille en mere kortsigtet norm. 
Begrebet udnyttelse af børnearbejde gør det muligt at bekæmpe de former for 
børnearbejde, som mest har form af misbrug, på en mere effektiv måde, uden at et lands 
udviklingsniveau på nogen måde udgør en hindring. Det er af samme årsag, at ELO bør 
supplere konvention nr. 138 med en konvention om de former for børnearbejde, som 
mest betegner et misbrug. 
II. EVENTUELLE FORBINDELSER MELLEM GRUNDLÆGGENDE 
ARBEJDSNORMER OG VISSE ØKONOMISKE FAKTORER 
I undersøgelsens anden del behandles forbindelserne mellem de grundlæggende 
arbejdsnormer ("core labour standards"), handel, investeringer, økonomisk udvikling og 
beskæftigelse. Forskningen har bidraget til at besvare af en række spørgsmål. Er der 
nogen forbindelse mellem de vigtigste sociale normer, eksportkonkurrenceevne og 
international specialisering? Kan liberaliseringen af den internationale samhandel og 
investeringerne kombineret med økonomisk vækst føre til forbedringer af lønniveauet og 
de sociale normer? Hvilken indflydelse øver de sociale normer på investeringerne? 
Hvilken forbindelse er der mellem sociale normer og beskæftigelsesniveauet? 
Den empiriske analyse er af begrænset omfang. Den omfatter næsten udelukkende retten 
til at organisere sig og føre kollektive forhandlinger. Dette skyldes mangelen på 
oplysninger vedrørende de øvrige grundlæggende normer og de tekniske vanskeligheder, 
der er forbundet med at skabe en forbindelse mellem respekten for de grundlæggende 
normer og forskellige økonomiske fænomener. 
Der drages imidlertid følgende konklusioner af den økonomiske analyse: 
1. Udviklingslandene har ingen grund til at befrygte, at de ovennævnte sociale normer 
på nogen måde kan øve negativ indflydelse på deres økonomiske resultater eller på 
deres konkurrenceevne på det internationale marked. Der er intet, der tyder på, at 
landene med svage normer som helhed opnår bedre eksportresultater end landene 
med stærke normer. I mange lande udnytter regeringerne bevidst krænkelser af de 
grundlæggende normer til at forbedre de handelsmæssige resultater. Det hævdes 
imidlertid i undersøgelsen, at det er stærkt sandsynligt, at de økonomiske 
omkostninger, der knytter sig til en krænkelse af de grundlæggende normer, er 
kraftigere end de mulige kortsigtede fordele. 
2. Respekten for arbejdsnormerne vil antagelig formindske det protektionistiske pres 
og derved fremme frihandelen. Forbedringer af retten til at organisere sig og føre 
kollektive forhandlinger har aldrig været nogen hindring for en liberalisering af 
samhandelen. Der er en tydelig synergi mellem bæredygtige og vellykkede reformer 
i handelsmæssig henseende og forbedringer af retten til at organisere sig og føre 
kollektive forhandlinger. 
3. Udviklingslandene kan udbygge deres sociale normer uden for så vidt at befrygte, at 
det vil øve negativ indflydelse på de udenlandske investeringsstrømme. Den 
empiriske analyse viser, at 73% af de udenlandske direkte investeringer i 1993 gik 
til de OECD-lande, der som hovedregel respekterede de grundlæggende 
arbejdsnormer de jure og de facto. De grundlæggende arbejdsnormer har 
overhovedet ingen vægt i de fleste af de investeringsafgørelser, som træffes af 
selskaber i OECD-landene. 
4. For industrilandenes vedkommende drager undersøgelsen den konklusion, at 
samhandelen med de udviklingslande, der har fordel af billig arbejdskraft, ikke er 
nogen væsentlig årsag til den voksende arbejdsløshed eller det øgede antal 
lavtlønnede i OECD's medlemslande. Forskerne er imidlertid ikke enige om 
omfanget af de virkninger, som samhandelen har på den sektormæssige 
beskæftigelsesudvikling, sammenholdt med virkningerne af andre faktorer såsom 
teknologisk udvikling og institutionelle ændringer. Der er heller ikke enighed om 
omfanget af de virkninger, som ændringer i samhandelsstrukturen har på 
lønforskellene. 
III. MEKANISMERNE TIL FREMME AF DE GRUNDLÆGGENDE 
ARBEJDSNORMER I VERDEN 
Undersøgelsens tredje del er givetvis den mest omdiskuterede. Der foretages deri en 
detaljeret undersøgelse af de forskellige aktuelle procedurer og mekanismer, der 
anvendes til fremme af arbejdsnormer, idet det anses for givet, at markedskræfterne ikke i 
sig selv automatisk kan forbedre respekten for de grundlæggende normer. Blandt de 
behandlede mekanismer kan nævnes multilateralt tilsyn og overtalelse, fagligt 
samarbejde, fastsættelse af betingelser for långivning, investeringsgarantier og 
handelsmæssige præferenceaftaler samt regler for multilaterale virksomheder. 
III.l. Styrkelse af ILO's rolle 
ILO kan påse, at der opstilles en social ramme for udenrigshandelen, således at man kan 
nå frem til en mere gennemgribende anvendelse af sociale normer i alle lande. ILO er den 
ideelle organisation, når det drejer sig om at fremme grundlæggende arbejdsnormer. ILO 
råder således over mekanismer til overvågning af den effektive anvendelse af de 
internationale arbejdsretlige konventioner. Desuden findes der en særlig mekanisme 
vedrørende retten til at organisere sig. Komitéen for Retten til at Organisere Sig har 
beføjelse til at undersøge sager vedrørende alle ILO's medlemsstater. Endelig omfatter 
ILO's statut en klageprocedure til brug i situationer, hvor en ratificeret konvention ikke 
respekteres. OECD's undersøgelse omfatter en række foranstaltninger, som kan bevirke, 
at ILO kommer til at spille en endnu mere effektiv rolle: 
• opbakning bag ILO's dialog og direkte kontakter med regeringerne 
støtte til respekten for normer betragtet som en implicit forpligtelse 
mere målrettet behandling af problemer i forbindelse med utålelige former for 
udnyttelse af børnearbejde 
udbygning af omfanget af ratifikation af konventioner. 
111.2. Det bidrag, som programmerne for udviklingssamarbejde yder 
Programmerne for udviklingssamarbejde yder et stort bidrag til bestræbelserne for at 
fremme visse grundlæggende arbejdsnormer. Der er i den forbindelse overvejende tale 
om børnearbejde og ret til at organisere sig. 
111.3. Foreslåede mekanismer i de internationale organisationer 
111.3. i. WTO 's discipliner 
WTO's forskellige mekanismer har til formål at sikre, at handelspolitikker og 
handelspraksis respekteres. Medlemmerne af WTO bør nå til konsensus om 
hensigtsmæssigheden af og mulighederne for at anvende WTO's procedurer til sikring af, 
at de grundlæggende arbejdsnormer respekteres på verdensplan. Dette indebærer 
omfattende institutionelle ændringer: artiklerne eller procedurerne bør ændres, 
omfortolkes eller gøres til genstand for forståelser. Der har dog ikke kunnet opnås nogen 
konsensus herom. 
111.3.2. Betingede lån fra internationale finansielle institutioner 
Desuden foreslås det i undersøgelsen, at den internationale finansielle bistand gøres 
betinget af, at låntagerlandene respekterer de grundlæggende arbejdsnormer. Dette 
forslag er stærkt omdiskuteret. For det første er der et problem med kohærensen: 
hvorledes kan man behandle alle krænkelser af rettighederne, når man kun tager sig af de 
lande, som anmoder om multilaterale lån? For det andet må man spørge, om en 
bestemmelse om respekt for de grundlæggende rettigheder som betingelse for finansiel 
bistand ikke hæmmer landenes økonomiske udvikling, hvilket kan modvirke en 
forbedring af de grundlæggende arbejdsnormer. 
111.4. Regionale og ensidige foranstaltninger fra regeringernes side 
111.4.1. Den nordamerikanske samarbejdsaftale på arbejdsområdet 
Denne aftale har til formål at forbedre arbejds- og levevilkårene i De Forenede Stater, 
Mexico og Canada. Den indeholder grundlæggende arbejdsnormer og regler for sundhed 
og sikkerhed på arbejdspladsen og beskyttelse af vandrende arbejdstagere. Aftalen kæder 
hvert enkelt lands arbejdsretlige regler sammen med den regionale handelsaftale. I 
tvistemålssager omfatter aftalen en procedure for bilæggelse af tvister, som kan indebære 
handelssanktioner. 
