DA Den Europæiske Unions Tidende C 169/1

RÅDETS FØRSTEBEHANDLINGSHOLDNING (EU) Nr. 8/2016

med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om Den Europæiske Unions Agentur for Retshåndhævelsessamarbejde (Europol) og om erstatning og ophævelse af Rådets afgørelse 2009/371/RIA, 2009/934/RIA, 2009/935/RIA, 2009/936/RIA og 2009/968/RIA

Vedtaget af Rådet den 10. marts 2016

(2016/C 169/01)

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 88,

under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,

efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,

efter den almindelige lovgivningsprocedure (1), og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Europol blev oprettet ved Rådets afgørelse 2009/371/RIA (2) som en EU-enhed finansieret over Unionens almindelige budget til at støtte og styrke de kompetente nationale myndigheders indsats og deres gensidige samarbejde om forebyggelse og bekæmpelse af organiseret kriminalitet, terrorisme og andre former for grov kriminalitet, der berører to eller flere medlemsstater. Afgørelse 2009/371/RIA trådte i stedet for konventionen udarbejdet på grundlag af artikel K.3 i traktaten om Den Europæiske Union om oprettelse af en europæisk politienhed (Europolkonventionen) (3).

(2) I artikel 88 i traktaten om den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) bestemmes det, at Europol skal reguleres ved en forordning, der skal vedtages efter den almindelige lovgivningsprocedure. Det bestemmes også, at der deri skal fastlægges de nærmere bestemmelser om Europa-Parlamentets kontrol af Europols aktiviteter sammen med de nationale parlamenter, med forbehold af artikel 12, litra c), i traktaten om Den Europæiske Union (TEU) og artikel 9 i protokol nr. 1 om de nationale parlamenters rolle i Den Europæiske Union, der er knyttet som bilag til TEU og TEUF (»protokol nr. 1«), med henblik på at øge Europols demokratiske legitimitet og ansvarlighed over for Unionens borgere. Afgørelse 2009/371/RIA bør derfor erstattes med en forordning, der bl.a. indeholder bestemmelser om parlamentarisk kontrol.

(3) »Stockholmprogrammet — et åbent og sikkert Europa i borgernes tjeneste og til deres beskyttelse« (4) opfordrer til, at Europol udvikles og bliver et knudepunkt for informationsudveksling mellem medlemsstaternes retshåndhævende myndigheder, en tjenesteudbyder og en platform for de retshåndhævende tjenester. Efter en vurdering af Europols virke er det nødvendigt yderligere at forbedre Europols operationelle effektivitet, hvis dette mål skal nås.

(4) Omfattende kriminelle netværk og terroristnetværk udgør en betydelig trussel mod Unionens indre sikkerhed og mod borgernes sikkerhed og levebrød. De foreliggende vurderinger af truslen viser, at kriminelle grupper i stigende grad er involveret i mange former for kriminalitet og opererer på tværs af landegrænserne. De nationale retshåndhævende myndigheder har derfor brug for at samarbejde tættere med deres kolleger i andre medlemsstater. I den forbindelse er det nødvendigt at give Europol midlerne til bedre at støtte medlemsstaterne i forebyggelsen af kriminalitet og i analyser og efterforskning af kriminalitet i hele Unionen. Dette blev også bekræftet i evalueringen af afgørelse 2009/371/RIA.

(5) Formålet med denne forordning er at ændre og udvide bestemmelserne i afgørelse 2009/371/RIA og i Rådets afgørelse 2009/934/RIA (5), 2009/935/RIA (6), 2009/936/RIA (7) og 2009/968/RIA (8) til gennemførelse af afgørelse 2009/371/RIA. Eftersom der skal foretages et stort antal væsentlige ændringer, bør disse afgørelser af klarhedshensyn erstattes som helhed for så vidt angår de medlemsstater, der er bundet af denne forordning. Europol som oprettet ved denne forordning bør træde i stedet for Europol som oprettet ved afgørelse 2009/371/RIA, som derfor bør ophæves, og overtage dets opgaver.

(6) Da grov kriminalitet ofte begås på tværs af indre landegrænser, bør Europol støtte og styrke medlemsstaternes indsats og deres samarbejde om at forebygge og bekæmpe alvorlig kriminalitet, der berører to eller flere medlemsstater. Eftersom terrorisme er en af de væsentligste trusler mod Unionens sikkerhed, bør Europol bistå medlemsstaterne med at imødegå fælles udfordringer herfra. Som Unionens retshåndhævelsesagentur bør Europol også støtte og styrke indsatsen for at tackle de former for kriminalitet, der berører Unionens interesser, og samarbejdet herom. Blandt de former for kriminalitet, som Europol har kompetence til at beskæftige sig med, vil organiseret kriminalitet fortsat falde inden for rammerne af Europols hovedmålsætninger, da den på grund af dens omfang, betydning og følger også kræver en fælles tilgang fra medlemsstaternes side. Europol bør også tilbyde støtte til forebyggelse og bekæmpelse af relaterede strafbare handlinger, der begås for at skaffe midler til at begå handlinger, som henhører under Europols kompetenceområde, eller for at fremme eller begå sådanne handlinger eller sikre, at de kan begås ustraffet.

(7) Europol bør udarbejde strategiske analyser og trusselsvurderinger til hjælp for Rådet og Kommissionen, når de skal fastlægge Unionens strategiske og operationelle prioriteter for bekæmpelse af kriminalitet og foretage den operationelle gennemførelse af disse prioriteter. Hvis Kommissionen anmoder herom i henhold til artikel 8 i Rådets forordning (EU) nr. 1053/2013 (9), bør Europol også foretage risikoanalyser, blandt andet om organiseret kriminalitet, for så vidt som de pågældende risici kan underminere medlemsstaternes anvendelse af Schengenreglerne. Desuden bør Europol efter anmodning fra Rådet eller Kommissionen, hvor det er relevant, levere strategiske analyser og trusselsvurderinger som bidrag til evalueringen af stater, der er kandidater til tiltrædelse af Unionen.

(8) Angreb på informationssystemer, der påvirker Unionens organer eller to eller flere medlemsstater, er en voksende trussel i Unionen, navnlig i betragtning af deres hastighed og konsekvenser og vanskelighederne med at fastslå kilderne til dem. Medlemsstaterne bør ved behandling af anmodninger fra Europol om at indlede en efterforskning af et alvorligt angreb af formodet kriminel oprindelse på informationssystemer med konsekvenser for Unionens organer eller to eller flere medlemsstater hurtigst muligt svare Europol, under hensyntagen til den omstændighed, at indsatsens hurtighed er afgørende for at tackle IT-kriminalitet.

(9) I betragtning af betydningen af samarbejde mellem agenturer bør Europol og Eurojust sørge for, at der etableres de nødvendige ordninger for at optimere deres operationelle samarbejde under behørig hensyntagen til deres respektive opgaver og mandater og medlemsstaternes interesser. Europol og Eurojust bør navnlig holde hinanden underrettet om alle aktiviteter vedrørende finansiering af fælles efterforskningshold.

(10) Når der oprettes et fælles efterforskningshold, bør den relevante aftale fastlægge betingelserne for Europolansattes deltagelse i holdet. Europol bør føre et register over sin deltagelse i fælles efterforskningshold, der er målrettet kriminelle handlinger, som falder inden for rammerne af Europols målsætninger.

(11) Europol bør kunne anmode medlemsstaterne om at indlede, gennemføre eller koordinere strafferetlige efterforskninger i konkrete sager, hvor samarbejde på tværs af landegrænserne vil være nyttigt. Europol bør underrette Eurojust om disse anmodninger.

(12) Europol bør være et knudepunkt for informationsudveksling i Unionen. Oplysninger, der indsamles, lagres, behandles, analyseres og udveksles med Europol, omfatter kriminalefterretninger, som vedrører oplysninger om kriminalitet eller kriminelle handlinger, der falder inden for rammerne af Europols målsætninger, opnået med henblik på at fastslå, om der er begået eller i fremtiden kan blive begået konkrete strafbare handlinger.

(13) For at sikre Europols effektivitet som et knudepunkt for informationsudveksling bør der fastsættes klare forpligtelser, der kræver, at medlemsstaterne meddeler Europol de nødvendige oplysninger, så Europol kan opfylde sine målsætninger. I forbindelse med opfyldelsen af disse forpligtelser bør medlemsstaterne lægge særlig vægt på at meddele oplysninger, der er relevante for bekæmpelsen af de former for kriminalitet, som anses for at være strategiske og operationelle prioriteter inden for de relevante politikinstrumenter i Unionen, især de prioriteter, der fastsættes af Rådet inden for rammerne af EU-politikcyklussen for organiseret og grov international kriminalitet. Medlemsstaterne bør også bestræbe sig på at tilsende Europol en kopi af bilaterale og multilaterale udvekslinger med andre medlemsstater af information om kriminalitet, der er omfattet af Europols målsætninger. Når medlemsstaterne giver Europol de nødvendige oplysninger, bør de medtage oplysninger om eventuelle påståede cyberangreb, der påvirker unionsorganer, som er etableret på deres område. Samtidig bør Europol i højere grad yde støtte til medlemsstaterne med henblik på at styrke det gensidige samarbejde og øge informationsudvekslingen. Europol bør forelægge en årsrapport for Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen og de nationale parlamenter om de oplysninger, der meddeles af de enkelte medlemsstater.

(14) For at sikre et effektivt samarbejde mellem Europol og medlemsstaterne bør der oprettes en national enhed i hver medlemsstat (den »nationale enhed«). Den nationale enhed bør være forbindelsesled mellem de nationale kompetente myndigheder og Europol og derved have en koordinerende rolle med hensyn til medlemsstaternes samarbejde med Europol og således bidrage til at sikre, at hver medlemsstat svarer på en ensartet måde på anmodninger fra Europol. For at sikre en løbende og effektiv udveksling af oplysninger mellem Europol og de nationale enheder og fremme deres samarbejde bør hver national enhed udpege mindst én forbindelsesofficer, der tilknyttes Europol.

(15) Under hensyntagen til visse medlemsstaters decentraliserede struktur og behovet for hurtigt at udveksle oplysninger bør Europol kunne samarbejde direkte med de kompetente myndigheder i medlemsstaterne på de af medlemsstaterne fastsatte betingelser, samtidig med at de nationale enheder på anmodning af sidstnævnte holdes underrettet.

(16) Der bør tilskyndes til oprettelse af fælles efterforskningshold, og Europols personale bør kunne deltage i dem. For at sikre, at denne deltagelse er mulig i samtlige medlemsstater, fastsættes det i Rådets forordning (Euratom, EKSF, EØF) nr. 549/69 (10), at Europols personale ikke er omfattet af immuniteter, når det deltager i fælles efterforskningshold.

(17) Det er også nødvendigt at forbedre styringen af Europol ved at søge effektivitetsforbedringer og strømline procedurer.

(18) Kommissionen og medlemsstaterne bør være repræsenteret i Europols bestyrelse (»bestyrelsen«), så de effektivt kan føre tilsyn med Europols virksomhed. Medlemmerne af og suppleanterne til bestyrelsen bør udnævnes under hensyn til deres relevante ledelses-, administrations- og budgetkvalifikationer og kendskab til retshåndhævelsessamarbejde. Suppleanter bør optræde som medlem i medlemmers fravær.

(19) Alle parter, der er repræsenteret i bestyrelsen, bør bestræbe sig på at begrænse udskiftningen af deres repræsentanter med henblik på at sikre kontinuiteten i bestyrelsens arbejde. Alle parter bør tilstræbe at opnå en afbalanceret repræsentation af mænd og kvinder i bestyrelsen.

(20) Bestyrelsen bør kunne indbyde observatører uden stemmeret, hvis synspunkter kan være relevante for diskussionen, herunder en repræsentant, der er udpeget af Gruppen for Fælles Parlamentarisk Kontrol.

(21) Bestyrelsen bør have de nødvendige beføjelser, særlig til at opstille budgettet, kontrollere dets gennemførelse og vedtage de nødvendige finansielle regler og planlægningsdokumenter samt vedtage regler for forebyggelse og håndtering af interessekonflikter for så vidt angår bestyrelsesmedlemmerne, fastlægge gennemsigtige arbejdsprocedurer for Europols administrerende direktørs beslutningstagning og vedtage årsberetningen. Den bør have beføjelser som ansættelsesmyndighed over for agenturets personale, herunder den administrerende direktør.

