Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Polens fremskridt mod medlemskab"

(2000/C 51/17)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 25. februar 1999 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, på eget initiativ at afgive udtalelse om "Polens fremskridt mod medlemskab".

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Eksterne Forbindelser, som udpegede Lutz Ribbe til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 24. november 1999.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 368. plenarforsamling af 8.-9. december 1999, mødet den 9. december 1999, med 103 stemmer for, 14 imod og 5 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Indledning

Siden Polen begav sig ind på vejen mod demokrati og markedsøkonomi, har Det Økonomiske og Sociale Udvalg støttet landets associering med Den Europæiske Union inden for rammerne af Europa-aftalen og klart været fortaler for Polens medlemskab af EU.

Associeringsaftalen med Polen blev undertegnet den 16. december 1991 og trådte i kraft den 1. februar 1994. Ansøgningen om tiltrædelse blev indgivet den 5. april 1994. Et år senere besluttede Rådet at konsultere Kommissionen, hvorefter denne på grundlag af de tiltrædelseskriterier, der blev fastlagt på Det Europæiske Råds møde i København i juni 1993, udarbejdede en udtalelse, som blev forelagt den 15. juli 1997.

Efter Det Europæiske Råds beslutninger på mødet i Luxembourg i december 1997 blev tiltrædelsesforhandlingerne med Polen officielt åbnet den 30. marts 1998. Kommissionen fik i opdrag med regelmæssige mellemrum at forelægge rapporter om de forskellige ansøgerlandes fremskridt i deres reformbestræbelser.

Den seneste rapport blev forelagt den 13. oktober 1999. Nærværende udtalelse er udarbejdet under hensyntagen til indholdet af denne rapport.

2. Initiativudtalelsens sigte

2.1. ØSU anerkender og værdsætter udtrykkeligt de store anstrengelser, der inden for tiltrædelsesprocessen er blevet udfoldet såvel fra den polske regerings side som fra Kommissionens, nærmere betegnet dennes generaldirektorat "Udvidelse". Fra begge sider er ydet et meget omfattende og grundlæggende arbejde for at nå til en succesrig afslutning af tiltrædelsesforhandlingerne og for Polens overtagelse af det fælleseuropæiske regelværk. De allerede opnåede resultater giver for ØSU anledning til at føle tillid til situationen. De under Agenda 2000 fastlagte programmer vil yde et yderligere bidrag til intensivering af tiltrædelsesprocessen.

Dog har visse problemer, som en ØSU-delegation bl.a. blev opmærksom på under sit besøg i Polen i juni 1999, stadig ikke været diskuteret i tilstrækkelig grad, hvilket ØSU i nærværende udtalelse gerne vil råde bod på.

ØSU's bemærkninger og forslag, der til tider indeholder kritik, er tænkt som bidrag til en effektivisering af tiltrædelsesbestræbelserne.

2.2. Udtalelsen sigter ikke mod at gøre status over forhandlingerne med Polen. ØSU henviser her til de publikationer, Kommissionen har udgivet om dette emne.

2.3. ØSU ønsker med sin initiativudtalelse at give et så objektivt billede som muligt af den aktuelle situation i Polen, hvad angår tiltrædelsesprocessen og at pege på de problemer, som er opstået eller kan opstå i forbindelse med integrationsprocessen, og som der efter ØSU's opfattelse ikke er taget nok hensyn til endnu. Derfor lægges hovedvægten på at analysere det organiserede civilsamfunds situation, på at beskrive dettes nuværende rolle og formulere henstillinger med henblik på forbedringer, bl.a. gennem nye EU-initiativer.

2.4. Initiativudtalelsen bygger på overbevisningen om, at en så stor og vigtig opgave som integrering af de central- og østeuropæiske stater i EU kun kan lykkes, hvis der med held gennemføres en dybtgående struktureret dialog med flest mulige repræsentanter for det organiserede civilsamfund.

3. Indledende generelle bemærkninger

3.1. Polens økonomiske udvikling tegner i øjeblikket et meget uensartet billede. Landet som helhed har i årevis været inde i et vedvarende økonomisk opsving. Vækstrater på mellem 5 og 7 % kendetegner i dag den bemærkelsesværdige dynamik siden de svære år i starten af 1990'erne, hvor de økonomiske og samfundsmæssige forandringer begyndte. Som følge af den stabile finansielle og valutapolitiske situation tiltrækkes udenlandske investorer med uformindsket styrke. Også i de små og mellemstore virksomheder kan der konstateres stadige fremskridt. Centrale dele af erhvervslivet er dog stadig først og fremmest koncentreret i de traditionelle storbyer. Et veritabelt økonomisk boom oplever man f.eks. i Warszawa, der alene tiltrækker 40 % af alle udenlandske investeringer. Næsten fuld beskæftigelse og mangel på kvalificeret arbejdskraft kendetegner arbejdsmarkedet i hovedstaden. Men også i Poznan, Szczecin, Gdansk, Lodz, Slask, Krakow og andre storbyer ses den samme tendens.