111.4.2. Handelspræferencer 
GSP spiller givetvis en særdeles vigtig rolle, når det drejer sig om at forbedre de 
grundlæggende arbejdsnormer. Den amerikanske GSP gør således retten til at være 
præferenceberettiget betinget af, at det pågældende land træffer foranstaltninger, som 
sikrer, at der indrømmes arbejdstagerne "internationalt anerkendte" rettigheder. Der er 
dog tydeligt tale om en skrap straffeordning baseret på et system med forudgående 
certificering ved anvendelse af kriterier, der ikke nødvendigvis er de internationalt 
anerkendte, hvilket giver de amerikanske myndigheder betydelige diskretionære 
beføjelser ved anvendelsen af dette certificeringssystem. 
Desuden omfatter undersøgelsen en analyse af Fællesskabets GSP og dennes to klausuler 
med tilknytning til sociale normer, dvs. den inciterende klausul og 
tilbagetrækningsklausulen. 
111.4.3. Forbindelserne mellem samhandel og arbejdstagernes rettigheder i De Forenede 
Stater 
De Forenede Stater har taget talrige initiativer til at indføre en lovgivning, som forbyder 
al import af produkter fremstillet af børn og af politiske fanger eller andre fængslede 
personer. Desuden er der i Section 301 i Trade Act fra 1974 givet beføjelse til at 
undersøge politiske lovgivninger og fremgangsmåder i udlandet, som kan formodes at 
være udtryk for misbrug, illoyalitet eller forskelsbehandling, og at føre forhandlinger med 
de pågældende lande med henblik på at få denne tingenes tilstand ændret. Det er 
imidlertid meget vanskeligt at vurdere disse mekanismers omfang, da de aldrig har været 
benyttet direkte. 
II1.5. Internationale normer for virksomheders optræden 
111.5.1. ILO's treparts-principerklæring om multinationale virksomheder og social- og 
arbejdsmarkedspolitik 
Sigtet med denne erklæring er at fremme multinationale virksomheders, regeringers, 
arbejdsgiveres og arbejdstageres respekt for de menneskerettigheder, som har tilknytning 
til arbejdsmarkedet. Selv om der er tale om et ikke-bindende instrument, er der fastsat en 
procedure for behandling af tvister. 
111.5.2. OECD's adfærdskodeks 
OECD vedtog i 1976 en adfærdskodeks, som omfatter en række henstillinger i et 
dokument benævnt Guidelines for Multinational Enterprises (Retningslinjer for 
multinationale virksomheder). OECD's medlemsstater forelægger de multinationale 
virksomheder denne frivillige adfærdskodeks med henblik på efterlevelse. Der er to 
formål dermed: "at fremme de positive bidrag, som de multinationale virksomheder kan 
yde med hensyn til økonomisk og social fremgang, samt at minimere og løse de 
vanskeligheder, som deres aktiviteter kan give anledning til". Der er almindelig enighed 
om, at der knytter sig mange fordele til denne adfærdskodeks. For det første henvender 
den sig ikke til de statslige myndigheder, men direkte til virksomhederne, for det andet 
ledsages den ikke af en sanktionsmekanisme, men hviler på frivillige tilsagn fra 
virksomhedernes side, og for det tredje er den enkelte regering selv inddraget i 
bestræbelserne for at fremme og forbedre adfærdskodeksens henstillinger. 
På det nuværende stade i drøftelsen af den internationale samhandels sociale dimension 
er det OECD's sigte at udvirke, at denne adfærdskodeks anvendes til fremme af den 
sociale klausul i det multilaterale system med henblik på at fremme de grundlæggende 
arbejdsnormer mærkbart. Effektiviteten af denne adfærdskodeks vil være sikret fra det 
øjeblik, hvor den optræder i sammenhæng med andre mere generelle bestemmelser. 
111.5.3. Adfærdskodekser for den private sektor 
De etiske normer, som er vedtaget af den private sektor, er ganske vist ikke obligatoriske, 
men kan alligevel føre til forbedret respekt for de grundlæggende arbejdsnormer. De kan 
forbedre en virksomheds omdømme og derigennem anspore forbrugerne til at købe dens 
produkter, hvilket også vil inspirere de øvrige virksomheder til at tilslutte sig normerne af 
frygt for at miste markedsandele. Desuden kan der øves indflydelse på 
leverandørlandene. 
III.6. Mekanismerne i den private sektor 
• moralsk pres: forbrugerne skal overbevises om, at de ikke kun skal foretage deres 
indkøb på grundlag af prisen, men også på grundlag af de vilkår, hvorunder 
produkterne er fremstillet. Der kan således via boykot-aktioner gives oplysning om 
arbejdsvilkårene i visse sektorer 
• mærkning af forbrugsgoder. Der skal i den forbindelse henvises til "Rugmark"-
initiativet, der har til formål at mærke indiske tæpper, som ikke er fremstillet af børn. 
Initiativets kontrolordning kritiseres imidlertid voldsomt 
• investeringer, der er i overensstemmelse med samfundets interesse. 
KONKLUSION 
Selv om OECD's sekretariat har udført et godt forskningsarbejde, har det som følge af 
meningsforskelle mellem medlemslandene ikke været muligt at vedtage undersøgelsen, 
som derfor er fremlagt i OECD-sekretariatets navn. Til gengæld har Komitéen for 
Beskæftigelse, Arbejdskraft og Sociale Anliggender og Handelskomitéen fremlagt en 
fælles rapport, som både anfører meningsforskellene mellem OECD's medlemmer på 
visse punkter og henviser til visse vigtige resultater af undersøgelsen, nemlig den særlige 
betydning, som visse arbejdsnormer har, det forhold, at respekten for disse 
grundlæggende normer, den økonomiske udvikling og forøgelsen af samhandelen er fuldt 
ud forenelige, og anerkendelsen af ILO's centrale betydning. Den mest udtalte uenighed 
gjaldt spørgsmålet om, hvorvidt WTO's mekanismer kan anvendes til at fremme 
grundlæggende arbejdsnormer. ILO's arbejdsgruppe gav på mødet i november 1996 
udtryk for tilfredshed med den udmærkede analyse, som rapporten indeholder. Rapporten 
sætter forskellige steder fokus på enigheden mellem OECD og ILO. Den støtter ILO's 
rolle, mandat og aktionsmuligheder med hensyn til fremme af grundlæggende sociale 
rettigheder. 
ILO 
Den Internationale Arbejdsorganisations oprettelse i 1919 vidner om verdenssamfundets 
vilje til at træffe fælles foranstaltninger til at fremme den sociale retfærdighed og 
forbedre leve- og arbejdsvilkårene overalt i verden. De 180 ÏLO-konventioner, der har 
været vedtaget siden 1919, udgør den mest komplette helhed af internationale 
arbejdsnormer, som eksisterer. Et særtræk ved ILO's indsats er desuden de incitamenter, 
organisationen har til rådighed med hensyn til informationsudveksling og 
sammenholdelse af erfaringer, samt den faglig bistand og uddannelsessystemerne. 
ILO's arbejdsgruppe vedrørende den internationale handels sociale dimension, der blev 
nedsat af ILO's Styrelsesråd i juni 1994, har påbegyndt en analyse af den indvirkning, 
som globaliseringen af økonomien har på respekten for de grundlæggende arbejdsnormer. 
Spørgsmålet om at fremme de internationale grundlæggende arbejdsnormer og om reform 
af organisationens normative politik drøftes ligeledes indgående. I den forbindelse tog 
Det Internationale Arbejdsbureaus generaldirektør Hansenne i 1995 initiativ til en 
kampagne til fremme af syv internationale arbejdskonventioner, som ILO anså for 
grundlæggende (international arbejdskonvention nr. 29 og 105 om tvangsarbejde, nr. 87 
og 98 om ret til at organisere sig og føre kollektive forhandlinger, nr. 100 og 111 om 
ikke-forskelsbehandling samt nr. 138 om mindstealder for adgang til beskæftigelse). 
Denne kampagne har allerede givet sig udslag i 29 nye ratifikationer. Hvad angår det 
særlige problem med børnearbejde, er det lykkedes ILO at skabe en dynamik, som i 1999 
vil føre til vedtagelse af en ny konvention om de mest utålelige former for børnearbejde. 
Problemet med udbygning af kontrolsystemet for anvendelsen af internationale 
arbejdsnormer er ligeledes på dagsordenen for ILO's arbejde. 
I. ANALYSE AF DE KONSEKVENSER, SOM GLOBALISERINGEN AF 
ØKONOMIEN HAR FOR RESPEKTEN FOR DE GRUNDLÆGGENDE 
ARBEJDSNORMER - ARBEJDET I ARBEJDSGRUPPEN VEDRØRENDE DEN 
INTERNATIONALE HANDELS SOCIALE DIMENSION 
ILO's Styrelsesråd besluttede i juni 1994 at nedsætte en treparts-arbejdsgruppe 
(arbejdsgivere, arbejdstagere og regeringer) med den opgave at drøfte alle "relevante 
aspekter ved den sociale dimension af liberaliseringen af den internationale handel". 
Arbejdsgruppen er åben for alle Styrelsesrådets medlemmer. 