(22) For at sikre effektiv daglig drift af Europol bør den administrerende direktør repræsentere Europol i retlig henseende og forestå ledelsen heraf, handle uafhængigt i udøvelsen af sine opgaver og sikre, at Europol udfører de opgaver, der er fastsat i denne forordning. Særligt bør den administrerende direktør være ansvarlig for at udarbejde de budget- og planlægningsdokumenter, der forelægges for bestyrelsen til vedtagelse, og for at gennemføre Europols flerårige programmering og årlige arbejdsprogrammer og andre planlægningsdokumenter.

(23) For at kunne forebygge og bekæmpe den kriminalitet, der falder inden for rammerne af Europols målsætninger, er det nødvendigt, at Europol har så fyldige og aktuelle oplysninger som muligt. Europol bør derfor kunne behandle de oplysninger, som medlemsstaterne, EU-organer, tredjelande, internationale organisationer og, under strenge betingelser som fastsat i denne forordning, private parter har meddelt Europol, samt oplysninger fra offentligt tilgængelige kilder, så Europol kan få en forståelse af fænomener og tendenser inden for kriminalitet, indsamle efterretninger om kriminelle netværk og opdage forbindelser mellem forskellige strafbare handlinger.

(24) Europol bør anvende ny teknologi til databehandling, så agenturet mere effektivt kan give medlemsstaternes kompetente myndigheder præcise analyser af kriminalitet. Europol bør hurtigt kunne opdage forbindelser mellem undersøgelser og afdække fremgangsmåder, der er fælles for forskellige kriminelle grupper, tjekke sammenfald i data og skaffe sig et klart overblik over tendenser, samtidig med at der garanteres en høj standard for beskyttelse af personoplysninger. Europols databaser bør derfor være opbygget således, at agenturet kan vælge den mest effektive IT-struktur. Europol bør også kunne fungere som tjenesteudbyder, især ved at stille et sikkert netværk til udvekslingen af oplysninger såsom netværksprogrammet for sikker informationsudveksling (SIENA) til rådighed med henblik på at lette informationsudvekslingen mellem medlemsstater, Europol, andre EU-organer, tredjelande og internationale organisationer. For at sikre et højt databeskyttelsesniveau bør det fastsættes, til hvilke formål data kan behandles, og til hvilke formål der kan gives adgang til data, og der bør fastsættes særlige yderligere garantier. Navnlig bør principperne om nødvendighed og proportionalitet overholdes i forbindelse med behandlingen af personoplysninger.

(25) Europol bør sikre, at alle personoplysninger, der behandles til operationelle analyser, tildeles et bestemt formål. Dog bør Europol for at kunne opfylde sin funktion have tilladelse til at behandle alle personoplysninger, der er modtaget, med henblik på at finde forbindelser mellem forskellige kriminalitetsområder og efterforskninger og bør ikke være begrænset til kun at finde sammenhænge inden for et kriminalitetsområde.

(26) Af hensyn til ejendomsretten til oplysninger og beskyttelsen af personoplysninger bør medlemsstater, EU-organer, tredjelande og internationale organisationer kunne bestemme, til hvilket eller hvilke formål Europol må behandle de data, som de meddeler, og begrænse adgangsrettighederne. Formålsbegrænsning er et grundlæggende princip inden for behandling af personoplysninger; navnlig øger det gennemsigtigheden, retssikkerheden og forudsigeligheden og er særlig vigtigt inden for retshåndhævelsessamarbejde, hvor de registrerede som regel er uvidende om, at deres personoplysninger bliver indsamlet og behandlet, og hvor brugen af personoplysninger kan have meget betydelig indflydelse på enkeltpersoners liv og frihedsrettigheder.

(27) For at sikre, at adgang til data kun gives til dem, der har brug for adgang for at kunne udføre deres arbejdsopgaver, bør forordningen fastsætte detaljerede regler om, i hvilket omfang der skal gives ret til at få adgang til data, der behandles af Europol. Disse regler bør ikke gribe ind i de adgangsbegrænsninger, som leverandørerne af oplysninger har fastsat, da princippet om ejendomsret til oplysninger bør overholdes. Med henblik på en mere effektiv forebyggelse og bekæmpelse af den kriminalitet, der falder inden for rammerne af Europols målsætninger, bør Europol underrette medlemsstaterne om oplysninger, der vedrører dem.

(28) For at styrke det operationelle samarbejde mellem agenturerne og særligt for at kunne konstatere, om der er forbindelser mellem oplysninger, der allerede er i de forskellige agenturers besiddelse, bør Europol give Eurojust og Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) mulighed for at få adgang til oplysninger hos Europol for at få svar på, om der findes oplysninger om søgeemnet. Europol og Eurojust bør være i stand til at indgå en samarbejdsordning, der på gensidig vis inden for deres respektive mandater sikrer adgang til og mulighed for at søge i alle oplysninger, der er meddelt med henblik på krydstjek i overensstemmelse med de særlige sikkerhedsforanstaltninger og databeskyttelsesgarantier, der er fastsat i denne forordning. Enhver adgang til oplysninger hos Europol bør ved hjælp af tekniske midler blive begrænset til information, der falder ind under disse EU-organers respektive mandat.

(29) Europol bør opretholde samarbejdsrelationer med andre EU-organer, myndigheder i tredjelande, internationale organisationer og private parter, i det omfang det er nødvendigt, for at Europol kan udføre sine opgaver.

(30) For at sikre operationel effektivitet bør Europol kunne udveksle alle relevante oplysninger, undtagen personoplysninger, med andre EU-organer, myndigheder i tredjelande samt internationale organisationer, i det omfang det er nødvendigt, for at Europol kan udføre sine opgaver. Da selskaber, virksomheder, erhvervssammenslutninger, ikkestatslige organisationer og andre private parter besidder sagkundskab og oplysninger, der har umiddelbar relevans for forebyggelse og bekæmpelse af grov kriminalitet og terrorisme, bør Europol også kunne udveksle sådanne oplysninger med private parter. For at forebygge og bekæmpe IT-kriminalitet forbundet med sikkerhedsrelaterede hændelser i net og informationssystemer bør Europol i henhold til den gældende EU-retsakt om fastsættelse af foranstaltninger, der skal sikre et højt fælles niveau for net- og informationssikkerhed i hele Unionen, samarbejde og udveksle oplysninger, dog undtagen personoplysninger, med de nationale myndigheder, der er ansvarlige for sikkerheden af net og informationssystemer.

(31) Europol bør kunne udveksle relevante personoplysninger med andre EU-organer, i det omfang det er nødvendigt, for at Europol kan udføre sine opgaver eller EU-organerne deres opgaver.

(32) Grov kriminalitet og terrorisme har ofte forbindelser uden for Unionen. Europol bør derfor kunne udveksle personoplysninger med myndigheder i tredjelande og med internationale organisationer, såsom Den Internationale Kriminalpolitiorganisation — Interpol, i det omfang det er nødvendigt, for at Europol kan udføre sine opgaver.

(33) Alle medlemsstater er tilknyttet Interpol. Med henblik på at opfylde sin funktion modtager, opbevarer og videregiver Interpol oplysninger for at bistå de kompetente retshåndhævende myndigheder med at forebygge og bekæmpe international kriminalitet. Derfor er det relevant at styrke samarbejdet mellem Europol og Interpol ved at fremme en effektiv udveksling af personoplysninger, samtidig med at overholdelse af de grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder med hensyn til elektronisk behandling af personoplysninger sikres. Når der overføres personoplysninger fra Europol til Interpol, bør denne forordning finde anvendelse, navnlig bestemmelserne om internationale videregivelser.

(34) For at garantere formålsbegrænsning er det vigtigt at sikre, at Europol kun kan overføre personoplysninger til EU-organer, tredjelande og internationale organisationer, hvis det er nødvendigt for at forebygge og bekæmpe kriminalitet, der er omfattet af Europols målsætninger. Med henblik herpå er det nødvendigt, når der overføres personoplysninger, at sikre, at modtageren giver tilsagn om, at oplysningerne udelukkende vil blive anvendt af modtageren eller videregivet til en kompetent myndighed i et tredjeland til det formål, hvortil de oprindelig blev overført. Yderligere videregivelse af oplysninger bør finde sted i overensstemmelse med denne forordning.

(35) Europol bør kunne videregive personoplysninger til myndigheder i tredjelande eller internationale organisationer på grundlag af en afgørelse fra Kommissionen om, at det pågældende land eller den pågældende organisation sikrer et tilstrækkeligt databeskyttelsesniveau (»afgørelse om tilstrækkeligt beskyttelsesniveau«), eller, når der ikke er truffet en afgørelse om tilstrækkeligt beskyttelsesniveau, på grundlag af en international aftale indgået af Unionen i medfør af artikel 218 i TEUF eller en samarbejdsaftale, der muliggør udveksling af personoplysninger, og som er indgået mellem Europol og det pågældende tredjeland inden denne forordnings ikrafttræden. I lyset af artikel 9 i protokol nr. 36 om overgangsbestemmelser, der er knyttet som bilag til TEU og TEUF, skal retsvirkningerne af disse aftaler bevares, indtil aftalerne ophæves, annulleres eller ændres i medfør af traktaterne. Hvis det er relevant og i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 (11), bør Kommissionen kunne høre Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse (EDPS) inden og under forhandlingerne om en international aftale. Hvis bestyrelsen konstaterer, at der et operationelt behov for samarbejde med et tredjeland eller en international organisation, bør den kunne foreslå Rådet, at sidstnævnte henleder Kommissionens opmærksomhed på, at der er behov for en afgørelse om tilstrækkeligt beskyttelsesniveau eller for en henstilling om at indlede forhandlinger om en international aftale som omhandlet ovenfor.

(36) Når personoplysninger ikke kan videregives på grundlag af en afgørelse om tilstrækkeligt beskyttelsesniveau eller en international aftale indgået af Unionen eller en gældende samarbejdsaftale, bør bestyrelsen efter aftale med EDPS kunne give tilladelse til en gruppe videregivelser, når særlige forhold gør det nødvendigt, og der sikres tilstrækkelige garantier. Den administrerende direktør bør kunne give tilladelse til videregivelse af oplysninger i ekstraordinære enkeltstående tilfælde, når en sådan videregivelse er påkrævet, på bestemte strenge betingelser.

(37) Europol bør kun kunne behandle personoplysninger, der hidrører fra private parter og privatpersoner, hvis disse oplysninger videregives til Europol af en af følgende: en national enhed i henhold til national ret; et kontaktpunkt i et tredjeland eller en international organisation, hvormed der er et etableret samarbejde på grundlag af en samarbejdsaftale, der muliggør udveksling af personoplysninger, og som er indgået i henhold til artikel 23 i afgørelse 2009/371/RIA inden denne forordnings ikrafttræden; en myndighed i et tredjeland eller en international organisation, som er omfattet af en afgørelse om tilstrækkeligt beskyttelsesniveau, eller hvormed Unionen har indgået en international aftale i henhold til artikel 218 i TEUF. Dog bør Europol, i tilfælde, hvor Europol modtager personoplysninger direkte fra private parter, og den berørte nationale enhed, det berørte kontaktpunkt eller den berørte myndighed ikke kan identificeres, kun kunne behandle disse personoplysninger med henblik på at identificere disse enheder, og sådanne oplysninger bør slettes, medmindre disse enheder igen meddeler disse personoplysninger senest fire måneder efter, at overførslen finder sted. Europol bør ved hjælp af tekniske midler sikre, at disse oplysninger i denne periode ikke er tilgængelige for behandling til andre formål.

(38) Under hensyn til den ekstraordinære og specifikke trussel, som terrorisme og andre former for alvorlig kriminalitet udgør for Unionens interne sikkerhed, navnlig når de lettes, fremmes eller begås ved hjælp af internettet, bør de aktiviteter, som Europol bør gennemføre på grundlag af denne forordning som følge af gennemførelsen af Rådets konklusioner af 12. marts 2015 og opfordringen fra Det Europæiske Råd den 23. april 2015, især i forbindelse med de pågældende prioriterede områder, navnlig den hermed overensstemmende praksis med direkte udveksling af personoplysninger med private parter, evalueres af Kommissionen senest den 1. maj 2019.

(39) Oplysninger, der tydeligvis er opnået i åbenbar strid med menneskerettighederne, bør ikke kunne behandles.

