Forordningens artikel 3, 4 og 5 forbyder eksport, import og transit af varer, der er opført i bilag II. De kompetente myndigheder kan indrømme en undtagelse fra forbuddet, men kun hvis det kan godtgøres, at de pågældende varer udelukkende vil blive anvendt til offentlig udstilling på et museum (enten i et tredjeland eller, for så vidt angår artikel 4, i en medlemsstat) på grund af deres historiske betydning.

I henhold til artikel 20, stk. 2, i forordning (EF) nr. 2019/125 kan en tilladelse til eksport, der udstedes af en medlemsstat, være en individuel tilladelse (tilladelse med henblik på eksport til en slutbruger eller modtager i et tredjeland) eller en global tilladelse (tilladelse med henblik på eksport til en eller flere bestemte slutbrugere eller distributører i et eller flere bestemte tredjelande).

Eksport til bestemmelsessteder, der er opført i den generelle EU-eksporttilladelse, kan normalt finde sted i henhold til den generelle EU-eksporttilladelse, uden at det er nødvendigt at indhente en individuel eller global tilladelse fra en medlemsstat. Disse bestemmelsessteder er lande, der har afskaffet dødsstraf for alle forbrydelser og bekræftet denne afskaffelse med et internationalt tilsagn. Er der imidlertid begrundet mistanke om eksportørens evne til at overholde betingelserne for tilladelsen eller en bestemmelse i eksportkontrollovgivningen, kan den kompetente myndighed forbyde eksportøren at anvende den generelle EU-eksporttilladelse.

Ved Rådets forordning (EF) nr. 1236/2005 om handel med visse varer, der kan anvendes til henrettelse, tortur eller anden grusom, umenneskelig eller nedværdigende behandling eller straf blev der indført visse restriktioner for handel. Disse restriktioner vedrørte navnlig et næsten absolut forbud mod eksport fra og import til Den Europæiske Union af varer, der er omfattet af bilag II, og krav om forudgående tilladelse til eksport af visse andre varer, der er opført i bilag III eller i bilag IIIa.

2.1 I 2018 beløb det samlede antal rapporterede tilladelser sig til 231, idet 11 medlemsstater rapporterede, at de havde udstedt tilladelser. I 2017 beløb det samlede antal rapporterede tilladelser, der blev udstedt af 12 medlemsstater, sig til 292. De resterende medlemsstater meddelte Kommissionen, at de ikke havde modtaget nogen ansøgninger om tilladelser i henhold til forordning (EU) 2019/125.

Da de definitioner af individuelle tilladelser og globale tilladelser, der gives i forordningens artikel 2, ikke indeholder et kvantitativt element, giver en angivelse af, hvor mange tilladelser der er givet, ikke oplysninger om det antal eller den mængde af varer, der er omfattet af disse tilladelser. Desuden giver det beregnede antal eller den beregnede mængde af den tilladte eksport fra hele EU et ufuldstændigt billede, fordi en medlemsstat ikke har fremlagt oplysninger om antallet eller mængden af varer og de kategorier af slutbrugere, der er omfattet.

2.2 Visse medlemsstater rapporterede, at de ikke havde modtagne nogen ansøgninger Følgende forhold kan forklare, hvorfor nogle medlemsstater ikke har modtaget ansøgninger om individuelle eller globale udførselstilladelser.

For det første er listen over varer, for hvilke der kræves en eksporttilladelse, og som er opført i bilag III og IV til forordning (EU) 2019/125, ret begrænsede, og forordningens krav om tilladelse til eksport finder ikke anvendelse på leveringer af varer til kunder i Unionens toldområde.

For det andet fastsættes det i forordningens artikel 20, stk. 2, at en eksportør skal indhente en tilladelse fra den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvor eksportøren er hjemmehørende (fysisk person) eller har hjemsted (juridisk person eller enhed).

Endelig finder en del af eksporten af visse narkosemidler, der er opført i bilag IV, sted i henhold til den generelle EU-eksporttilladelse i bilag V til forordning (EU) 2019/125. Eksport af disse varer til de lande, der er opført i bilag V, kan som regel finde sted uden en individuel eller en global eksporttilladelse.

2.3 Forordning (EU) 2019/125 indfører et krav om eksporttilladelse for at få de kompetente myndigheder til at kontrollere, om der er indikationer på, at varerne kan anvendes til tortur eller anden grusom, umenneskelig, nedværdigende behandling eller straf (bilag III) eller til henrettelse (bilag IV), hvis de udføres. Med henblik herpå skal de kompetente myndigheder i henhold til forordningens artikel 20, stk. 8, modtage "fuldstændige oplysninger, navnlig om slutbrugeren, bestemmelseslandet og varernes slutanvendelse".

I den toårige periode blev det rapporteret, at der blev givet afslag på ni ansøgninger om eksporttilladelse: fem i 2018 og fire i 2017. De rapporterede tilfælde af afslag i 2018 vedrørte visse påtænkte transaktioner med kunder i Bangladesh, Kina (Macao), Egypten, Moldova og Vietnam, mens afslagene i 2017 vedrørte visse påtænkte transaktioner med kunder i Elfenbenskysten, Kasakhstan, Togo og Moldova. De ikketilladte transaktioner omfattede primært varer, der er opført i bilag III. Transaktionerne med Bangladesh og Egypten ville dog have omhandlet varer, der er opført i bilag IV.

Et sådant afslag betyder typisk, at eksportøren ikke har givet den kompetente myndighed tilstrækkelige oplysninger til at kunne godtgøre, at de pågældende varer i det foreliggende tilfælde vil blive anvendt til et lovligt formål. Et afslag indebærer med andre ord ikke nødvendigvis, at der er fundet bevis for, at varerne vil blive anvendt til tortur eller henrettelse.

2.4 De oplysninger, som medlemsstaterne har givet Kommissionen, sondrer typisk ikke mellem individuelle tilladelser og globale tilladelser. En medlemsstat nævnte, at den havde udstedt tre globale tilladelser i forbindelse med varer, der er opført i bilag III. Tilladelserne vedrørte eksport af varer, som visse nationale myndigheder skulle anvende til at udføre deres opgaver i udlandet.