Da arbejdsgruppens mandat var temmelig unøjagtigt, varede det nogen tid, før den var i 
stand til at fastlægge visse retningslinjer for sit fremtidige arbejde. Det skal dog 
fremhæves, at arbejdsgruppen besluttede ikke at videreføre undersøgelsen af spørgsmålet 
om handelsmæssige sanktioner og at suspendere enhver yderligere drøftelse af en 
eventuelt påkrævet forbindelse mellem international handel og sociale normer via en 
social klausul og en sanktionsmekanisme. 
Arbejdsgruppen synes i højere grad at koncentrere sit arbejde om en undersøgelse af de 
følger, som globaliseringen af økonomien har på socialt plan. Der er fremsat en række 
forslag, hvoraf nogle allerede er ført ud i livet. Desuden har der været almindelig enighed 
om, at arbejdsgruppen skulle respektere og tage hensyn til den internationale handel og 
desuden under alle sine møder tage hensyn til det arbejde, der udføres i andre 
internationale fora såsom WTO og OECD. 
/./. Spørgeskema til vurdering af globaliseringens virkninger 
Et spørgeskema til vurdering af de virkninger, som globaliseringen og liberaliseringen af 
samhandelen har haft på virkeliggørelsen af ILO's sociale målsætninger, blev uddelt til 
ILO's medlemsstater på Den Internationale Arbejdskonferences samling i juni 1996, og 
det blev i den forbindelse pålagt medlemsstaterne at konsultere de mest repræsentative 
arbejdsgiversammenslutninger og fagforeninger. Det Internationale Arbejdsbureau havde 
pr. 30. oktober 1996 modtaget 136 svar fra 128 partnere i 76 lande, og de mindst 
udviklede lande, navnlig de mindst udviklede lande på det afrikanske kontinent, var 
særdeles underrepræsenterede. 
De første (partielle) svar på spørgeskemaet er behandlet i en rapport, som Det 
Internationale Arbejdsbureau udarbejdede til arbejdsgruppens møde i november 1996. 
Den indledende gennemgang af denne rapport vil dog næppe finde sted før i marts 1997. 
Hovedelementerne i rapporten fra Det Internationale Arbejdsbureau kan resumeres som 
følger: 
1.1.1. Virkningerne af globaliseringen og liberaliseringen af handelen (1985-1995) 
Generelt er arbejdstagerne mere negative end arbejdsgiverne og regeringerne, bl.a. hvad 
angår globaliseringens indvirkning på beskæftigelsen. Rapporten viser imidlertid, at den 
samlede beskæftigelse i perioden 1985-1995 er vokset i et omfang, der varierer mellem 
nogle få procentpoint i visse lande og mere end 100% i Kenya. Desuden synes 
globaliseringen ikke at have haft nogen større indvirkning på retten til at organisere sig 
og på hyppigheden af arbejdsulykker. Derimod er der konstateret vurderingsforskelle 
med hensyn til medlemskab af sociale sikringsordninger. 
/. 1.2. Holdninger til liberaliseringen af handelen og til globaliseringen 
For så vidt angår globaliseringens indvirkning på den nationale lovgivning (bl.a. med det 
formål at fremme eksporten og tiltrække udenlandske investeringer) og regeringens 
aktionsmidler, kan der påpeges betydelige fortolkningsforskelle. 
1.1.3. Aktioner og internationalt samarbejde 
60% af dem, der har svaret, mente ikke, at liberaliseringen af handelen og globaliseringen 
har øvet nogen større indflydelse på landenes muligheder for at ratificere og anvende 
ILO's konventioner vedrørende arbejdstagernes grundlæggende rettigheder eller andre 
arbejdsnormer. Hovedargumentationen mod et sådant synspunkt er bl.a. begrænsningerne 
i forbindelse med gennemførelsen af strukturtilpasningspolitikker og nødvendigheden af, 
at der tiltrækkes udenlandske investeringer. 
84% af dem, der har svaret (bl.a. næsten samtlige arbejdstagere), gik ind for en 
anerkendelse og universel anvendelse af arbejdstagernes grundlæggende rettigheder. For 
at føre dette mål ud i livet gav 69% af dem, der har svaret, udtryk for, at de var tilhængere 
af en aktion i ILO's regi. Der blev også fremhævet andre institutioner, herunder først og 
fremmest WTO og i mindre omfang OECD, Den Europæiske Union, FN, UNCTAD og 
andre internationale finansielle institutioner eller regionale institutioner såsom Den 
Afrikanske Enhedsorganisation OAU. For at fremme respekten for de internationale 
arbejdsnormer er fire typer foranstaltninger fremhævet: adfærdskodekser for 
virksomheder og industrier, indførelse af et mærkningssystem, boykot af importerede 
produkter på initiativ af fagforeninger, forbrugere eller andre ikke-statslige grupper og 
ekstraterritorial anvendelse af national lovgivning. 
1.2. Andre forslag 
Arbejdsgruppen fremsatte på samlingen i november 1996 en række andre forslag, der gik 
i samme retning som spørgeskemaet. Sigtet var dels at foretage en samlet undersøgelse af 
ILO's aktionsmidler, når det drejede sig om at bistå medlemsstaterne med at behandle 
den sociale dimension af liberaliseringen af den internationale handel, dels at undersøge 
mulighederne for at foretage en undersøgelse af de positive økonomiske konsekvenser af 
respekten for de grundlæggende arbejdsnormer. 
Der blev ligeledes foreslået landeundersøgelser, hvis formål skulle være at kortlægge den 
måde, hvorpå det er lykkedes en række frivillige lande at opretholde deres sociale 
målsætninger set på baggrund af de negative eller positive konsekvenser af 
globaliseringen af økonomien. Seks lande har allerede meldt sig som frivillige. Det er 
dog endnu ikke fastlagt, hvorledes disse undersøgelser skal foretages, bl.a. på det 
praktiske plan. 
II. EFFEKTIVISERING AF ILO'S NORMATIVE FORANSTALTNINGER 
H.l. Generaldirektørens kampagne til fremme af de såkaldte "grundlæggende" 
internationale arbejdskonventioner 
Der er i ILO's regi opnået særdeles bred konsensus om anerkendelsen af den 
grundlæggende karakter af de syv internationale arbejdskonventioner, som blev nævnt på 
det sociale verdenstopmøde i København. Disse grundlæggende konventioner er 
konvention nr. 29 og 105 om tvangsarbejde, nr. 87 og 98 om retten til at organisere sig og 
føre kollektive forhandlinger, nr. 100 og 111 om ikke-forskelsbehandling og nr. 138 om 
mindstealderen for adgang til beskæftigelse. 
Disse forskellige konventioner er ratificeret i meget uensartet omfang. På denne baggrund 
besluttede generaldirektøren for Det Internationale Arbejdsbureau Hansenne i marts 1995 
at skrive til samtlige medlemsstater om ratifikationen af disse syv konventioner. Alle 
lande, som endnu ikke havde ratificeret samtlige konventioner, blev anmodet om at 
oplyse, om de agtede at gøre det, i bekræftende fald at præcisere, inden for hvilken frist 
de ville gøre det, og i benægtende fald at gøre rede for årsagerne til, at det ikke var muligt 
at ratificere den enkelte konvention. 
Resultaterne af denne kampagne til fremme af de grundlæggende arbejdsnormer 
gennemgås nu med jævne mellemrum af Styrelsesrådet (i dens kommission for retlige 
spørgsmål og internationale arbejdsnormer). 
Selv om ikke alle ILO's medlemsstater har svaret til dato, har kampagnen givet positive 
resultater, idet der er registreret 29 nye ratifikationer. Desuden har den kastet lys over de 
vanskeligheder, som visse lande, der gerne vil ratificere disse konventioner, står over for, 
og den betydning, som den faglige bistand fra Det Internationale Arbejdsbureau kan have 
i denne henseende. 
10 
11.2. Problemet med børnearbejde 
Konvention nr. 138 om mindstealderen for adgang til beskæftigelse er en af de syv 
grundlæggende konventioner. Den er imidlertid kun blevet ratificeret i beskedent omfang. 
Dens komplekse karakter og det forhold, at den er uhensigtsmæssig set på baggrund af 
situationen i visse udviklingslande, har ofte været fremhævet som forklaringer på denne 
relative mangel på succes. 
Desuden offentliggjorde Det Internationale Arbejdsbureau for nylig en række rapporter, 
ifølge hvilke der på verdensplan havde fundet et fornyet opsving sted i anvendelsen af 
børnearbejde, navnlig i de mest utålelige former. 
På denne baggrund besluttede Det Internationale Arbejdsbureau at optage spørgsmålet 
om børnearbejde på dagsordenen for Den Internationale Arbejdskonference i juni 1998 
og juni 1999 med henblik på vedtagelse af en ny konvention, som omfatter et 
øjeblikkeligt og ubetinget forbud mod disse særdeles ekstreme former. Denne afgørelse 
opnåede bred konsensus. 