(40) Databeskyttelsesreglerne for Europol bør strammes op og bør følge principperne i forordning (EF) nr. 45/2001, så der sikres et højt niveau for beskyttelse af fysiske personer med hensyn til behandling af personoplysninger. Da erklæring nr. 21 om beskyttelse af personoplysninger inden for retligt samarbejde i straffesager og politisamarbejde, der er knyttet som bilag til TEU og TEUF, anerkender den specifikke karakter af behandling af personoplysninger i forbindelse med retshåndhævelse, bør databeskyttelsesreglerne for Europol være selvstændige regler, som er forenelige med andre relevante databeskyttelsesinstrumenter, der gælder inden for politisamarbejde i Unionen. Disse instrumenter omfatter navnlig den gældende EU-retsakt om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med de kompetente myndigheders behandling af personoplysninger med henblik på at forebygge, efterforske, opdage eller retsforfølge straffelovsovertrædelser eller fuldbyrde strafferetlige sanktioner og om fri udveksling af sådanne oplysninger samt Europarådets konvention om beskyttelse af det enkelte menneske i forbindelse med elektronisk databehandling af personoplysninger og dets anbefaling R(87) 15 (12).

(41) Enhver behandling af personoplysninger af Europol bør være lovlig og rimelig med hensyn til de registrerede. Princippet om rimelig behandling kræver gennemsigtighed i behandlingen, der gør det muligt for de registrerede at udøve deres rettigheder i henhold til denne forordning. Det bør dog være muligt at afslå eller begrænse adgang til deres personoplysninger, hvis et sådant afslag eller en sådan begrænsning under behørig hensyntagen til den pågældende registreredes interesser udgør en nødvendig foranstaltning for at gøre det muligt for Europol at udføre sine opgaver korrekt, for at beskytte sikkerheden og den offentlige orden eller hindre kriminalitet, for at sikre, at en national efterforskning ikke bringes i fare, eller for at beskytte tredjemands rettigheder og frihedsrettigheder. For at fremme gennemsigtighed bør Europol offentliggøre et dokument, der i forståelig form redegør for de gældende bestemmelser om behandling af personoplysninger og de midler, der står til rådighed for registreredes udøvelse af deres rettigheder. Europol bør også på sit websted offentliggøre en liste over afgørelser om tilstrækkeligt beskyttelsesniveau, aftaler og administrative ordninger vedrørende videregivelse af personoplysninger til tredjelande og internationale organisationer. Desuden bør Europol for at øge sin gennemsigtighed over for EU-borgere og sin ansvarlighed på sit websted offentliggøre en liste over sine bestyrelsesmedlemmer og, hvis det er relevant, sammenfatninger af resultaterne af bestyrelsesmøderne under overholdelse af databeskyttelseskravene.

(42) Der bør så vidt muligt sondres mellem forskellige kategorier af personoplysninger, alt efter hvor korrekte og pålidelige de er. Der bør sondres mellem kendsgerninger og personlige vurderinger for både at sikre beskyttelsen af fysiske personer og kvaliteten og pålideligheden af de oplysninger, der behandles af Europol. For så vidt angår oplysninger, der er opnået fra offentligt tilgængelige kilder, navnlig kilder på internettet, bør Europol så vidt muligt med særlig omhu vurdere rigtigheden af sådanne oplysninger og kildens pålidelighed for at imødegå de risici, der er forbundet med internettet hvad angår beskyttelse af personoplysninger og privatlivets fred.

(43) Der behandles personoplysninger i relation til forskellige kategorier af registrerede i forbindelse med retshåndhævelsessamarbejde. Europol bør gøre sondringerne mellem personoplysninger for forskellige kategorier af registrerede så klare som muligt. Personoplysninger om personer såsom ofre, vidner og personer i besiddelse af relevante oplysninger samt personoplysninger om mindreårige bør i særlig grad beskyttes. Europol bør kun behandle følsomme oplysninger, hvis disse oplysninger supplerer andre personoplysninger, der allerede er blevet behandlet af Europol.

(44) I lyset af de grundlæggende rettigheder til beskyttelse af personoplysninger bør Europol ikke opbevare personoplysninger længere end nødvendigt til, at det kan udføre sine opgaver. Behovet for fortsat opbevaring af sådanne oplysninger bør undersøges senest tre år efter påbegyndelsen af den oprindelige behandling.

(45) For at garantere sikkerheden af personoplysninger bør Europol og medlemsstaterne træffe de nødvendige tekniske og organisatoriske foranstaltninger.

(46) Enhver registreret bør have ret til indsigt i personoplysninger, der vedrører den pågældende selv, ret til at få berigtiget disse oplysninger, hvis de er urigtige, og ret til at få dem slettet eller begrænset, hvis disse oplysninger ikke længere er nødvendige. Omkostningerne ved udøvelse af retten til indsigt i personoplysninger bør ikke være en hindring for effektivt at udøve denne ret. Den registreredes rettigheder og udøvelsen heraf bør ikke have nogen indvirkning på Europols forpligtelser og bør undergives begrænsningerne i denne forordning.

(47) Beskyttelsen af de registreredes rettigheder og friheder kræver en klar ansvarsfordeling i henhold til denne forordning. Særligt bør medlemsstaterne være ansvarlige for oplysningernes rigtighed, for at de oplysninger, de har videregivet til Europol, bliver ajourført, og for at videregivelserne af disse oplysninger er lovlige. Europol bør være ansvarlig for oplysningernes rigtighed, for at de oplysninger, der stammer fra andre leverandører af oplysninger eller fra Europols egne analyser, bliver ajourført. Europol bør sikre, at oplysninger behandles loyalt og lovligt, og at de indsamles og behandles til udtrykkeligt angivne formål. Europol bør også sikre, at oplysningerne er tilstrækkelige og relevante og ikke for omfattende i forhold til formålet med behandlingen, at de ikke opbevares længere end nødvendigt til det pågældende formål, og at de behandles på en måde, der garanterer passende sikkerhed af personoplysninger og fortrolig databehandling.

(48) Europol bør registrere indsamling, ændring, adgang, videregivelse, samkøring og sletning af personoplysninger med henblik på at kontrollere lovligheden af databehandlingen, udøve egenkontrol og garantere dataenes integritet og sikkerhed. Europol bør have pligt til at samarbejde med EDPS og til efter anmodning at stille registreringer eller dokumentation til rådighed for den tilsynsførende, så de kan bruges i forbindelse med kontrollen af databehandlingen.

(49) Europol bør udpege en databeskyttelsesansvarlig til at bistå sig med kontrollen af, om denne forordning overholdes. Den databeskyttelsesansvarlige bør være i stand til at udøve sit hverv uafhængigt og effektivt og bør råde over de nødvendige ressourcer med henblik herpå.

(50) Det er afgørende for beskyttelsen af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger, at der findes uafhængige, gennemsigtige, ansvarlige og effektive tilsynsstrukturer som krævet i artikel 8, stk. 3, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Nationale myndigheder, der har beføjelser til at føre tilsyn med behandling af personoplysninger, bør kontrollere lovligheden af de personoplysninger, som medlemsstaterne meddeler Europol. EDPS bør kontrollere lovligheden af databehandling, der er udført af Europol, ved udøvelsen af sit hverv, og være fuldstændig uafhængig. I denne forbindelse er den forudgående høringsmekanisme en vigtig garanti for nye typer af behandlingsoperationer. Dette bør ikke finde anvendelse på specifikke individuelle operationelle aktiviteter som f.eks. operationelle analyseprojekter, men på anvendelse af nye IT-systemer til behandling af personoplysninger og væsentlige ændringer af disse.

(51) Det er vigtigt at sikre styrket og effektivt tilsyn med Europol og garantere, at EDPS kan gøre brug af passende ekspertise inden for databeskyttelse på retshåndhævelsesområdet, når vedkommende påtager sig ansvar for databeskyttelsestilsynet med Europol. EDPS og de nationale tilsynsmyndigheder bør samarbejde tæt med hinanden om særlige spørgsmål, der kræver, at de nationale myndigheder inddrages, og bør sikre ensartet anvendelse af denne forordning overalt i Unionen.

(52) For at lette samarbejdet mellem EDPS og de nationale tilsynsmyndigheder, men uden at dette berører EDPS' uafhængighed og dennes ansvar for databeskyttelsestilsynet med Europol, bør de mødes regelmæssigt i samarbejdsrådet, der som rådgivende organ bør udarbejde udtalelser, retningslinjer, henstillinger og bedste praksis om forskellige spørgsmål, der kræver, at de nationale myndigheder inddrages.

(53) Da Europol også behandler personoplysninger, der ikke er operationelle oplysninger, og som ikke vedrører strafferetlig efterforskning, f.eks. personoplysninger om Europols ansatte, tjenesteydere eller besøgende, bør forordning (EF) nr. 45/2001 finde anvendelse på behandlingen af sådanne oplysninger.

(54) De registrerede bør kunne indgive klage til EDPS, der bør undersøge klagen. Behandlingen af en klage bør foretages, i det omfang det er relevant i det konkrete tilfælde, med mulighed for domstolsprøvelse. Den nationale tilsynsmyndighed bør underrette den registrerede om behandlingen og resultatet af klagen inden en rimelig frist.

(55) Enhver fysisk person bør have adgang til retsmidler over for afgørelser truffet af EDPS vedrørende den pågældende selv.

(56) De almindelige regler om ansvar i og uden for kontrakt, der gælder for EU-institutionerne og EU-agenturer og -organer, bør finde anvendelse på Europol, dog med undtagelse af reglerne om ansvar for ulovlig databehandling.

(57) Det er muligvis ikke klart for den pågældende fysiske person, om den skade, den pågældende har lidt som følge af ulovlig databehandling, skyldes Europols eller en medlemsstats handlinger. Europol og medlemsstaten, hvor den skadevoldende handling skete, bør derfor være solidarisk ansvarlige.

(58) Samtidig med at Europa-Parlamentets og de nationale parlamenters rolle med hensyn til kontrol af Europols aktiviteter respekteres, er det nødvendigt, at Europol er en fuldt ansvarlig og gennemsigtig intern organisation. Med henblik herpå bør der i lyset af artikel 88 i TEUF fastlægges procedurer for Europa-Parlamentets og de nationale parlamenters kontrol af Europols aktiviteter. Disse procedurer bør være omfattet af artikel 12, litra c), i TEU og af artikel 9 i protokol nr. 1, som fastsætter, at Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter i fællesskab tilrettelægger og fremmer et effektivt og regelmæssigt interparlamentarisk samarbejde inden for Unionen. De procedurer, der skal fastsættes for kontrol af Europols aktiviteter, bør tage hensyn til nødvendigheden af at sikre, at Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter er ligestillede, samt nødvendigheden af at sikre fortroligheden af operationelle oplysninger. Den måde, hvorpå de nationale parlamenter udøver kontrol med deres regering i relation til Den Europæiske Unions aktiviteter, falder dog ind under den enkelte medlemsstats særlige forfatningsmæssige system og praksis.

(59) Vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union (»personalevedtægten«) og ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Unionen (»ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte«), der er fastsat i Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 259/68 (13), bør finde anvendelse på Europols personale. Europol bør kunne ansætte personale fra medlemsstaternes kompetente myndigheder som midlertidigt ansatte med en begrænset ansættelsesperiode ud fra et princip om rotation, da det fremmer et tæt samarbejde mellem Europol og medlemsstaternes kompetente myndigheder, når sådant personale siden reintegreres i den kompetente myndighed, som det kom fra. Medlemsstaterne bør træffe alle de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at personale, der er midlertidigt ansat hos Europol, kan vende tilbage til den nationale forvaltningsmyndighed, de tilhører, når ansættelsesperioden hos Europol ophører.

(60) I betragtning af karakteren af Europols opgaver og den administrerende direktørs rolle bør det kompetente udvalg i Europa-Parlamentet kunne opfordre eksekutivdirektøren til at give møde for det inden den pågældendes udnævnelse samt inden en eventuel forlængelse af den pågældendes ansættelsesperiode. Den administrerende direktør bør også forelægge årsberetningen for Europa-Parlamentet og Rådet. Desuden bør Europa-Parlamentet og Rådet have mulighed for at opfordre den administrerende direktør til at aflægge rapport om udførelsen af sine opgaver.

(61) For at sikre Europol fuld selvstændighed og uafhængighed bør agenturet råde over et selvstændigt budget, hvor indtægterne hovedsagelig kommer fra et bidrag fra Unionens almindelige budget. Unionens budgetprocedure bør gælde, for så vidt angår Unionens bidrag og enhver anden støtte, som ydes over Unionens almindelige budget. Revisionen af regnskaberne bør foretages af Revisionsretten.

(62) Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 1271/2013 (14), bør finde anvendelse på Europol.