Denne vilje kommer ikke kun til udtryk på det normative plan, men også inden for det 
faglige samarbejde, bl.a. som led i IPEC-programmet, som blev indført i 1991 på 
grundlag af frivillige bidrag fra medlemsstaterne (og snart også fra Europa-
Kommissionen) med det formål at virke for en afskaffelse af børnearbejde. 
11.3. Udbygning af kontrolsystemet for konventionernes anvendelse 
Det kontrolsystem, som ILO har til rådighed i øjeblikket, er først og fremmest baseret på 
gennemgang af de rapporter, som medlemsstaterne med jævne mellemrum indsender om 
de konventioner, som de har ratificeret. Desuden kan der nævnes en klage- og 
reklamationsordning, som dog ikke kan følges op med virkelige sanktioner. 
Med henblik på at gøre denne procedure mere effektiv gennemgår ILO i øjeblikket en 
række forslag. Et af disse forslag er at udvide den eksisterende procedure vedrørende 
retten til at organisere sig til at omfatte samtlige grundlæggende konventioner; det 
vigtigste særtræk ved denne procedure er, at det er muligt at behandle klager over stater, 
der ikke har ratificeret de relevante konventioner. 
KONKLUSION 
Ovenstående bemærkninger viser, at der er opstået en vis dynamik i ILO, for så vidt 
angår fremme af og respekt for internationale arbejdsnormer. 
Denne udvikling kan meget vel forstærkes yderligere, idet ILO-ministrene forsamlet i 
Singapore har stadfæstet ILO's rolle som instrument til skabelse og fremme af sådanne 
normer. 
11 
WTO 
Trods pres fra visse medlemmer af WTO har spørgsmålet om forbindelserne mellem den 
internationale handel og dennes sociale dimensioner, herunder de internationalt 
anerkendte sociale normer, ikke virkelig været drøftet tilbundsgående i 
Verdenshandelsorganisationen siden ministerkonferencen i april 1994 i Marrakech. 
På det uformelle møde mellem Den Europæiske Unions ministre for udenrigshandel den 
18.-19. september 1996 i Dublin fremhævede WTO's generaldirektør fire punkter på 
området sociale normer, hvor det var nødvendigt med en konvergerende udvikling: 
respekt for de grundlæggende arbejdsnormer, anerkendelse af ILO's førende rolle med 
hensyn til spørgsmål vedrørende arbejdskraft og beskæftigelse, afvisning af at bringe de 
komparative fordele for landene med lave lønomkostninger i fare og tilkendegivelse af, at 
der ikke er nogen planer om eventuelle handelssanktioner. Han bemærkede dog, at det 
som følge af de mange meningsforskelle mellem delegationerne og visse delegationers 
afvisning af at ville drøfte spørgsmålet om sociale normer i WTO ville være meget 
vanskeligt at nå til enighed om en erklæring baseret på de nævnte fire principper i 
Singapore. 
Den senere udvikling har til dels givet ham ret. For eksempel gør det fejlslagne forsøg på 
at nedsætte en arbejdsgruppe til at undersøge forbindelsen mellem den internationale 
handel og de sociale normer og til at undersøge, på hvilke områder WTO kan intervenere, 
i samarbejde med andre internationale institutioner med henblik på at fremme disse 
normer det ikke på kort sigt muligt at håbe på en samlet løsning af problemet i WTO's 
regi, og det gør det ikke engang muligt at sikre en seriøs drøftelse af dette spørgsmål i 
dette forum. På den anden side gør det relevante afsnit i ministererklæringen i Singapore, 
"Vi stadfæster vor forpligtelse til at respektere de internationale anerkendte 
grundlæggende arbejdsnormer. Den Internationale Arbejdsorganisation (ILO) er 
det organ, der har beføjelse til at fastsætte og behandle disse normer, og vi 
bekræfter vor støtte til dens arbejde til fremme deraf Vi mener, at økonomisk vækst 
og udvikling på grundlag af øget samhandel og yderligere liberalisering deraf 
bidrager til at fremme disse normer. Vi afviser brugen af arbejdsnormer i 
protektionistisk øjemed og er enige om, at der på ingen måde må sættes 
spørgsmålstegn ved de komparative fordele, som visse lande, navnlig 
udviklingslande med lavt lønniveau, besidder. Vi bemærker i denne sammenhæng, at 
WTO's og ILO's sekretariater vil videreføre det igangværende indbyrdes 
samarbejde ", 
det heller ikke muligt at konkludere, at der slet ikke er gjort nogen fremskridt. 
Det tilsagn, som hvert medlem af WTO har afgivet om at ville respektere de 
internationalt anerkendte arbejdsnormer, bekræftes deri, og det samme gælder støtten til 
ILO som den organisation, der naturligt har beføjelse til at fastlægge kriterier. Der tages 
afstand fra forsøg på protektionisme, og vejen er derfor åben for en positiv og inciterende 
approach vedrørende dette spørgsmål, bl.a. som led i et forstærket samarbejde mellem 
WTO og ILO. 
12 
Konklusionerne fra Singapore fordømmer således langtfra Fællesskabets approach, bl.a. i 
henseende til GSP, og kan endog anses for at anspore til en sådan approach. 
13 
SAMLET KONKLUSION 
Spørgsmålet om forbindelserne mellem sociale normer og international handel har i flere 
fora givet anledning til talrige drøftelser, som har gjort det muligt at gøre fremskridt 
vedrørende visse begreber og analyser, uden at det dog har været muligt at opnå 
konsensus om selve karakteren af den forbindelse, der skal knyttes mellem handel og 
sociale normer, bl.a. fordi parterne har frygtet eventuelle handelssanktioner. 
Hvilke konklusioner skal der drages på baggrund af sigtet med denne beretning, der er at 
gøre det muligt for Rådet på grundlag af et samlet overblik at undersøge situationen for 
den inciterende sociale klausul, der skal iværksættes i GSP's regi? Efter Kommissionens 
opfattelse skal der drages to konklusioner: 
1. For det første skal det understreges, at de meningsforskelle, som er kommet til 
udtryk under arbejdet med spørgsmålet, snarere vedrører metoden end målene. Ingen, 
ikke engang de udviklingslande, der er mest frygtsomme på dette område, anfægter reelt 
de grundlæggende mål, således som de fremgår af især konklusionerne fra topmødet i 
København. Derimod afviser mange at benytte handelsinstrumentet til at føre disse mål 
ud i livet, fordi de frygter, at de derved kommer ind i en slags protektionistisk spiral, som 
er umulig at styre og - uden at egentlig det er tilsigtet - ender med at bringe 
udviklingslandenes naturlige komparative fordele i fare. 
Denne frygt er ikke overraskende i en debat, som først og fremmest fokuserer på den 
sociale klausuls negative og straffende aspekter, uden der har fundet en virkelig 
uddybning sted af fordelene ved en positiv og inciterende approach. Fællesskabets GSP 
tilbyder udviklingslandene en rent inciterende approach baseret på samarbejde og ikke på 
konfrontation. Desuden er den sociale klausul under denne debat først og fremmest 
behandlet i sammenhæng med enten den økonomiske politik og handelspolitikken 
(konkurrenceevneaspektet) eller menneskerettighedspolitikken. Der er kun i ringe 
omfang taget hensyn til den udviklingspolitik, som den sociale klausul for GSP indgår i. 
Den internationale debat om den sociale klausul må derfor ikke føre til, at Fællesskabet 
afholder sig fra at gå videre med iværksættelsen af de ansporende foranstaltninger, som er 
fastsat for GSP, tværtimod. 
2. Ved iværksættelsen af disse ordninger har Fælleskabet valget mellem to 
approaches: enten fremmer det virkeliggørelsen af disse mål "i marken" og 
iværksættelsen af en virkelig effektiv klausul, eller også opprioriterer det det politiske 
signal og vælger en klausul, der er enklere at iværksætte, dog eventuelt på bekostning af 
et reelt tab af effektivitet. 
På det sociale område gør de klare begreber og kriterier i de relevante ELO-konventioner 
det rimeligt at vælge den første mulighed, dvs. den mest effektive "i marken". Det er en 
forudsætning for reelt at kunne forbedre social- og arbejdsmarkedspolitikken i de 
præferenceberettigede lande, at de yderligere fordele, der sikres eksportørerne, er 
attraktive, og at den yderligere præferencemargen er af mærkbar størrelse. Desuden er det 
nødvendigt, at der er mulighed for kontrol; dette indebærer, at hvert enkelt 
præferenceberettiget land er ansøger, dvs. at det indgiver en principerklæring om, at det 
14 
anmoder om at nyde godt af klausulen og til gengæld garanterer, at hver enkelt eksportør 
eller producent efterlever normerne: i kraft af en afsmitningseffekt vil alle eksportører 
eller producenter derved blive foranlediget til at følge disse fremgangsmåder. Kun på 
denne måde vil der kunne gøres et virkeligt fremskridt "i marken". Krævende kontrol- og 
samarbejdsmetoder anvendt på eksportørniveau vil nemlig være de eneste 
foranstaltninger, som kan sikre fremskridt "i marken" som modydelse til de omfattende 
indrømmelser. 
15 
BERETNING TIL RÅDET FRA KOMMISSIONEN I HENHOLD 
TIL ARTIKEL 8, STK. 2,1 RÅDETS FORORDNING 3281/94 OG 1256/96 OM 
DEN GENERELLE TOLDPRÆFERENCEORDNING 
Oversigt over arbejdet i ITTO, OECD og WTO vedrørende forbindelserne mellem 
international handel og miljø 
Bæredygtig udvikling, hvor der både tages hensyn til miljøet og til den sociale udvikling, 
fremstår nu som et hovedmål for de nationale udviklingsstrategier og det internationale 
samarbejde. Rio-konferencen i juni 1992 var en vigtig etape i denne udvikling. På denne 
konference vedtog man Agenda 21, i henhold til hvilken jordens regeringer har forpligtet 
sig til at fremme bæredygtig udvikling på nationalt plan og det internationale samarbejde. 
Det er på denne baggrund, at verdenssamfundet i dag i særlig grad har fået øjnene op for 
skovressourcernes betydning; de er nemlig uundværlige både for økosystemer og 
mennesker. Rovdriften på skovene truer miljøet og derigennem udviklingen i mange 
træproducerende lande. 
Det særlige problem med de tropiske skove er taget op med stor alvor og er gjort til 
genstand for talrige initiativer i de kompetente internationale fora, som har gjort store 
fremskridt i arbejdet med at opstille økologiske kriterier. Sigtet dermed er mindre at 
begrænse fældningen af tropiske træer for at undgå komplet afskovning end at tage skridt 
til en bæredygtig forvaltning af den tropiske naturskov. Denne målsætning er forenelig 
med de mål, der søges virkeliggjort ved opstilling af økologiske kriterier for tildeling af 
Fællesskabets miljømærke for papir. Det er derfor nødvendigt fortrinsvis at anspore til 
forbrug af tropisk træ fra bedrifter, som baserer udnyttelsen af skoven på miljørigtige 
styringsprincipper. 
Den Europæiske Union agter i sin egenskab af stordonor, bl.a. i forbindelse med 
beskyttelsen af den tropiske skov, at fremme en bæredygtig forvaltning deraf. Politikken 
på dette område skal baseres på incitamenter frem for tvangsforanstaltninger. Dette er 
formålet med Fællesskabets GSP-ordning. Miljøklausulen i artikel 8 i forordning 3281/94 
af 19. december 1994 og 1256/96 af 20. juni 1996 har til formål at fremme import af 
varer, hvis særtræk eller produktionsmetoder er internationalt anerkendt som middel til at 
fremme virkeliggørelsen af de mål, der er fastlagt i de internationale konventioner på 
miljøområdet. 
Sigtet med den inciterende miljøklausul er at indrømme supplerende toldpræferencer til 
alle lande, som anmoder derom og rent konkret er i stand til at påvise, at de effektivt 
overholder de eksisterende internationale normer på miljøområdet, navnlig Den 
Internationale Organisation for Tropisk Træ's normer for forvaltning af tropiske skove. 
Miljøklausulen eksisterer allerede, men er endnu ikke operationel. Den træder først i kraft 
den I. januar 1998. På denne baggrund skal Kommissionen udarbejde en beretning om 
det arbejde, der udføres i Den Internationale Organisation for Tropisk Træ, 
Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udvikling og 
Verdenshandelsorganisationen vedrørende forbindelserne mellem handel og miljø. 
Denne beretning, som er indeholdt i nærværende dokument, koncentrerer sig - eftersom 
det er det eneste område, der på det aktuelle stade udtrykkelig er nævnt i artikel 8 i 
forordning 3281/94 - om den måde, hvorpå man på internationalt plan påtænker at 
fastlægge og måle den bæredygtige forvaltning af skovene, på grundlag af relevante 
dokumenter om miljøklausulens iværksættelse. Dette udelukker dog ikke, at klausulen 
med tiden kan blive udvidet til også at omfatte andre internationale miljønormer. 
Resultatet heraf er, at man - med denne mulighed for øje - til stadighed tager hensyn til de 
andre internationale konventioner på dette område, dvs. konventionerne om biologisk 
mangfoldighed (1992), klimaændringer (1992) og farligt affald (Basel 1989), selv om 
ingen af disse konventioner udgør et virkeligt konkret grundlag for iværksættelse af en 
miljøklausul. 
I lyset af denne beretning vil Kommissionen forelægge Rådet et forslag til afgørelse om 
de særlige ansporende foranstaltningers intensitet og gennemførelsesbestemmelser. 
Et positivt resultat af Rådets gennemgang på grundlag af Kommissionens beretning om 
arbejdet i de internationale fora er naturligvis ikke en forhåndsbetingelse, der kan 
begrænse Kommissionens initiativret på området, og sigtet for Kommissionen er da også 
at foreslå, at en mekanisme, som i princippet allerede eksisterer, iværksættes i praksis. Da 
resultatet af Rådets arbejde på området efter sagens natur udgør en af kilderne til 
begrundelserne for Kommissionens forslag, vil dette først blive udarbejdet, efter at denne 
beretning har været drøftet. Desuden bør Kommissionens forslag gennemgås på baggrund 
af en evaluering af GSP-ordningens overordnede neutralitet og navnlig den kombinerede 
virkning af gradueringen (herunder anvendelsen af artikel 6) og de særlige 
foranstaltninger, der træffes til fordel for de mindst udviklede lande. 
i^-
WTO 
I præamblen til overenskomsten om oprettelse af Verdenshandelsorganisationen erkendes 
det, at det er nødvendigt at bevare miljøet og fremme en bæredygtig udvikling. Et af 
WTO's grundprincipper, som bl.a. er kommet til udtryk under de multilaterale 
handelsforhandlinger i Uruguay-rundens regi, er, at det er nødvendigt at tage hensyn til de 
forbindelser, der findes mellem det multilaterale handelssystems funktionsmåde, en 
forbedret beskyttelse af miljøet og bestræbelserne for at fremme en bæredygtig udvikling. 
Desuden tillader artikel XX i GATT 1997 i litra b) og g) foranstaltninger med tilknytning 
til bevaring af udtømmelige naturressourcer, forudsat at disse foranstaltninger ikke udgør 
vilkårlig forskelsbehandling eller skjulte handelsrestriktioner. 
WTO's Almindelige Råd nedsatte i begyndelsen af 1995 formelt en Komité for "Handel 
og Miljø". Denne har bidraget til arbejdets videreførelse ved at mødes med jævne 
mellemrum for at foretage en detaljeret undersøgelse af omfanget af forbindelserne 
mellem liberaliseringen af den internationale handel og miljøbeskyttelsen, bl.a. for at 
vurdere, hvilke muligheder der foreligger for at forene disse to sfærer. 
Trods to års arbejde var Komitéen for "Handel og Miljø" ikke i stand til at foreslå 
konkrete foranstaltninger til ministermødet i Singapore i december 1996. Komitéen 
erkendte dog i sine konklusioner, at "det multilaterale handelssystem har kapacitet til at 
optage miljømæssige hensyn i større omfang og forøge sit bidrag til bestræbelserne for 
at fremme en bæredygtig udvikling uden at undergrave sin åbne, retfærdige og ikke-
diskriminerende egenart". Desuden gik komitéen klart ind for multilaterale løsninger 
baseret på internationalt samarbejde og konsensus som det bedste og mest effektive 
middel for regeringerne til at behandle miljøproblemerne på en grænseoverskridende eller 
global måde. 
Den rapport, som den havde udarbejdet i dette øjemed, indeholdt dog ingen forslag 
vedrørende forbindelserne mellem international handel og miljøbeskyttelse. 
Ministerkonferencen i Singapore kunne derfor blot henvise til arbejdet i Komitéen for 
"Handel og Miljø" og understrege betydningen af mere omfattende koordination på 
nationalt plan på området handel og miljøbeskyttelse, men ikke drage nogen virkelig 
konkret konklusion bortset fra, at komitéens arbejde skulle videreføres. Dette kommer til 
udtryk i ministererklæringen: 
"Komitéen for Handel og Miljø har ydet et vigtigt bidrag i bestræbelserne for at 
føre sit arbejdsprogram til afslutning. Komitéen har undersøgt - og vil vedblive med 
at undersøge - bl.a. omfanget af den indbyrdes komplementaritet mellem 
handelsliberalisering, økonomisk udvikling og miljøbeskyttelse. En fuldstændig 
gennemførelse af WTO-aftalerne vil yde et vigtigt bidrag til bestræbelserne for at 
føre målene i form af bæredygtig udvikling ud i livet. Komitéens arbejde har vist 
betydningen af, at der finder en "policy"-koordination sted på nationalt plan på 
handels- og miljøområdet. 1 denne sammenhæng er komitéens arbejde blevet 
suppleret med et arbejde udført af eksperter på miljø- og handelsområdet fra 
medlemsstaterne, og en yderligere medvirken af sådanne eksperter i komitéens 
arbejde vil blive hilst velkommen. Bredden og kompleksiteten i de anliggender, der 
er dækket af komitéens arbejdsprogram, viser, at det er nødvendigt med et 
lp 
yderligere arbejde inden for alle punkter på dens dagsorden, således som det også 
fremgår af dens rapport. Vi agter at bygge videre på det arbejde, der er udført til 
dato, og pålægger derfor komitéen at videreføre arbejdet og aflægge rapport til Det 
Almindelige Råd i henhold til den foreliggende opgavebeskrivelse". 