(63) Medlemsstaternes kompetente myndigheder bør som følge af deres specifikke retlige og administrative beføjelser og deres tekniske kompetence med hensyn til at udføre informationsudvekslingsaktiviteter, operationer og efterforskninger på tværs af landegrænserne, herunder som led i fælles efterforskningshold, og med hensyn til at tilbyde uddannelsesfaciliteter kunne modtage tilskud fra Europol uden indkaldelse af forslag i overensstemmelse med artikel 190, stk. 1, litra d), i Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 1268/2012 (15).

(64) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 883/2013 (16) bør finde anvendelse på Europol.

(65) Europol behandler oplysninger, der kræver særlig beskyttelse, da de omfatter følsomme ikkeklassificerede og EU-klassificerede informationer. Europol bør derfor fastsætte regler om fortroligheden og behandlingen af sådanne oplysninger. Reglerne for beskyttelse af EU's klassificerede informationer bør være i overensstemmelse med Rådets afgørelse 2013/488/EU (17).

(66) Anvendelsen af denne forordning bør regelmæssigt evalueres.

(67) De nødvendige bestemmelser vedrørende lokaler til Europol i Haag, hvor det har sit hjemsted, og de særlige regler, der skal gælde for hele Europols personale og dets familiemedlemmer, bør fastsættes i en hjemstedsaftale. Endvidere bør værtsmedlemsstaten sikre de nødvendige vilkår for et velfungerende Europol, herunder skoleundervisning på flere sprog med et europæisk indhold og hensigtsmæssige transportforbindelser, så der kan tiltrækkes højt kvalificerede medarbejdere fra så stort et geografisk område som muligt.

(68) Europol som oprettet ved denne forordning erstatter og efterfølger Europol som oprettet ved afgørelse 2009/371/RIA. Det bør derfor retligt succedere i alle sine kontrakter, herunder ansættelseskontrakter, og i sine forpligtelser og ejendomsrettigheder. Internationale aftaler indgået af Europol som oprettet ved afgørelse 2009/371/RIA og aftaler indgået af Europol som oprettet ved Europolkonventionen inden den 1. januar 2010 bør forblive i kraft.

(69) For at Europol fortsat bedst muligt kan udføre de opgaver, som Europol oprettet ved afgørelse 2009/371/RIA udførte, bør der fastsættes overgangsforanstaltninger, navnlig med hensyn til bestyrelsen, den administrerende direktør og personale, der er lokalt ansat i henhold til en kontrakt på ubestemt tid indgået af Europol som oprettet ved Europolkonventionen, som bør tilbydes muligheden for ansættelse som midlertidigt ansat eller kontraktansat personale i henhold til ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte.

(70) Rådets retsakt 1999/C 26/07 (18) om vedtægten for Europols personale er ophævet ved artikel 63 i afgørelse 2009/371/RIA. Den bør dog fortsat gælde for personale, der blev ansat af Europol før ikrafttrædelsen af afgørelse 2009/371/RIA. Overgangsbestemmelser bør derfor fastsætte, at kontrakter, der er indgået i henhold til denne personalevedtægt, stadig skal reguleres af den.

(71) Målet for denne forordning, nemlig oprettelse af en enhed med ansvar for retshåndhævelsessamarbejde på EU-plan, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne, men kan på grund af den foreslåede handlings omfang og virkninger bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i TEU. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.

(72) I medfør af artikel 3 og artikel 4a, stk. 1, i protokol nr. 21 om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er knyttet som bilag til TEU og til TEUF, har Irland meddelt, at det ønsker at deltage i vedtagelsen og anvendelsen af denne forordning.

(73) I medfør af artikel 1 og 2 og artikel 4a, stk. 1, i protokol nr. 21 om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er knyttet som bilag til TEU og til TEUF, og med forbehold af artikel 4 i samme protokol deltager Det Forenede Kongerige ikke i vedtagelsen af denne forordning, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Det Forenede Kongerige.

(74) I medfør af artikel 1 og 2 i protokol nr. 22 om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til TEU og til TEUF, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af denne forordning, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark.

(75) EDPS er blevet hørt og afgav udtalelse den 31. maj 2013.

(76) I denne forordning respekteres de grundlæggende rettigheder og følges de principper, som bl.a. Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder anerkender, herunder retten til beskyttelse af personoplysninger og retten til respekt for privatliv som beskyttet ved charterets artikel 8 og 7 samt artikel 16 i TEUF —

VEDTAGET DENNE FORORDNING:

KAPITEL I

Almindelige bestemmelser om og målsætninger og opgaver for Europol

Artikel 1

Oprettelse af Den Europæiske Unions Agentur for Retshåndhævelsessamarbejde

1. Herved oprettes Den Europæiske Unions Agentur for Retshåndhævelsessamarbejde (Europol) med henblik på at støtte samarbejde mellem de retshåndhævende myndigheder i Unionen.

2. Det Europol, der oprettes ved denne forordning, erstatter og efterfølger det Europol, der blev oprettet ved afgørelse 2009/371/RIA.

Artikel 2

Definitioner

I denne forordning forstås ved:

a) »medlemsstaternes kompetente myndigheder«: alle politimyndigheder og andre retshåndhævende tjenester i medlemsstaterne, der i henhold til national ret er ansvarlige for forebyggelse og bekæmpelse af strafbare handlinger. De kompetente myndigheder omfatter også andre offentlige myndigheder i medlemsstaterne, der i henhold til national ret er ansvarlige for forebyggelse og bekæmpelse af strafbare handlinger, der henhører under Europols kompetence

b) »strategisk analyse«: alle metoder og teknikker til indsamling, opbevaring, behandling og vurdering af oplysninger med henblik på at støtte og udvikle en kriminalpolitik, der bidrager til den effektive og virkningsfulde forebyggelse og bekæmpelsen af kriminalitet

c) »operationel analyse«: alle metoder og teknikker til indsamling, opbevaring, behandling og vurdering af oplysninger med henblik på at støtte strafferetlige efterforskninger

d) »EU-organer«: institutioner, organer, missioner, kontorer og agenturer, der er oprettet ved TEU og TEUF eller med hjemmel deri

e) »international organisation«: en folkeretlig organisation og organer, der er underordnet den, eller ethvert andet organ, der er oprettet ved eller med hjemmel i en aftale mellem to eller flere lande

f) »private parter«: enheder og organer oprettet i henhold til en medlemsstats eller et tredjelands lovgivning, navnlig selskaber og virksomheder, erhvervssammenslutninger, nonprofitorganisationer og andre juridiske personer, som ikke er omfattet af litra e)

g) »privatpersoner«: alle fysiske personer

h) »personoplysninger«: enhver form for information om en registreret

i) »en registreret«: en identificeret eller identificerbar fysisk person; en identificerbar person er en person, der direkte eller indirekte kan identificeres, navnlig ved en identifikator som f.eks. et navn, et identifikationsnummer, lokaliseringsdata eller et online-ID eller ved et eller flere elementer, der er særlige for denne persons fysiske, fysiologiske, genetiske, psykiske, økonomiske, kulturelle eller sociale identitet

j) »genetiske data«: alle personoplysninger vedrørende en fysisk persons genetiske karakteristika, der er blevet arvet eller erhvervet, som giver entydig information om personens fysiologi eller helbred, og som navnlig foreligger efter en analyse af en biologisk prøve fra den pågældende fysiske person

k) »behandling«: enhver operation eller række af operationer, med eller uden brug af elektronisk databehandling, som personoplysninger eller sæt af personoplysninger gøres til genstand for, f.eks. indsamling, registrering, systematisering, strukturering, opbevaring, tilpasning eller ændring, fremfinding, søgning, brug, videregivelse ved transmission, formidling eller anden tilrådighedsstillelse, sammenstilling eller samkøring samt begrænsning, sletning eller tilintetgørelse

l) »modtager«: en fysisk eller juridisk person, en offentlig myndighed, et agentur eller ethvert andet organ, hvortil oplysninger videregives, uanset om der er tale om en tredjemand eller ej

m) »videregivelse af personoplysninger«: meddelelsen af personoplysninger, der aktivt stilles til rådighed mellem et begrænset antal identificerede parter med afsenderens viden eller hensigt om at give modtageren adgang til personoplysningerne

n) »brud på persondatasikkerheden«: et brud på sikkerheden, der fører til hændelig eller ulovlig tilintetgørelse, tab, ændring, ubeføjet videregivelse af eller adgang til personoplysninger, der er videresendt, opbevaret eller på anden måde behandlet

o) »den registreredes samtykke«: enhver frivillig, specifik, informeret og utvetydig viljestilkendegivelse, hvorved den registrerede, enten via en erklæring eller via en klar bekræftelse, indvilliger i, at personoplysninger, der vedrører den pågældende selv, gøres til genstand for behandling

p) »administrative personoplysninger«: alle andre personoplysninger, som Europol behandler, end dem, der behandles for at opfylde målsætningerne i artikel 3.

Artikel 3

Målsætninger

1. Europol støtter og styrker medlemsstaternes kompetente myndigheders indsats for og deres indbyrdes samarbejde om at forebygge og bekæmpe grov kriminalitet, der berører to eller flere medlemsstater, samt terrorisme og former for kriminalitet, der berører en fælles interesse, som er omfattet af en EU-politik, jf. listen i bilag I.

2. Ud over stk. 1 omfatter Europols målsætninger også relaterede strafbare handlinger. Ved relaterede strafbare handlinger forstås følgende:

a) strafbare handlinger, der begås for at skaffe midler til at begå handlinger, der henhører under Europols kompetenceområde

b) strafbare handlinger, der begås for at lette eller begå handlinger, der henhører under Europols kompetenceområde

c) strafbare handlinger, der begås for at undgå straf for handlinger, der henhører under Europols kompetenceområde.

Artikel 4

Opgaver

1. Europol udfører følgende opgaver med henblik på at nå de mål, som er fastsat i artikel 3:

a) indsamle, opbevare, behandle, analysere og udveksle oplysninger, herunder kriminalefterretninger

b) uden ophold give medlemsstaterne meddelelse om alle oplysninger og indbyrdes forbindelser mellem strafbare handlinger, der vedrører dem, via de nationale enheder, der oprettes eller udpeges i henhold til artikel 7, stk. 2

c) koordinere, organisere og gennemføre efterforskninger og operationelle foranstaltninger for at støtte og styrke medlemsstaternes kompetente myndigheders indsats, der udføres: i) sammen med medlemsstaternes kompetente myndigheder, eller ii) inden for rammerne af fælles efterforskningshold, jf. artikel 5 og eventuelt i samarbejde med Eurojust

d) deltage i fælles efterforskningshold og foreslå, at sådanne hold oprettes i henhold til artikel 5

e) meddele oplysninger og yde analytisk støtte til medlemsstaterne i forbindelse med større internationale begivenheder

f) udarbejde trusselsvurderinger, strategiske og operationelle analyser og rapporter om den generelle situation

g) udvikle, dele og fremme ekspertviden om metoder til forebyggelse af kriminalitet, efterforskningsprocedurer og tekniske og kriminaltekniske metoder samt rådgive medlemsstaterne

h) støtte medlemsstaternes informationsudvekslingsaktiviteter, operationer og efterforskninger på tværs af landegrænserne samt fælles efterforskningshold, herunder ved at yde operationel, teknisk og finansiel støtte

i) levere specialiseret uddannelse og bistå medlemsstaterne med at tilrettelægge uddannelse, herunder med levering af finansiel støtte, inden for rammerne af sine målsætninger og i overensstemmelse med de personale- og budgetressourcer, som det har til sin rådighed, i samordning med Den Europæiske Unions agentur for uddannelse inden for retshåndhævelse (Cepol)

j) samarbejde med de EU-organer, der er oprettet med hjemmel i afsnit V i TEUF, og med OLAF, navnlig gennem informationsudvekslinger og ved at yde dem analytisk bistand inden for deres kompetenceområder

k) meddele oplysninger og yde støtte til EU-krisestyringsstrukturer og -missioner, der er oprettet med hjemmel i TEU, inden for rammerne af Europols målsætninger som fastsat i artikel 3

l) udvikle specialiserede EU-ekspertisecentre for bekæmpelse af visse former for kriminalitet inden for rammerne af Europols målsætninger, navnlig Det Europæiske Center til Bekæmpelse af IT-Kriminalitet.

m) støtte medlemsstaternes indsats for at forebygge og bekæmpe de former for kriminalitet, der er anført i bilag I, som lettes, fremmes eller begås ved hjælp af internettet, herunder i samarbejde med medlemsstaterne foretage indberetninger af internetindhold, med hvilket sådanne former for kriminalitet lettes, fremmes eller begås, til de pågældende udbydere af onlinetjenester med henblik på deres frivillige overvejelse af, om det indberettede internetindhold er i overensstemmelse med deres egne vilkår og betingelser.

2. Europol udarbejder strategiske analyser og trusselsvurderinger til hjælp for Rådet og Kommissionen, når de skal fastlægge Unionens strategiske og operationelle prioriteter for bekæmpelse af kriminalitet. Europol bistår tillige med den operationelle gennemførelse af disse prioriteter.

3. Europol leverer strategiske analyser og trusselsvurderinger til brug for en effektiv og virkningsfuld anvendelse af de ressourcer, som på nationalt plan og på EU-plan er til rådighed til operationel indsats og støtte til denne indsats.

4. Europol fungerer som centralkontor for bekæmpelse af eurofalskmøntneri i overensstemmelse med Rådets afgørelse 2005/511/RIA (19). Europol fremmer endvidere koordinering af foranstaltninger til bekæmpelse af eurofalskmøntneri, der gennemføres af medlemsstaternes kompetente myndigheder eller af fælles efterforskningshold, eventuelt i samarbejde med EU-organer og tredjelandes myndigheder.

5. Europol anvender ikke tvangsindgreb under udøvelsen af sine opgaver.

KAPITEL II

Samarbejde mellem medlemsstaterne og Europol

Artikel 5

Deltagelse i fælles efterforskningshold

1. Europolansatte kan deltage i aktiviteter udøvet af fælles efterforskningshold, som beskæftiger sig med kriminalitet, der er omfattet af Europols målsætninger. Aftalen om oprettelse af et fælles efterforskningshold skal fastlægge betingelserne for deltagelse af Europolansatte i holdet og skal indeholde oplysninger om reglerne om ansvar.

2. Europolansatte kan inden for begrænsningerne i lovgivningen i de medlemsstater, hvor et fælles efterforskningshold opererer, bistå i forbindelse med alle aktiviteter og udvekslinger af oplysninger med alle medlemmerne af det fælles efterforskningshold.

3. Europolansatte, der deltager i et fælles efterforskningshold, kan i overensstemmelse med denne forordning give alle medlemmer af holdet de nødvendige oplysninger, der er behandlet af Europol til de formål, der er fastsat i artikel 18, stk. 2. Europol underretter på samme tid de nationale enheder i de medlemsstater, der er repræsenteret på holdet, og de nationale enheder i de medlemsstater, der har stillet oplysningerne til rådighed.

4. Oplysninger, som Europolansatte er kommet i besiddelse af i forbindelse med deres deltagelse i et fælles efterforskningshold, må med samtykke fra den medlemsstat, der stillede oplysningerne til rådighed, og på dennes ansvar behandles af Europol til de formål, der er fastsat i artikel 18, stk. 2, på de betingelser, der er fastsat i denne forordning.

5. Har Europol grund til at antage, at det vil være nyttigt for en efterforskning, at der oprettes et fælles efterforskningshold, kan den foreslå dette for de berørte medlemsstater, og træffe foranstaltninger til at bistå dem med at oprette det fælles efterforskningshold.

Artikel 6

Anmodning fra Europol om at indlede en strafferetlig efterforskning

1. Finder Europol i en konkret sag, at der bør indledes strafferetlig efterforskning af en strafbar handling, der er inden for rammerne af dets målsætninger, anmoder det gennem de nationale enheder de berørte medlemsstaters kompetente myndigheder om at indlede, gennemføre eller koordinere en sådan strafferetlig efterforskning.

2. De nationale enheder underretter straks Europol om den beslutning, som medlemsstaternes kompetente myndigheder træffer angående enhver anmodning i henhold til stk. 1.

3. Hvis en medlemsstats kompetente myndigheder beslutter ikke at efterkomme en anmodning fra Europol i henhold til stk. 1, meddeler de Europol grundene til deres beslutning uden unødigt ophold, helst inden for en måned efter modtagelse af anmodningen. De kan dog undlade at meddele grundene, hvis dette ville:

a) være i modstrid med den pågældende medlemsstats væsentlige sikkerhedsinteresser, eller

b) bringe gennemførelsen af en igangværende efterforskning eller en enkeltpersons sikkerhed i fare.

4. Europol underretter straks Eurojust om alle anmodninger i henhold til stk. 1 og om enhver beslutning, som den kompetente myndighed i en medlemsstat har truffet i henhold til stk. 2.

Artikel 7

Nationale Europolenheder

1. Medlemsstaterne og Europol samarbejder med hinanden om udførelsen af deres respektive opgaver som fastsat i denne forordning.

2. Hver medlemsstat opretter eller udpeger en national enhed, der skal være forbindelsesled mellem Europol og denne medlemsstats kompetente myndigheder. Hver medlemsstat udnævner en embedsmand til leder af sin nationale enhed.

3. Hver medlemsstat sikrer, at dens nationale enhed er kompetent i henhold til national ret til at udføre de opgaver, der er tildelt nationale enheder i denne forordning, og navnlig at den har adgang til de nationale retshåndhævelsesoplysninger og andre relevante oplysninger, som er nødvendige for samarbejdet med Europol.

4. Hver medlemsstat træffer bestemmelse om sin nationale enheds organisation og personale i overensstemmelse med sin nationale ret.

5. I overensstemmelse med stk. 2 er den nationale enhed forbindelsesled mellem Europol og medlemsstaternes kompetente myndigheder. Med forbehold af betingelser, der fastsættes af medlemsstaterne, herunder forudgående inddragelse af den nationale enhed, kan medlemsstaterne dog tillade direkte kontakter mellem deres kompetente myndigheder og Europol. Den nationale enhed modtager samtidig fra Europol eventuelle oplysninger, der udveksles under direkte kontakter mellem Europol og de kompetente myndigheder, medmindre den nationale enhed tilkendegiver, at den ikke har behov for at modtage sådanne oplysninger.

6. Hver medlemsstat skal gennem sin nationale enhed eller, med forbehold af stk. 5, en kompetent myndighed navnlig:

a) meddele Europol de oplysninger, som er nødvendige, for at Europol kan opfylde sine målsætninger, herunder oplysninger om de former for kriminalitet, hvis forebyggelse eller bekæmpelse anses for en prioritet for Unionen

b) sikre, at alle relevante kompetente myndigheder kommunikerer og samarbejder effektivt med Europol

c) øge bevidstheden om Europols aktiviteter

d) i overensstemmelse med artikel 38, stk. 5, litra a), sikre overholdelse af national ret, når de videregiver oplysninger til Europol.

7. Med forbehold af medlemsstaternes varetagelse af deres opgaver med hensyn til opretholdelse af lov og orden og sikring af den interne sikkerhed, er medlemsstaterne ikke forpligtet til i en given sag at meddele oplysninger i overensstemmelse med stk. 6, litra a), hvis dette ville:

a) være i modstrid med den pågældende medlemsstats væsentlige sikkerhedsinteresser

b) bringe gennemførelsen af en igangværende efterforskning eller en persons sikkerhed i fare, eller

c) afsløre oplysninger, der vedrører organisationer eller særlig efterretningsvirksomhed i forbindelse med national sikkerhed.

Medlemsstaterne er dog forpligtede til at meddele oplysningerne, så snart de ophører med at være omfattet af første afsnit, litra a), b) eller c).

8. Medlemsstaterne sikrer, at deres finansielle efterretningsenheder, der er oprettet i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/60/EF (20), har tilladelse til at samarbejde med Europol gennem deres nationale enhed for så vidt angår analyser, der er omfattet af deres mandat og kompetenceområde.

9. Lederne af de nationale enheder mødes regelmæssigt, navnlig for at drøfte og løse problemer, der opstår i forbindelse med deres operationelle samarbejde med Europol.

10. De nationale enheders udgifter til kommunikation med Europol afholdes af medlemsstaterne og kræves med undtagelse af tilslutningsudgifterne ikke godtgjort af Europol.

11. Europol udfærdiger en årsrapport om de oplysninger, som hver medlemsstat har meddelt i henhold til stk. 6, litra a), på grundlag af kvantitative og kvalitative evalueringskriterier, der fastlægges af bestyrelsen. Årsrapporten fremsendes til Europa-Parlamentet, Rådet, Kommissionen og de nationale parlamenter.

Artikel 8

Forbindelsesofficerer

1. Hver national enhed udpeger mindst én forbindelsesofficer, der tilknyttes Europol. Medmindre andet er fastsat i denne forordning, er forbindelsesofficererne undergivet national ret i den medlemsstat, der har udpeget dem.

2. Forbindelsesofficererne fungerer som nationale forbindelseskontorer ved Europol og instrueres af deres nationale enhed om at varetage dennes interesser i Europol i henhold til national ret i den medlemsstat, der har udpeget dem, og de bestemmelser, der finder anvendelse på forvaltningen af Europol.

3. Forbindelsesofficerer bistår med udvekslingen af oplysninger mellem Europol og deres medlemsstater.

4. Forbindelsesofficerer bistår i overensstemmelse med deres nationale ret med udvekslingen af oplysninger mellem deres medlemsstater og andre medlemsstaters, tredjelandes og internationale organisationers forbindelsesofficerer. Europols infrastruktur kan i overensstemmelse med national ret også anvendes til bilateral udveksling om kriminalitet, der falder uden for rammerne af Europols målsætninger. Enhver sådan udveksling af oplysninger skal være i overensstemmelse med gældende EU-ret og gældende national ret.

5. Bestyrelsen fastsætter forbindelsesofficerernes rettigheder og forpligtelser i forhold til Europol. Forbindelsesofficererne nyder de privilegier og immuniteter, der er nødvendige for udførelsen af deres opgaver, i overensstemmelse med artikel 63, stk. 2.

6. Europol sikrer, at forbindelsesofficererne er fuldt ud informeret om og inddraget i alle Europols aktiviteter, i det omfang det er nødvendigt for udførelsen af deres opgaver.

7. Europol afholder omkostningerne ved at stille de nødvendige lokaler til rådighed for medlemsstaterne i Europolbygningen og yde forbindelsesofficererne passende støtte med henblik på udførelsen af deres opgaver. Alle andre udgifter i forbindelse med udpegelsen af forbindelsesofficerer afholdes af de medlemsstater, der har udpeget dem, herunder udgifter til forbindelsesofficerernes udstyr, medmindre Europa-Parlamentet og Rådet efter henstilling fra bestyrelsen træffer anden afgørelse herom.

KAPITEL III

Europols organisation

Artikel 9

Europols forvaltnings- og ledelsesstruktur

Europols forvaltnings- og ledelsesstruktur består af:

a) en bestyrelse

b) en administrerende direktør

c) om fornødent andre rådgivende organer, som bestyrelsen opretter i medfør af artikel 11, stk. 1, litra s)

Afdeling 1

Bestyrelsen

Artikel 10

Bestyrelsens sammensætning

1. Bestyrelsen består af en repræsentant for hver medlemsstat og en repræsentant for Kommissionen. Hver repræsentant har en stemmeret.

2. Medlemmerne af bestyrelsen udnævnes under hensyntagen til deres kendskab til retshåndhævelsessamarbejde.

3. Hvert bestyrelsesmedlem har en suppleant, der udnævnes under hensyntagen til kriteriet i stk. 2. Suppleanten repræsenterer medlemmet i hans eller hendes fravær.

Der bør ligeledes tages hensyn til princippet om en afbalanceret kønsrepræsentation i bestyrelsen.

4. Med forbehold af medlemsstaternes og Kommissionens ret til at bringe deres respektive medlems og suppleants mandat til ophør er medlemsskabet af bestyrelsen for en periode på fire år. Denne periode kan forlænges.