19 
OECD 
I 1991 vedtog OECD's Råd en henstilling om miljøindikatorer og -information. Det blev 
deri anbefalet, at der blev udviklet et sæt centrale indikatorer, som skulle være "sikre, 
forståelige, målelige og relevante for beslutningstagningen". OECD-gmppen vedrørende 
miljøsituationen udarbejdede en række indikatorer. Disse indikatorer, som er opdelt på 13 
temaer, skal sikre måling af resultaterne på miljøområdet, medtagning af miljøspørgsmål 
i sektorpolitikkerne og medtagning af miljøspørgsmål i den økonomiske politik. 
OECD's centrale indikatorer for skovens ressourcer kan resumeres som følger: 
1. fældningen målt i forhold til produktionskapaciteten 
2. skovenes fordeling efter volumen og areal 
3. den del, som de ændrede eller forringede skove udgør af det samlede skovareal 
4. den procentdel af den udnyttede skov, som er genoprettet med succes (inkl. naturlig 
genopretning) 
5. den procentdel, som den beskyttede skov udgør af det samlede skovareal. 
OECD's opstilling af disse kriterier er særdeles nyttig for udarbejdelsen af rapporter om 
de forskellige landes respektive resultater på miljøområdet. Kriterierne kan ligeledes 
bidrage til en samlet evaluering af situationen for skovressourcerne i hvert enkelt OECD-
land. 
OECD's arbejde befinder sig endnu i dag overvejende på det analytiske plan. 
oco 
ITTO 
Den Internationale Organisation for Tropisk Træ bidrager til bevarelse og fornuftig 
udnyttelse af de tropiske skove ved at sikre en rationel udvikling, som den definerer som 
"udvikling af permanente skove med henblik på at føre klart definerede mål ud i livet i 
form af vedvarende produktion af ønskede varer og tjenesteydelser uden at fratage dem 
deres indre værdi eller bringe deres fremtidige produktivitet i fare og uden at skabe 
uønskede virkninger på det fysiske og sociale miljø". Desuden fastlægger ITTO på 
nationalt plan en skovpolitik, der tager sigte på bæredygtighed, i form af "en politik, der 
sikrer bæredygtighed for alle økologiske skovtyper opdelt på permanente 
skovejendomme af rimelig størrelse i et land i ligevægt". Med hensyn til skovforvaltning 
anses forvaltningen af en skov for bæredygtig, "når den sikrer kontinuitet i alle de 
hovedfunktioner, der er kendetegnende for en given skov, uden at være til skade for de 
øvrige funktioner"1. 
I. MÅLSÆTNINGEN FOR ÅR 2000 
Det Internationale Råd for Tropisk Træ vedtog Målsætningen for År 2000 på sin ottende 
samling på Bali i maj 1990. ITTO's medlemslande forpligtede sig derved selv til inden år 
2000 at begrænse handelen med tropisk træ til træ fra skove, der er udviklet med henblik 
på vedvarende udnyttelse. På den tyvende samling i Rådet for ITTO den 15. og 23. maj 
1996 nåede producenter og forbrugere til enighed om spørgsmålet om en 
midtvejsrevision inden for tidshorisonten år 2000. I erkendelse af 
bæredygtighedskriteriernes betydning accepterede producentlandene en beslutning, der 
vil have følgende virkninger: fornyet nedsættelse af et ekspertpanel, der skal vurdere 
overslagene over de omkostninger og ressourcer, der vil være nødvendige for at føre 
Målsætningen for År 2000 ud i livet, et tilsagn fra producentlandenes side om fremtidige 
foranstaltninger på de højtprioriterede områder og en accept af de ovennævnte 
foranstaltninger. 
II. ITTO'S DIREKTIVER 
ITTO har udarbejdet direktiver om bæredygtig udvikling af de naturlige og kunstige 
tropiske skove og direktiver om bevarelse af artsrigdommen i de tropiske 
produktionsskove med følgende hovedprincipper: 
11.1. Den nationale skovpolitik 
ITTO anbefaler, at der iværksættes en national skovpolitik, som udgør en integrerende 
del af den nationale politik for fysisk planlægning og sikrer en afbalanceret udnyttelse af 
ressourcerne. Denne skovpolitik skal omfatte: 
1. den aktuelle del af arealet, som er dækket af skove 
Definition vedtaget af Det Internationale Råd for Tropisk Træ i 1992, det interguvernementalc seminar 
om kriterier og indikatorer for bæredygtig skovforvaltning, august 1996, Helsinki. 
2. den nuværende og de kommende generationers behov og ønsker 
3. skovdriftens placering i den nationale økonomiske planlægning 
4. skovpolitikkens forskellige målsætninger og disses relative betydning 
5. de offentlige og de private skoves respektive betydning 
6. programmer til evaluering af artsrigdommens betydning i alle zoner. 
Denne nationale politik skal støttes med en egnet lovgivning, som selv skal være i 
harmoni med lovgivningen vedrørende andre sektorer. Der skal oprettes en mekanisme til 
revision af den nationale politik og lovgivning, hvis den sociale, økonomiske og 
økologiske situation eller ny foreliggende information gør det nødvendigt. 
ITTO understreger, at det er nødvendigt at foretage undersøgelser af alle de økonomiske 
fordele, som de udviklede skove fører med sig, samt af den nødvendige skovrejsnings 
placering og udstrækning, behovene for miljøbeskyttelse, efterspørgslen efter 
skovprodukter, skovejendommenes kapacitet, omfanget af afhængighed samt 
lokalsamfundenes behov i henseende til økonomiske, åndelige og kulturelle værdier i 
tilknytning til de arealer, for hvis vedkommende der planlægges skovrejsning. 
11.2. Den nationale skovfortegnelse 
En national skovfortegnelse vedrørende bedrifter og arealer skal give et samlet overblik 
over alle skove uanset ejerforhold og desuden give en beskrivelse (også mængdemæssig) 
af artsrigdommen i alle produktionsskove. Disse fortegnelser skal kunne udvides, således 
at de kan omfatte information, der ikke hidtil har været indsamlet. 
11.3. Det permanente skovområde 
Nogle jordkategorier skal holdes under konstant skovdække. ITTO henviser her navnlig 
til arealer, som skal beskyttes, arealer henlagt til naturfredningsområder, arealer til 
produktion af træ og andre skovprodukter samt arealer, som anvendes til virkeliggørelse 
af flere af disse mål. Der bør foretages en kortlægning, søgning og afgrænsning af de 
forskellige kategorier, som det permanente skovområde er sammensat af, i samråd med 
de berørte lokalsamfund og under skyldig hensyntagen til deres behov. 
ITTO henstiller, at naturskovene ikke ryddes for at give plads til skovrejsning, 
medmindre en rationel analyse har vist, at dette er bydende nødvendigt, hvis arealet skal 
bevares under skovdække. 
Desuden bør der efter ITTO's opfattelse fastlægges totalbeskyttede områder, der dækker 
et så stort areal med naturskov som muligt, og disse kerneområder bør omgives af 
kvasinaturlige beskyttelsesskove for at formindske de udefra kommende effekter og sikre 
bevarelsen af deres økologiske særtræk. Desuden bør den gradvise ødelæggelse af 
artsrigdommen reduceres mest muligt ved at opretholde en vis forbindelse mellem 
uberørte skove. 
*2& 
11.4. Ejerforhold 
ITTO's principper og henstillinger gælder for alle skove, uanset om de er nationale, 
private eller underkastet sædvaneretten. De kan kun iværksættes, hvis lokalsamfundene 
har accepteret ændringerne i udnyttelsen af arealerne og de foreslåede formål. 
11.5. Den nationale skovtjeneste 
Der bør oprettes en national skovtjeneste, som skal have til opgave og have kapacitet til 
at sikre, at skovene udvikles på en integrerende måde, således at alle deres værdier, 
herunder artsrigdommen, bevares. 
//. 6. Feasibility-undersøgelser 
ITTO anbefaler feasibility-undersøgelser, som omfatter alle økologiske, socioøkonomiske 
(forbedret adgang til ressourcer, jobskabelse, investeringsmuligheder, industriel udvikling 
og forøgelse af indkomster, men også forstyrrelser af ejerforhold, forringelse af 
naturværdier osv.) og institutionelle virkninger af en bæredygtig skovrejsning. 