Artikel 11

Bestyrelsens opgaver

1. Bestyrelsen skal:

a) hvert år med et flertal på to tredjedele af sine medlemmer og i overensstemmelse med artikel 12 vedtage et dokument med Europols flerårige programmering og dets årlige arbejdsprogram for det følgende år

b) med et flertal på to tredjedele af sine medlemmer vedtage Europols årlige budget og udøve andre funktioner vedrørende Europols budget i medfør af kapitel X

c) vedtage en konsolideret årsberetning om Europols aktiviteter og sende den til Europa-Parlamentet, Rådet, Kommissionen, Revisionsretten og de nationale parlamenter inden den 1. juli i det følgende år. Den konsoliderede årsberetning offentliggøres

d) vedtage de finansielle bestemmelser for Europol i henhold til artikel 61

e) vedtage en intern strategi for bekæmpelse af svig, som står i rimeligt forhold til risikoen for svig og tager omkostningerne og fordelene ved de foranstaltninger, der skal gennemføres, i betragtning

f) vedtage bestemmelser til forebyggelse og håndtering af interessekonflikter for så vidt angår bestyrelsesmedlemmerne, herunder i relation til deres interesseerklæringer

g) over for Europols ansatte udøve de beføjelser, som personalevedtægten tillægger ansættelsesmyndigheden, og som ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte tillægger den myndighed, der har beføjelse til at indgå en ansættelseskontrakt for øvrige ansatte (»beføjelserne som ansættelsesmyndighed«), jf. stk. 2

h) vedtage de nærmere bestemmelser til gennemførelse af personalevedtægten og ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i medfør af personalevedtægtens artikel 110

i) vedtage interne regler for udvælgelsesproceduren for den administrerende direktør, herunder regler for sammensætning af udvælgelseskomitéen, som sikrer dens uafhængighed og upartiskhed

j) foreslå Rådet en slutliste over kandidater til stillingerne som administrerende direktør og vicedirektører og i påkommende tilfælde foreslå Rådet, at deres embedsperiode forlænges, eller at de afskediges, jf. artikel 54 og 55

k) opstille resultatindikatorer og føre tilsyn med den administrerende direktørs resultater, herunder med gennemførelsen af bestyrelsens afgørelser

l) udnævne en databeskyttelsesansvarlig, som er funktionelt uafhængig under udførelsen af sit hverv

m) udnævne en regnskabsfører, som personalevedtægten og ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte skal finde anvendelse på, og som skal være funktionelt uafhængig i udøvelsen af sit hverv

n) eventuelt etablere en intern revisionsfunktion

o) sikre passende opfølgning på resultater og henstillinger fra interne eller eksterne revisionsrapporter og evalueringer samt fra undersøgelser foretaget af OLAF og EDPS

p) fastsætte evalueringskriterier for årsrapporten i henhold til artikel 7, stk. 11

q) vedtage retningslinjer med nærmere angivelse af procedurerne for Europols behandling af oplysninger i henhold til artikel 18 efter høring af EDPS

r) træffe afgørelse om indgåelse af samarbejdsordninger og administrative ordninger i overensstemmelse med henholdsvis artikel 23, stk. 4, og artikel 25, stk. 1

s) under hensyntagen til både forretningsmæssige og finansielle krav træffe afgørelse om etablering af Europols interne strukturer, herunder EU-ekspertisecentre som omhandlet i artikel 4, stk. 1, litra l), på et forslag af den administrerende direktør

t) vedtage sin forretningsorden, herunder bestemmelser om sit sekretariats opgaver og funktion

u) eventuelt vedtage andre interne regler.

2. Hvis bestyrelsen finder det nødvendigt for udførelsen af Europols opgaver, kan den opfordre Rådet til, at det henleder Kommissionens opmærksomhed på, at der er behov for en afgørelse om tilstrækkeligt beskyttelsesniveau, som omhandlet i artikel 25, stk. 1, litra a), eller for en henstilling med henblik på en afgørelse om bemyndigelse til indledning af forhandlinger med henblik på indgåelsen af en international aftale som omhandlet i artikel 25, stk. 1, litra b).

3. I overensstemmelse med personalevedtægtens artikel 110 vedtager bestyrelsen i medfør af artikel 2, stk. 1, i personalevedtægten og artikel 6 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte en afgørelse om delegation af de relevante beføjelser som ansættelsesmyndighed til den administrerende direktør og om fastsættelse af betingelserne for suspension af en sådan delegation af beføjelser. Den administrerende direktør bemyndiges til at subdelegere disse beføjelser.

Når det på grund af ekstraordinære omstændigheder er nødvendigt, kan bestyrelsen ved afgørelse midlertidigt suspendere delegationen af beføjelserne som ansættelsesmyndighed til den administrerende direktør og enhver subdelegation af sådanne beføjelser og selv udøve beføjelserne eller delegere dem til et af sine medlemmer eller til en anden medarbejder end den administrerende direktør.

Artikel 12

Flerårig programmering og årlige arbejdsprogrammer

1. Bestyrelsen vedtager senest den 30. november hvert år et dokument indeholdende Europols flerårige programmering og årlige arbejdsprogram på grundlag af et forslag fra den administrerende direktør og under hensyntagen til Kommissionens udtalelse og for den flerårige programmerings vedkommende efter høring af Gruppen for Fælles Parlamentarisk Kontrol. Bestyrelsen fremsender dette dokument til Rådet, Kommissionen og Gruppen for Fælles Parlamentarisk Kontrol.

2. Den flerårige programmering skal indeholde den overordnede strategiske programmering, herunder målsætningerne, de forventede resultater og resultatindikatorerne. Den skal endvidere indeholde ressourceplanlægningen, herunder det flerårige budget og den flerårige personaleplan. Den skal indeholde strategien for forholdet til tredjelande og internationale organisationer.

Den flerårige programmering skal gennemføres i årlige arbejdsprogrammer og skal i nødvendigt omfang ajourføres i lyset af resultaterne af eksterne og interne evalueringer. Evalueringernes konklusioner skal også i nødvendigt omfang afspejles i det årlige arbejdsprogram for det følgende år.

3. Det årlige arbejdsprogram skal indeholde detaljerede mål, forventede resultater og resultatindikatorer. Det skal også indeholde en beskrivelse af de foranstaltninger, der skal finansieres, og oplysninger om de finansielle ressourcer og personaleressourcer, der afsættes til hver foranstaltning, i overensstemmelse med principperne om aktivitetsbaseret budgetlægning og -forvaltning. Det årlige arbejdsprogram skal være i overensstemmelse med den flerårige programmering. Det skal klart anføres i programmet, hvilke opgaver der er blevet tilføjet, ændret eller slettet i forhold til det foregående regnskabsår.

4. Hvis Europol efter vedtagelsen af et årligt arbejdsprogram tillægges en ny opgave, ændrer bestyrelsen det årlige arbejdsprogram.

5. Væsentlige ændringer af det årlige arbejdsprogram vedtages efter samme procedure som den, der gælder for vedtagelsen af det oprindelige årlige arbejdsprogram. Bestyrelsen kan delegere beføjelsen til at foretage ikkevæsentlige ændringer i det årlige arbejdsprogram til den administrerende direktør.

Artikel 13

Bestyrelsens formand og næstformand

1. Bestyrelsen vælger en formand og en næstformand blandt den gruppe af tre medlemsstater, som i fællesskab har udarbejdet Rådets 18-månedersprogram. De udnævnes for den 18-månedersperiode, der svarer til Rådets program. Hvis formandens eller næstformandens medlemskab af bestyrelsen ophører på et tidspunkt under deres mandatperiode som formand eller næstformand, udløber deres mandatperiode dog automatisk samtidig.

2. Formanden og næstformanden vælges med et flertal på to tredjedele af bestyrelsesmedlemmerne.

3. Hvis formanden ikke er i stand til at udføre sit hverv, afløses han eller hun automatisk af næstformanden.

Artikel 14

Bestyrelsesmøder

1. Bestyrelsesformanden indkalder til bestyrelsesmøder.

2. Den administrerende direktør deltager i bestyrelsens drøftelser.

3. Bestyrelsen afholder mindst to ordinære møder om året. Bestyrelsen mødes desuden på initiativ af bestyrelsesformanden eller efter anmodning fra Kommissionen eller fra mindst en tredjedel af bestyrelsesmedlemmerne.

4. Bestyrelsen kan indbyde enhver, hvis synspunkter kan være relevante for diskussionen, herunder, hvis dette er relevant, en repræsentant fra Gruppen for Fælles Parlamentarisk Kontrol, til at deltage i mødet som observatør uden stemmeret.

5. Bestyrelsesmedlemmerne og suppleanterne kan under møderne, såfremt forretningsordenen tillader det, bistås af rådgivere eller eksperter.

6. Europol varetager sekretariatsopgaverne for bestyrelsen.

Artikel 15

Bestyrelsens afstemningsregler

1. Bestyrelsen træffer afgørelse med et flertal af sine medlemmer, jf. dog artikel 11, stk. 1, litra a) og b), artikel 13, stk. 2, artikel 50, stk. 2, artikel 54, stk. 8, og artikel 64.

2. Hvert medlem har én stemme. Hvis et medlem ikke er til stede, er hans eller hendes suppleant berettiget til at udøve hans eller hendes stemmeret.

3. Den administrerende direktør deltager ikke i afstemningen.

4. I bestyrelsens forretningsorden fastsættes mere detaljerede afstemningsregler, navnlig regler om, hvornår et medlem kan handle på et andet medlems vegne, samt om nødvendigt regler om beslutningsdygtighed.

Afdeling 2

Den administrerende direktør

Artikel 16

Den administrerende direktørs ansvarsområder

1. Den administrerende direktør forestår ledelsen af Europol. Den administrerende direktør er ansvarlig over for bestyrelsen.

2. Med forbehold af Kommissionens eller bestyrelsens beføjelser er den administrerende direktør uafhængig i udførelsen af sit hverv og må hverken søge eller modtage instruktioner fra regeringer eller andre organer.

3. Rådet kan anmode den administrerende direktør om at aflægge rapport om udførelsen af hans eller hendes hverv.

4. Den administrerende direktør er Europols repræsentant i retlig henseende.

5. Den administrerende direktør er ansvarlig for udførelsen af de opgaver, der pålægges Europol ved denne forordning, navnlig:

a) den daglige administration af Europol

b) fremsættelse af forslag til bestyrelsen med henblik på etablering af Europols interne strukturer

c) gennemførelse af bestyrelsens afgørelser

d) udarbejdelse af udkastet til den flerårige programmering og de årlige arbejdsprogrammer og forelæggelse heraf for bestyrelsen efter høring af Kommissionen

e) gennemførelse af den flerårige programmering og de årlige arbejdsprogrammer og aflæggelse af rapport om gennemførelsen heraf til bestyrelsen

f) udarbejdelse af udkast til de nærmere bestemmelser til gennemførelse af personalevedtægten og ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i medfør af personalevedtægtens artikel 110

g) udarbejdelse af udkastet til en konsolideret årsberetning om Europols aktiviteter og forelæggelse heraf for bestyrelsen til vedtagelse

h) forberedelse af en handlingsplan som opfølgning på konklusionerne i de interne eller eksterne revisionsrapporter og evalueringer og undersøgelsesrapporter og henstillinger fra undersøgelser foretaget af OLAF og EDPS samt aflæggelse af en statusrapport to gange om året til Kommissionen og regelmæssigt til bestyrelsen

i) beskyttelse af Unionens finansielle interesser gennem anvendelse af foranstaltninger til forebyggelse af svig, korruption og anden ulovlig aktivitet og gennem effektiv kontrol, der dog ikke må gribe ind i OLAF's undersøgelsesbeføjelser, og, hvis der konstateres uregelmæssigheder, gennem inddrivelse af uretmæssigt udbetalte beløb og efter omstændighederne gennem administrative og finansielle sanktioner, der er effektive, står i et rimeligt forhold til uregelmæssigheden og har afskrækkende virkning

j) udarbejdelse af et udkast til Europols interne strategi for bekæmpelse af svig og forelæggelse heraf for bestyrelsen til vedtagelse

k) udarbejdelse af udkast til interne regler om forebyggelse og håndtering af interessekonflikter for så vidt angår medlemmer af bestyrelsen og forelæggelse af disse udkast til regler for bestyrelsen til vedtagelse

l) udarbejdelse af udkast til finansielle bestemmelser for Europol

m) udarbejdelse af Europols udkast til overslag over indtægter og udgifter og gennemførelse af dets budget

n) ydelse af støtte til bestyrelsesformanden i forbindelse med forberedelsen af bestyrelsesmøderne

o) regelmæssig informering af bestyrelsen om gennemførelsen af Unionens strategiske og operationelle prioriteter for bekæmpelse af kriminalitet

p) udførelse af andre opgaver i henhold til denne forordning.

KAPITEL IV

Behandling af oplysninger

Artikel 17

Informationskilder

1. Europol må kun behandle oplysninger, der er meddelt agenturet af:

a) medlemsstaterne i henhold til deres nationale ret og artikel 7

b) EU-organer, tredjelande og internationale organisationer i henhold til kapitel V

c) private parter og privatpersoner i henhold til kapitel V.

2. Europol kan direkte indhente og behandle oplysninger, herunder personoplysninger, fra offentligt tilgængelige kilder, herunder internettet og offentlige oplysninger.

3. Hvis Europol i henhold til Unionens eller internationale eller nationale retlige instrumenter har ret til at foretage datasøgning i EU-informationssystemer eller internationale eller nationale informationssystemer, kan det indhente og behandle oplysninger, herunder personoplysninger, ad denne vej, såfremt det er nødvendigt for udførelsen af dets opgaver. De relevante bestemmelser i disse instrumenter i EU-retten, folkeretten eller national ret finder anvendelse på Europols adgang til og brug af disse oplysninger, i det omfang de indeholder regler om adgang og brug, der er strengere end de regler, der er fastsat i henhold til denne forordning. Der gives kun adgang til disse informationssystemer for ansatte i Europol, der har fået tilladelse hertil, og kun i det omfang, det er nødvendigt for og står i et rimeligt forhold til udførelsen af deres opgaver.

Artikel 18

Formål med behandling af oplysninger

1. Europol kan behandle oplysninger, herunder personoplysninger, for så vidt det er nødvendigt for at nå målsætningerne i artikel 3.

2. Personoplysninger må kun behandles til følgende formål:

a) krydstjek med henblik på at finde sammenhænge eller andre relevante forbindelser mellem oplysninger om: i) personer, som mistænkes for at have begået eller deltaget i en strafbar handling, som henhører under Europols kompetence, eller som er dømt for en sådan handling ii) personer, om hvem der er konkrete indicier for eller en rimelig grund til at antage, at de vil begå strafbare handlinger, som henhører under Europols kompetence

b) analyser af strategisk eller tematisk art

c) operationelle analyser

d) lettelse af informationsudvekslingen mellem medlemsstater, Europol, andre EU-organer, tredjelande og internationale organisationer.

3. Behandling med henblik på operationelle analyser som omhandlet i stk. 2, litra c), foretages ved hjælp af operationelle analyseprojekter, for hvilke der gælder følgende særlige sikkerhedsforanstaltninger:

a) For hvert operationelt analyseprojekt fastlægger den administrerende direktør det specifikke formål, kategorier af personoplysninger og kategorier af registrerede, deltagere, opbevaringens varighed og betingelser for adgang, videregivelse og anvendelse af de pågældende oplysninger og underretter bestyrelsen og EDPS herom.

b) Personoplysninger må kun indsamles og behandles med henblik på det fastlagte operationelle analyseprojekts formål. Hvis det bliver klart, at personoplysninger kan være relevante for et andet operationelt analyseprojekt, er yderligere behandling af disse personoplysninger kun tilladt, for så vidt en sådan videre behandling er nødvendig og forholdsmæssig, og personoplysningerne er i overensstemmelse med de bestemmelser, der gælder for det andet analyseprojekt, jf. litra a).

c) Kun bemyndigede ansatte må få adgang til og behandle oplysninger vedrørende det pågældende projekt.

4. Behandling omhandlet i stk. 2 og 3 foretages i overensstemmelse med de i denne forordning fastsatte databeskyttelsesgarantier. Europol skal behørigt dokumentere disse behandlingsoperationer. Dokumentationen stilles efter anmodning til rådighed for den databeskyttelsesansvarlige og EDPS med henblik på kontrol af behandlingsoperationernes lovlighed.

5. De kategorier af personoplysninger, der må indsamles og behandles til hvert af de i stk. 2 anførte formål, og de kategorier af registrerede, hvis oplysninger må indsamles og behandles til hvert af disse formål, er opført på listen i bilag II.

6. Europol kan midlertidigt behandle oplysninger med henblik på at afgøre, om de pågældende oplysninger er relevante for dets opgaver og, hvis dette er tilfældet, til hvilke af de i stk. 2 anførte formål. Bestyrelsen præciserer på forslag af den administrerende direktør og efter at have hørt EDPS betingelserne for behandling af sådanne oplysninger, især med hensyn til adgang til og brug af oplysningerne samt tidsfrister for opbevaring og sletning af oplysninger, som ikke må være på over seks måneder, idet der tages behørigt hensyn til de i artikel 34 anførte principper.

7. Bestyrelsen vedtager, hvor dette er relevant, efter høring af EDPS retningslinjer med nærmere angivelse af procedurerne for behandling af oplysninger til de formål, der er nævnt i stk. 2, i henhold til artikel 11, stk. 1, litra q).

Artikel 19

Bestemmelse af formålet med og restriktioner i forbindelse med Europols behandling af oplysninger

1. Medlemsstater, EU-organer, tredjelande eller internationale organisationer, der meddeler oplysninger til Europol, bestemmer til hvilket eller hvilke af de i artikel 18 nævnte formål oplysningerne skal behandles. Hvis de ikke har gjort dette, behandler Europol efter aftale med leverandøren af de pågældende oplysninger disse oplysninger med henblik på at fastslå deres relevans, og til hvilket eller hvilke formål de yderligere skal behandles. Europol må kun behandle oplysninger til andre formål end dem, som oplysningerne blev meddelt til, hvis leverandøren af oplysningerne har givet tilladelse til at gøre det.

2. Medlemsstater, EU-organer, tredjelande og internationale organisationer kan ved meddelelse af oplysninger til Europol anføre, om adgangen til oplysningerne eller brugen af dem generelt eller konkret skal begrænses, herunder med hensyn til deres videregivelse, sletning eller tilintetgørelse. Hvis behovet for sådanne begrænsninger opstår, efter oplysningerne er blevet meddelt, informerer de Europol herom. Europol skal overholde disse begrænsninger.

3. I behørigt begrundede tilfælde kan Europol foretage begrænsninger i medlemsstaters, EU-organers, tredjelandes og internationale organisationers adgang til eller brug af oplysninger, der er indhentet fra offentligt tilgængelige kilder.

Artikel 20

Medlemsstaternes og Europols personales adgang til oplysninger, som Europol opbevarer

1. Medlemsstaterne har i henhold til deres nationale ret og artikel 7, stk. 5, adgang til og kan søge i alle oplysninger, der er meddelt til formålene i artikel 18, stk. 2, litra a) og b). Dette berører ikke den ret, som medlemsstaterne, EU-organer, tredjelande og internationale organisationer har til at anføre eventuelle begrænsninger i overensstemmelse med artikel 19, stk. 2.

2. Medlemsstaterne har i henhold til deres nationale ret og artikel 7, stk. 5, indirekte adgang til oplysninger, der er meddelt til formålet i artikel 18, stk. 2, litra c), for at få svar på, om der findes oplysninger om søgeemnet. Dette berører ikke eventuelle begrænsninger, som de medlemsstater, EU-organer, tredjelande og internationale organisationer, der har meddelt oplysningerne, har anført i overensstemmelse med artikel 19, stk. 2.

Hvis der findes oplysninger om søgeemnet, indleder Europol den procedure, hvorefter de oplysninger, der svarer til søgeemnet, kan videregives i overensstemmelse med afgørelsen fra den, der meddelte Europol oplysningerne.

3. I overensstemmelse med national ret må de i stk. 1 og 2 omhandlede oplysninger kun tilgås og viderebehandles af medlemsstaterne med det formål at forebygge og bekæmpe:

a) former for kriminalitet, der henhører under Europols kompetence, og

b) andre former for grov kriminalitet, jf. Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA (21).

4. Ansatte i Europol, som er blevet bemyndiget hertil af den administrerende direktør, har adgang til de oplysninger, som Europol behandler, i det omfang det er nødvendigt for, at de kan udføre deres opgaver, jf. dog artikel 67.

Artikel 21

Eurojusts og OLAF's adgang til oplysninger, som Europol opbevarer

1. Med forbehold af eventuelle begrænsninger, som medlemsstaten, EU-organet, tredjelandet eller den internationale organisation, der har meddelt de pågældende oplysninger, har anført, jf. artikel 19, stk. 2, træffer Europol alle nødvendige foranstaltninger for, at Eurojust og OLAF inden for deres respektive mandater kan få indirekte adgang til oplysninger, der er meddelt til formålene i artikel 18, stk. 2, litra a), b) og c), for at få svar på, om der findes oplysninger om søgeemnet.

Hvis der findes oplysninger om søgeemnet, indleder Europol den procedure, hvorefter de oplysninger, der svarer til søgeemnet, kan videregives i overensstemmelse med afgørelsen fra den, der meddelte Europol oplysningerne, og kun i det omfang, de oplysninger, der svarer til søgeemnet, er nødvendige for udførelsen af Eurojusts eller OLAF's opgaver.

2. Europol og Eurojust kan indgå en samarbejdsordning, der på gensidig vis og inden for deres respektive mandater sikrer adgang til og mulighed for at søge i alle oplysninger, der er meddelt med henblik på det i artikel 18, stk. 2, litra a), fastsatte formål. Dette berører ikke medlemsstaternes, EU-organernes, tredjelandes og internationale organisationers ret til at angive begrænsninger for adgang til og anvendelsen af sådanne oplysninger og skal være i overensstemmelse med de databeskyttelsesgarantier, der er fastsat i denne forordning.

3. Søgninger efter oplysninger i henhold til stk. 1 og 2 kan kun foretages med det formål at konstatere, om oplysninger hos Eurojust eller OLAF svarer til de oplysninger, som Europol behandler.

4. Europol må kun tillade søgninger i henhold til stk. 1 og 2 efter at have fået oplysninger fra Eurojust om, hvilke nationale medlemmer, stedfortrædere, assisterende medlemmer og ansatte i Eurojust der har fået tilladelse til at udføre søgninger, og fra OLAF om, hvilke OLAF-ansatte der har fået tilladelse til at udføre søgninger.

5. Hvis Europol eller en medlemsstat i forbindelse med Europols behandling af oplysninger som led i en konkret efterforskning konstaterer, at der er behov for koordinering, samarbejde eller støtte i overensstemmelse med Eurojusts eller OLAF's mandat, meddeler Europol dem dette og iværksætter proceduren for at dele oplysningerne i overensstemmelse med afgørelsen fra den medlemsstat, der har meddelt oplysningerne. I så fald rådfører Eurojust eller OLAF sig med Europol.

6. Eurojust, herunder kollegiet, de nationale medlemmer, stedfortræderne og de assisterende medlemmer samt de ansatte i Eurojust, og OLAF skal overholde alle generelle og specifikke begrænsninger i adgang eller brug, som medlemsstater, EU-organer, tredjelande og internationale organisationer har anført i henhold til artikel 19, stk. 2.

7. Europol, Eurojust og OLAF underretter hinanden, såfremt de efter at have konsulteret hinandens oplysninger i henhold til stk. 2 eller som følge af, at der findes oplysninger om søgeemnet i henhold til stk. 1, finder, at der er tegn på, at oplysningerne kan være forkerte eller kan være i modstrid med andre oplysninger.

Artikel 22

Underretningspligt over for medlemsstaterne

1. Europol giver i overensstemmelse med artikel 4, stk. 1, litra b), omgående en medlemsstat meddelelse om oplysninger, der vedrører den. Hvis sådanne oplysninger er genstand for begrænsninger i henhold til artikel 19, stk. 2, der ville være til hinder for, at de bliver videregivet, hører Europol den leverandør af oplysninger, der har anført adgangsbegrænsningen, og søger at opnå dennes tilladelse til videregivelse.

I tilfælde heraf må oplysningerne ikke videregives uden leverandørens udtrykkelige tilladelse.

2. Uanset om der er foretaget begrænsninger i adgangen, giver Europol en medlemsstat meddelelse om oplysninger, der vedrører den, hvis det er strengt nødvendigt for at afværge en nært forestående livsfare.

Europol giver da samtidig leverandøren af oplysningerne meddelelse om videregivelsen af oplysningerne og anfører grundene til sin analyse af situationen.

KAPITEL V

Forbindelser med partnere

Afdeling 1

Fælles bestemmelser

Artikel 23

Fælles bestemmelser

1. I det omfang det er nødvendigt, for at Europol kan udføre sine opgaver, kan Europol oprette og vedligeholde samarbejdsrelationer med EU-organer i overensstemmelse med disse organers formål og med myndigheder i tredjelande, internationale organisationer og private parter.

2. Europol kan udveksle alle oplysninger direkte, undtagen personoplysninger, med de i stk. 1 i denne artikel nævnte enheder, med forbehold af begrænsninger i henhold til artikel 19, stk. 2, og med forbehold af artikel 67, i det omfang en sådan udveksling er relevant, for at Europol kan udføre sine opgaver.

3. Den administrerende direktør underretter bestyrelsen om eventuelle regelmæssige samarbejdsrelationer, som Europol agter at oprette og vedligeholde i overensstemmelse med stk. 1 og 2, og om udviklingen i sådanne relationer, når de er oprettet.