//. 7. Udvikling af skovene 
II. 7.1. Planlægning 
Det er både af hensyn til den bæredygtige forvaltning af skovene og skovrejsningen og 
forvaltningen deraf vigtigt, at der foreligger en udviklingsplan. Skovrejsningsplanen skal 
være grundlaget for enhver aktion og enhver forvaltningsprognose. Planerne skal omfatte 
følgende områder: zoner, der skal holdes fri for skovrejsning og udnyttelse, valg af 
skovbrugssystem, berigtigelse af udbytter og årlige produktionsmuligheder, linjeføring af 
vejnet, transportveje og brandbælter, udviklingsoversigter og kort, metoder til 
jordbearbejdning, plantning, vedligeholdelse, forebyggelse af erosion, jordkomprimering, 
beskyttelse mod og bekæmpelse af brande, biologisk bekæmpelse af skadedyr og 
beskyttelse mod skadedyr, sygdomme og klimabetingede vanskeligheder, udvikling af 
afsætning og driftsplan, bestemmelser, der skal sikre, at lokalsamfundene nyder godt af 
alle de med skoven forbundne fordele, og anerkendelse af sædvanemæssige rettigheder. 
//. 7.2. Fældninger og udvinding 
Forskrifterne for fældninger spiller en vigtig rolle, fordi de kan gøre det muligt at 
harmonisere udvinding og skovbrugsmetoder. Med henblik herpå bør der efter ITTO's 
opfattelse finde en præcisering sted af alle forhold, der vedrører kanttrimning, mærkning 
af de træer, der skal fældes eller bevares, angivelse af faldretning og udslæbning. 
Desuden bør lysningernes størrelse reduceres, og anvendelsen af maskiner og 
fældningernes skadevirkninger for den resterende bevoksning bør reduceres til det mindst 
mulige. Efter fældningen bør der således udarbejdes en oversigt, ligesom det eventuelt 
bør fastlægges, hvilke forstmæssige foranstaltninger der skal træffes. 
11.7.3. Beskyttelse 
De permanente produktionsskove skal beskyttes mod aktiviteter, der er uforenelige med 
en bæredygtig træproduktion. Infrastrukturarbejderne i skoven bør gennemføres på en 
sådan måde, at risiciene for erosion og andre beskadigelser af voksestedet og miljøet i 
almindelighed begrænses til et minimum. Der bør udarbejdes en plan for bekæmpelse af 
brande, der kan være en alvorlig trussel mod produktiviteten, den økologiske stabilitet og 
skovrejsningernes kvalitet, og instrukser for behandling og opbevaring af kemikalier. 
is 
11.7.4. Retlige bestemmelser 
Ifølge ITTO's direktiver skal der udarbejdes en række retlige bestemmelser, bl.a. 
vedrørende brugsaftaler, fældningstilladelser på jord, der er privatejet eller omfattet af 
sædvaneretten, og indsamlingstilladelser. 
77.7.5. Forskning og opfølgning 
Sigtet er at give tilbagemelding om skovudviklingsforanstaltningernes forenelighed med 
målene for bæredygtig træproduktion og andre bæredygtige måder at udnytte skoven på. 
II.8. Socioøkonomiske aspekter 
På det socioøkonomiske og finansielle område skal der sikres en retfærdig fordeling af 
omkostninger og fordele mellem tilsynsmyndigheder, ejere, forpagtere og lokalsamfund i 
skovene. ITTO mener, at det er afgørende for skovudviklingens og skovrejsningens 
succes, at der er et godt forhold til lokalbefolkningerne. Den økonomiske levedygtighed 
er bydende nødvendig. ITTO har således planer om at anvende økonomiske overskud til 
at opretholde produktionskapaciteten for skovens ressourcer og tage skovafgifter og -
gebyrer op til fornyet overvejelse. 
III. ITTO'S KRITERIER OG INDIKATORER* 
ITTO definerer kriterierne som vigtige aspekter, der bidrager til at fastlægge de 
væsentlige elementer, ved hjælp af hvilke det er muligt at bedømme den bæredygtige 
forvaltning af skovene. Indikatoren defineres som en kvalitativ, kvantitativ eller 
deskriptiv måleenhed, som registrerer retningen for den forandring, der er i gang. 
Opstillingen af kriterier og indikatorer har til formål at bidrage til at forbedre 
skovpolitikkerne eller endog at udvikle helt nye politikker. Kriterierne og indikatorerne 
kan hjælpe forskningen og give forstmetoderne en retning hen imod mere bæredygtig 
forvaltning af skovene. De bidrager også til at afdække trusler og mangler. 
Den Internationale Organisation for Tropisk Træ har fastlagt en række kriterier som led i 
sin Målsætning for År 2000. Kriterierne er fastlagt med det formål at registrere den 
bæredygtige udvikling af de tropiske skove. Ifølge ITTO's definition bidrager kriterierne 
til at påpege de aktuelle svagheder ved udviklingen, og de vil derfor bidrage til at 
fastlægge, hvilke forbedringer der kan foretages i udviklingsmetoderne. De kan ligeledes 
danne grundlag for et standardiseret indberetningssystem, som kan lette sammenligninger 
og drøftelsen af samarbejde og bistand. Kriterierne er et yderligere bevis på ITTO's 
engagement, når det drejer sig om at sikre en bæredygtig udvikling af de tropiske skove. 
Kriterierne er fastlagt for at bistå de producentlande, der er medlemmer af ITTO, med at 
vurdere og kortlægge deres egne fremskridt i bestræbelserne for at nå frem til en 
bæredygtig forvaltning af den tropiske skov og virkeliggøre målene i Målsætningen for 
År 2000. 
Kriterier for registrering af den bæredygtige udvikling af de tropiske skove, ITTO-serie, skovpolitik nr. 
3, marts 1992. 
<£</ 
Alt i alt har ITTO opstillet 5 kriterier og 27 indikatorer til brug på nationalt plan. De 5 
valgte kriterier er følgende: 
1. grundlaget for skovens ressourcer 
2. kontinuiteten i skovproduktionen 
3. miljøkontrollens niveau 
4. de socioøkonomiske virkninger 
5. den institutionelle baggrund. 
De mulige valgte indikatorer er følgende: 
1. overordnet planlægning af anvendelsen af arealerne og opbygning af et permanent 
skovområde 
2. det permanente skovområdes aktuelle areal set i forhold til de nationale mål 
3. målene for skovrejsning, den aktuelle fordeling efter aldersklasser og det årlige 
tempo i skovrejsningen 
4. beskyttelses- og produktionsskovenes areal i forhold til det øvrige permanente 
skovområde 
5. repræsentativiteten af nettet af beskyttede arealer og igangværende eller foreslået 
program for nye områder 
6. nationale produktionsstart stikker 
7. dokumentation vedrørende tidligere hugst 
8. foreslået tidsinterval mellem fældningerne for de vigtigste skovtyper og 
tilladelsernes normale gyldighedsperiode 
9. fastlæggelse af mulighederne ved den første fældning, når der er fastlagt en bestemt 
omdriftstid, og produktionsskovenes nettoareal 
10. fastlæggelse af mulighederne ved efterfølgende omdrift, vækstdata og 
produktionsskovenes nettoareal 
11. målinger med henblik på at harmonisere den første omdriftstid og de efterfølgende 
omdriftstider og med henblik på at forvalte overgangen fra den første til den anden 
omdriftstid 
12. de tidsmæssige mål for tømmerproduktionen fra forskellige kilder 
13. eksisterende forstmæssige forskrifter for de vigtigste skovtyper 
14. udviklingsforskrifter vedrørende andre dele af det permanente skovområde end 
produktionsskoven 
cK 
15. eksisterende udviklingsforskrifter vedrørende ingeniørarbejder i skove og 
beskyttelse af afvandingsområder m.v. i produktionsskovene 
16. eksisterende metoder til evaluering af miljøsituationen 
17. beskæftigelsesstruktur og -trend 
18. indkomstdannelse og fordelingsformer 
19. nationalindkomst og udgiftsbudget for skovudvikling 
20. eksisterende metoder til evaluering af sociale virkninger 
21. eksistensen af en national skovpolitik 
22. forholdet mellem den nationale politik og ITTO's direktiver 
23. det retlige grundlag for iværksættelsen af den nationale skovpolitik og 
udviklingsplanerne 
24. lovgivningsgrundlaget for regulering af skovbruget og forvaltning af dets 
instrumenter såsom brugsaftaler 
25. de menneskelige og finansielle ressourcers muligheder for at leve op til det retlige 
og forvaltningsmæssige ansvar på området skovudvikling 
26. konsultation af lokalsamfund 
27. den eksisterende udviklingsplan og trufne foranstaltninger til gennemførelse deraf. 
Der er fastsat yderligere 6 kriterier for skovudviklingsenheden: 
1. ressourcesikkerheden 
2. kontinuiteten i tømmerproduktionen 
3. bevarelsen af flora og fauna 
4. det acceptable omfang af miljøvirkninger 
5. de socioøkonomiske fordele 
6. planlægning og korrektioner på grundlag af indhøstede erfaringer. 
Der kan for skovudviklingsenheden nævnes 23 mulige indikatorer: 
1. den retlige klassifikation af skovområder eller udviklingsenheder 
2. eksistensen af en udviklingsplan 
3. en klar afgrænsning "i marken" 
4. eventuel ulovlig udnyttelse eller indtrængen 
5. brugsaftalernes gyldighedsperiode 
£6 
6. eksistensen af klare officielle regler for fældning 
7. jordbundens produktivitet på lang sigt 
8. oversigter over bestande før fældningen 
9. antal fældede træer og opnået volumen pr. hektar 
10. overvågning af resterende volumen på rod efter fældningen 
årlig registrering af produceret træ volumen 
nettoproduktion sareal 
årlig registrering af fældet areal 
beskyttelse af økosystemer som led i tilladelsen eller inden for udviklingsenheden 
omfanget af forstyrrelser af beplantningen efter fældningen 
omfanget af forstyrrelser af jordbunden 11 
12 
13 
14 
15 
16 
17 omfanget og den geografiske fordeling af vandløb og andre beskyttelseszoner for 
afvandingsområderne 
18. jorderosionens omfang og alvor 
19. trufne foranstaltninger til beskyttelse af vand 
20. antal ansatte 
21. arten og betydningen af de fordele, der drages af skovaktiviteterne 
22. konsultation af lokalsamfund 
23. foranstaltninger, der har til formål at sikre, at udviklingen finder sted under 
hensyntagen til den traditionelle udnyttelse af skoven. 
ITTO råder over forskellige demonstrationsomrader i nogle af producentlandene, hvor 
der er projekter i gang med det formål at efterprøve og præcisere den bæredygtige 
forvaltning af de tropiske skove. De fastlagte kriterier har imidlertid ikke nogen bindende 
værdi over for ITTO's medlemslande. Deres rolle er udelukkende at bistå med at 
fastlægge forbedringer af forvaltningsmetoderne. 
Kriterierne og indikatorerne er yderst nyttige instrumenter til støtte for en forbedring af 
kvaliteten af skovforvaltningen betragtet som integrerende del af den bæredygtige 
udvikling i de lande, hvor disse instrumenter benyttes. 
Opstillingen af disse kriterier er imidlertid ikke altid blevet vurderet positivt. Den gør det 
givetvis muligt at vurdere en stats eller en bedrifts overordnede politik på 
skovbrugsenhedens niveau, men den gør det ikke muligt at måle omfanget af 
overensstemmelse med normerne for individuelle skovbrugsbedrifter. Dette fremmer ikke 
iværksættelsen af den inciterende GSP-klausul, da der ikke kan konstateres nogen 
sammenhæng mellem de eksporterede produkter og de materialer, der er behandlet i 
overensstemmelse med normerne for bæredygtig forvaltning af skove. Uden nogen 
målelig sammenhæng kan overholdelsen af miljønormerne kun sikres på overordnet plan 
i det enkelte land. 
IV. KONKLUSION 
ITTO er givetvis et vigtigt katalysatororgan på internationalt plan på området "handel og 
miljø". nTO's standarder, som tager sigte på at forbedre de nationale miljøpolitikker og 
at bedømme skovforvaltningsmetoderne, er sandsynligvis de eneste, der i øjeblikket er 
acceptable på internationalt plan. ITTO's kriterier er imidlertid ikke udformet med 
henblik på overvågning af metoder på lokalt plan. De kan derfor ikke anvendes til 
certificering af produkterne. Certificeringsproblemet blev i øvrigt drøftet indgående på 
ITTO's tyvende samling i maj 1996. ITTO besluttede at uddybe dette emne yderligere og 
at udsætte drøftelsen til ITTO-Rådets treogtyvende samling i november 1997. 
Som et supplement til denne analyse af ITTO's arbejde på området skal det desuden 
understreges, at Det Interguvernementale Skovpanel, der i 1995 blev nedsat af FN's 
Økonomiske og Sociale Råd efter henstilling fra Kommissionen for Bæredygtig 
Udvikling, ligeledes har fremsat forslag til koordinerede aktioner på internationalt plan 
inden for bevarelse og bæredygtig forvaltning af skovene, bl.a. vedrørende kriterier og 
indikatorer for bæredygtig forvaltning af skovene, og disse bør videreudbygges på 
nationalt og regionalt plan. 
$r 
SAMLET KONKLUSION 
Der kan drages en række konklusioner af de spørgsmål, som er behandlet ovenfor, dels 
vedrørende den overordnede drøftelse, dels vedrørende iværksættelsen af miljøklausulen 
i GSP: 
1. Opbygningen af kriterier og indikatorer har ført til visse ændringer i de 
forstmetoder, der tager sigte på bæredygtig forvaltning af skovene. De internationale 
initiativer kan tjene som løftestang. Der er skabt talrige kontakter mellem forskellige 
lande, og dette har stimuleret interaktion, åbning, information, gennemsigtighed, 
medbestemmelse og konsultation. Det arbejde, der er udført som led i de forskellige 
initiativer, vidner om en positiv politisk vilje til at nå konkrete resultater. Opbygningen af 
kriterier og indikatorer har givet positive resultater på internationalt plan, der kan 
resumeres som følger: 
• større deltagelse i den internationale dialog om skove 
• mere udtalt internationalisering af debatten, samtidig med at staternes suverænitet 
over deres skove respekteres 
• stimulering af samarbejdet og forbedring af den gensidige tillid 
• gradvis opstilling af klart definerede mål 
• en udvikling hen imod opnåelse af konsensus 
• fremme af information 
• indførelse af en basismodel for ensartede undersøgelser. 
2. Hvad angår miljøklausulen, kan resultaterne af det udførte arbejde kun anspore 
Fællesskabet til at gå videre med iværksættelsen af denne klausul. Der består dog visse 
vanskeligheder med den tekniske fastlæggelse af de "internationalt godkendte normer", 
som skal tages i betragtning ved anvendelsen af en inciterende miljøklausul. Hvis man 
ser bort fra arbejdet i ikke-statslige organisationer, der ikke kan benyttes som objektiv og 
uomtvistelig reference, har de kompetente internationale fora, bl.a. ITTO, nemlig ikke 
opstillet normer, der kan benyttes som instrumenter til måling af den miljømæssige 
udvikling på bedrifterne, eftersom de benyttede kriterier er direktiver, som skal anvendes 
på skovpolitikkerne på landsplan, men ikke omfatter nogen tærskel, som bestemmer den 
konkrete anvendelse deraf. 
På det nuværende stade i arbejdet er det derfor ikke muligt at oprette et kontrolsystem for 
eksporten. Dette kræver rent konkret, at Fællesskabet fremsætter sin egen fortolkning af 
gennemførelsen af ITTO's direktiver, hvilket strider mod artikel 8 i GSP-forordningen, 
eller at det accepterer de forskellige præferenceberettigede landes egne fortolkninger, 
hvilket vil være umuligt at forvalte. Der skal derfor vælges en løsning, som omfatter en 
overordnet kontrol af samtlige landes overholdelse af ITTO's direktiver eller den indsats, 
de gør i dette øjemed. Ved en sådan approach lægges hovedvægten på dialog og 
^9 
dynamisk udvikling hen imod normalisering frem for stringent overholdelse af normerne. 
Det siger sig selv, at dette scenario gør det muligt at benytte en meget enkel 
kontrolordning. Til gengæld må den tilbudte fordel ikke blive så symbolsk, at de 
præferenceberettigede afstår fra at udnytte den, fordi den er blevet uinteressant. Modsat 
hvad der er tilfældet for den sociale klausul, er der derfor ikke tale om en approach, der 
fremmer resultaterne "i marken", men derimod snarere om et politisk signal. 
3. Det skal afslutningsvis understreges, at Fællesskabet endnu i nogen tid må lade 
sig nøje med, at der iværksættes en klausul, som alene omfatter produkter fra den 
tropiske skov. Det er beklageligt, for der er betydelige behov mange andre steder, bl.a. 
inden for landbruget3. Man må dog ikke se bort fra kravet om internationalt anerkendte 
kriterier ved anvendelsen af denne klausul. Den tropiske skov er den eneste sektor, h voi­
der har været en udvikling i denne retning. Det er nu op til Fællesskabet at fremme 
opstillingen i andre fora af kriterier, der tager sigte på andre sektorer. 
3 Det bør dog undersøges, hvilke muligheder der foreligger for at lade visse landbrugsprodukter (f.eks. 
rejer) være omfattet af denne klausul, hvis de dyrkes eller opdrættes under betingelser, der stemmer 
overens med principperne for bæredygtig forvaltning af skove af mangrove-typen. 
â=> 

ISSN 0254-1459 
KOM(97) 260 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 11 05 14 10 
Katalognummer : CB-C0-97-248-DA-C 
ISBN 92-78-20612-1 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
3;