4. Europol kan til de formål, der er fastsat i stk. 1 og 2, indgå samarbejdsordninger med de i stk. 1 nævnte enheder. Sådanne samarbejdsordninger må ikke give mulighed for udveksling af personoplysninger og er hverken bindende for Unionen eller dens medlemsstater.

5. Europol kan modtage og behandle personoplysninger fra de i stk. 1 nævnte enheder, i det omfang det er nødvendigt og forholdsmæssigt, for at Europol retmæssigt kan udføre sine opgaver, jf. dog bestemmelserne i dette kapitel.

6. Med forbehold af artikel 30, stk. 5, må Europol kun videregive personoplysninger til EU-organer, tredjelande og internationale organisationer, hvis det er nødvendigt for at forebygge og bekæmpe kriminalitet, der falder inden for rammerne af Europols målsætninger, og i overensstemmelse med denne forordning, og hvis modtageren giver tilsagn om, at oplysningerne udelukkende vil blive behandlet til det formål, hvortil de videregives. Hvis de oplysninger, der skal videregives, er meddelt af en medlemsstat, indhenter Europol den pågældende medlemsstats samtykke, medmindre medlemsstaten på forhånd har givet tilladelse til en sådan videregivelse til andre enten generelt eller under nærmere fastsatte betingelser. Et sådant samtykke kan til enhver tid tilbagekaldes.

7. Medlemsstaters, EU-organers, tredjelandes og internationale organisationers videregivelse til andre af personoplysninger, som Europol er i besiddelse af, er forbudt, medmindre Europol forinden udtrykkelig har givet tilladelse hertil.

8. Europol sikrer, at der foretages detaljeret registrering af alle videregivelser af personoplysninger og af grundene til sådanne videregivelser i overensstemmelse med denne forordning.

9. Oplysninger, der tydeligvis er opnået i åbenbar strid med menneskerettighederne, behandles ikke.

Afdeling 2

Videregivelse og udveksling af personoplysninger

Artikel 24

Videregivelse af personoplysninger til EU-organer

Med forbehold af eventuelle begrænsninger i henhold til artikel 19, stk. 2 eller 3, og med forbehold af artikel 67 kan Europol direkte videregive personoplysninger til et EU-organ, i det omfang en sådan videregivelse er nødvendig, for at Europol eller det EU-organ, der er modtageren, kan udføre sine opgaver.

Artikel 25

Videregivelse af personoplysninger til tredjelande og internationale organisationer

1. Med forbehold af eventuelle begrænsninger i henhold til artikel 19, stk. 2 eller 3, og med forbehold af artikel 67 kan Europol videregive personoplysninger til en myndighed i et tredjeland eller til en international organisation, i det omfang en sådan videregivelse er nødvendig, for at Europol kan udføre sine opgaver, med hjemmel i en af følgende:

a) en afgørelse, Kommissionen har vedtaget i overensstemmelse med den gældende EU-retsakt om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med kompetente myndigheders behandling af personoplysninger med henblik på at forebygge, efterforske, opdage eller retsforfølge straffelovsovertrædelser eller fuldbyrde strafferetlige sanktioner og om fri udveksling af sådanne oplysninger, der fastslår, at tredjelandet eller et territorium eller en behandlingssektor i dette tredjeland eller den pågældende internationale organisation sikrer et tilstrækkeligt niveau for databeskyttelse (»afgørelse om tilstrækkeligt beskyttelsesniveau«)

b) en international aftale, der er indgået mellem Unionen og det pågældende tredjeland eller den pågældende internationale organisation i medfør af artikel 218 i TEUF, og som giver tilstrækkelige garantier med hensyn til beskyttelsen af privatlivets fred og fysiske personers grundlæggende rettigheder og friheder

c) en samarbejdsaftale, der muliggør udveksling af personoplysninger, og som er indgået mellem Europol og det pågældende tredjeland eller den pågældende internationale organisation før den 1. maj 2017 i henhold til artikel 23 i afgørelse 2009/371/RIA.

Europol kan indgå administrative ordninger for at gennemføre sådanne aftaler eller afgørelser om tilstrækkeligt beskyttelsesniveau.

2. Den administrerende direktør underretter bestyrelsen om udveksling af personoplysninger med hjemmel i afgørelser om tilstrækkeligt beskyttelsesniveau i henhold til stk. 1, litra a).

3. Europol offentliggør på sit websted og ajourfører en liste over afgørelser om tilstrækkeligt beskyttelsesniveau, aftaler, administrative ordninger og andre instrumenter vedrørende videregivelse af personoplysninger i henhold til stk. 1.

4. Senest den … [fem år efter datoen for denne forordnings ikrafttræden] foretager Kommissionen en vurdering af bestemmelserne i de samarbejdsaftaler, der er omhandlet i stk. 1, litra c), navnlig dem om databeskyttelse. Kommissionen underretter Europa-Parlamentet og Rådet om resultaterne af denne vurdering og kan, hvis det er relevant, forelægge Rådet en henstilling med henblik på en afgørelse om bemyndigelse til indledning af forhandlinger om indgåelsen af internationale aftaler, jf. stk. 1, litra b).

5. Uanset stk. 1 kan den administrerende direktør give tilladelse til videregivelse af personoplysninger til tredjelande eller internationale organisationer under hensyntagen til sagens konkrete omstændigheder, hvis videregivelsen er:

a) nødvendig for at beskytte den registreredes eller en anden persons vitale interesser

b) nødvendig for at beskytte den registreredes legitime interesser, hvis det er påkrævet ved lov i den medlemsstat, der videregiver personoplysningerne

c) afgørende for at afværge en umiddelbar og alvorlig trussel mod en medlemsstats eller et tredjelands offentlige sikkerhed

d) nødvendig i enkeltsager med henblik på forebyggelsen, efterforskningen, opdagelsen eller retsforfølgningen af strafbare handlinger eller fuldbyrdelsen af strafferetlige sanktioner, eller

e) nødvendig i enkeltsager med henblik på at fastslå et retskrav eller gøre det gældende eller forsvare det ved en domstol i forbindelse med forebyggelse, efterforskning, opdagelse eller retsforfølgning af en konkret strafbar handling eller fuldbyrdelse af en konkret strafferetlig sanktion.

Personoplysninger må ikke videregives, hvis den administrerende direktør fastslår, at den pågældende registreredes grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder vægter højere end den offentlige interesse i den i litra d) og e) omhandlede videregivelse.

Undtagelser må ikke finde anvendelse på systematiske, omfangsrige eller strukturelle videregivelser af oplysninger.

6. Uanset stk. 1 kan bestyrelsen efter aftale med EDPS, hvis der foreligger passende garantier for beskyttelse af privatlivets fred og fysiske personers grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder, i en periode, der ikke må overstige et år, med mulighed for forlængelse give tilladelse til en gruppe videregivelser i overensstemmelse med stk. 5, litra a)-e). En sådan tilladelse skal være behørigt begrundet og dokumenteret.

7. Den administrerende direktør underretter så hurtigt som muligt bestyrelsen og EDPS om de tilfælde, hvor stk. 5 har været anvendt.

8. Europol fører et detaljeret register over alle videregivelser foretaget i henhold til denne artikel.

Artikel 26

Udveksling af personoplysninger med private parter

1. I det omfang det er nødvendigt, for at Europol kan udføre sine opgaver, kan Europol behandle personoplysninger opnået fra private parter, hvis de modtages gennem:

a) en medlemsstats nationale enhed i overensstemmelse med national ret

b) kontaktpunktet i et tredjeland eller en international organisation, hvormed Europol før den 1. maj 2017 har indgået en samarbejdsaftale, der muliggør udveksling af personoplysninger, i medfør af artikel 23 i afgørelse 2009/371/RIA, eller

c) en myndighed i et tredjeland eller en international organisation, der er omfattet af en afgørelse om tilstrækkeligt beskyttelsesniveau som omhandlet i artikel 25, stk. 1, litra a), i denne forordning, eller hvormed Unionen har indgået en international aftale i medfør af artikel 218 i TEUF.

2. I tilfælde, hvor Europol ikke desto mindre modtager personoplysninger direkte fra private parter, og hvor den berørte nationale enhed, det berørte kontaktpunkt eller den berørte myndighed som omhandlet i stk. 1 ikke kan identificeres, kan Europol kun behandle disse personoplysninger med henblik på en sådan identifikation. Personoplysningerne fremsendes herefter straks til den berørte nationale enhed, det berørte kontaktpunkt eller den berørte myndighed og slettes, medmindre den berørte nationale enhed, det berørte kontaktpunkt eller den berørte myndighed igen meddeler disse personoplysninger i overensstemmelse med artikel 19, stk. 1, senest fire måneder efter, at overførslen finder sted. Europol sikrer ved hjælp af tekniske midler, at de pågældende oplysninger i denne periode ikke er tilgængelige for behandling til andre formål.

3. Efter videregivelse af personoplysninger i henhold til denne artikels stk. 5, litra c), kan Europol i forbindelse hermed modtage personoplysninger direkte fra en privat part, hvis den private part erklærer, at denne lovligt kan sende disse oplysninger i overensstemmelse med gældende lovgivning, med henblik på at behandle disse oplysninger til udførelsen af den opgave, der er omhandlet i artikel 4, stk. 1, litra m).

4. Hvis Europol modtager personoplysninger fra en privat part i et tredjeland, hvormed der ikke er indgået nogen aftale, hverken med hjemmel i artikel 23 i afgørelse 2009/371/RIA eller med hjemmel i artikel 218 i TEUF, eller som ikke er omfattet af en afgørelse om tilstrækkeligt beskyttelsesniveau som omhandlet i artikel 25, stk. 1, litra a), i denne forordning, kan Europol kun videregive disse oplysninger til en medlemsstat eller til et berørt tredjeland, hvormed der er indgået en sådan aftale.

5. Kun i enkeltstående tilfælde, hvor det er strengt nødvendigt og med forbehold af eventuelle begrænsninger i henhold til artikel 19, stk. 2 eller 3, og med forbehold af artikel 67, må Europol videregive personoplysninger til private parter, hvis:

a) videregivelsen uden tvivl er i den registreredes interesse, og den registrerede enten har givet sit samtykke hertil, eller omstændighederne muliggør en klar formodning om et sådant samtykke, eller

b) videregivelsen er strengt nødvendig for at afværge en nært forestående kriminel handling, herunder terrorisme, som henhører under Europols kompetence, eller

c) videregivelsen af personoplysninger, der er offentligt tilgængelige, er strengt nødvendig for udførelsen af opgaven i artikel 4, stk. 1, litra m), og følgende betingelser er opfyldt: i) videregivelsen vedrører et individuelt og særligt tilfælde, og ii) ingen af de berørte registreredes grundlæggende rettigheder eller frihedsrettigheder vægter højere end den offentlige interesse, der nødvendiggør videregivelse i den konkrete sag.

6. Med hensyn til denne artikels stk. 5, litra a) og b), er videregivelsen, hvis den berørte private part ikke er etableret inden for Unionen eller i et land, hvormed Europol har en samarbejdsaftale, der muliggør udveksling af personoplysninger, eller hvormed Unionen har indgået en international aftale i henhold til artikel 218 i TEUF, eller som er omfattet af en afgørelse om tilstrækkeligt beskyttelsesniveau som omhandlet i artikel 25, stk. 1, litra a), i denne forordning, kun tilladt, hvis videregivelsen er:

a) nødvendig for at beskytte den registreredes eller en anden persons vitale interesser, eller

b) nødvendig for at beskytte den registreredes legitime interesser, eller

c) afgørende for at afværge en umiddelbar og alvorlig trussel mod en medlemsstats eller et tredjelands offentlige sikkerhed, eller

d) nødvendig i enkeltsager med henblik på forebyggelsen, efterforskningen, opdagelsen eller retsforfølgningen af strafbare handlinger, som henhører under Europols kompetenceområde, eller

e) nødvendig i enkeltsager med henblik på at fastslå et retskrav eller gøre det gældende eller forsvare det ved en domstol i forbindelse med forebyggelse, efterforskning, opdagelse eller retsforfølgning af en konkret strafbar handling, som henhører under Europols kompetenceområde.

7. Europol sikrer, at der foretages detaljeret registrering af alle videregivelser af personoplysninger og grundene hertil i overensstemmelse med denne forordning, og at de meddeles EDPS på dennes anmodning i henhold til artikel 40.

8. Hvis de modtagne personoplysninger eller de personoplysninger, der skal videregives, berører en medlemsstats interesser, underretter Europol straks den berørte m