3.2. I modsætning hertil står situationen i de fleste landdistrikter. Her ligger arbejdsløshedsprocenten langt over landsgennemsnittet. Dette gælder f.eks. i dele af det nordlige Masurien (i Goldap ligger procenten konstant på 30 %) og i Pomorze. Årsagen hertil er bl.a. opløsningen af de store landbrugskollektiver og statsbrug, idet tusinder af arbejdere herfra i dag er sat på gaden(1). Store sociale og psykiske problemer har i årevis tynget sammenholdet i landbefolkningen. Desuden hersker stor arbejdsløshed i landdistrikterne i øst og sydøst, hvor mange landejendomme er små eller bittesmå og i dag kun lige sikrer eksistensminimum.

Man kan altså sige, at tendensen går i retning af en kraftig skærpelse af de regionale forskelle i Polen, hvilket skaber en betydelig risiko for sociale spændinger. En risiko, som i lyset af den kommende folkeafstemning om EU-medlemskab på ingen måde bør undervurderes.

3.3. Denne proces forstærkes af de grelle skævheder mellem land og by på uddannelsesområdet. Mens knapt 10 % af befolkningen i byerne har afsluttet en højere uddannelse og 34,1 % har eksamen på sekundær niveau, er den tilsvarende andel på landet henholdsvis 1,9 og 15,4 %. Procentdelen af personer, der ikke har afsluttet gymnasiet eller folkeskolen, er i landdistrikterne henholdsvis 10,8 og 43,8 %, hvor den i byerne er henholdsvis 3,8 og 27,6 %. Disse alvorlige forskelle i uddannelsesniveauet sætter også sit tydelige negative præg på den økonomiske udvikling i landdistrikterne. Den løbende uddannelsesreform tager disse forhold i betragtning. Man skal dog langtfra regne med - i hvert fald ikke på kort sigt - at denne utilfredsstillende situation ændrer sig, ikke mindst fordi de økonomiske midler, som kræves for at gennemføre uddannelsesreformen, på nuværende tidspunkt synes at mangle.

3.4. Da det er et væsentligt mål for EU's politik at nedbryde regionale skævheder, bør EU-programmerne for Polens tiltrædelse allerede nu prioritere denne vigtige opgave højt og understøtte de polske myndigheders tiltag på en fleksibel og målrettet måde. Det er ikke usandsynligt, at Polens folkeafstemning om EU-medlemskab vil blive stærkt præget af problemerne i landdistrikterne og landbruget - ja, at dette spørgsmål bliver afgørende.

3.5. I begyndelsen af 1999 gennemførtes fire store grundlæggende reformprojekter efter vedtagelsen i det polske parlament:

- en forvaltnings- og strukturreform, der reducerer antallet af provinser fra 49 til 16 og indfører powiats (sekundærkommuner)

- en pensionsreform

- en sundhedsreform og

- en uddannelsesreform.

3.6. Forvaltningsreformen har ikke alene bidraget til, at kommuner og regioner har fået flere selvstændige opgaver, den har også være nødvendig for at udføre mange af de opgaver, som overtagelsen af gældende EU-ret medfører. Efter ØSU's opfattelse er der dog brug for en betydelig indsats ikke kun for at opbygge de relevante forvaltningsenheder, men også for at uddanne personalet. Hertil kommer, at opgavefordelingen mellem de centralt udpegede wojewoder og de folkevalgte sejmikker (regionale myndigheder) og disses formænd, der skal repræsentere de regionale interesser, endnu ikke fungerer helt gnidningsløst i praksis. Her er især det delvis uafklarede spørgsmål om finansieringen af de regionale opgaver yderst sprængfarligt.

3.7. Polen har sat sig som mål, at alle forudsætninger for tiltrædelse skal være opfyldt inden den 31. december 2002. ØSU bifalder og støtter varmt dette ambitiøse mål, men ønsker samtidig at fastslå, at der endnu kræves en kæmpe indsats for at nå dette mål på alle områder og i alle sektorer. Det er med andre ord ikke nok at acceptere og gennemføre EU's regelsæt i national lovgivning, EU's regelsæt skal også anvendes i praksis. Beskrivelsen i Kommissionens rapport af 13. oktober 1999 af efterslæbet på visse områder, ikke mindst inden for miljøbeskyttelse, bekymrer ØSU meget.

3.8. Det er meget vigtigt at holde fast i, at tiltrædelsen snarere skal ses som en stor samfundsmæssig forandring end som en forvaltningsteknisk proces. Det drejer sig ikke kun om at omsætte og anvende EU's gældende lovgivning, men om at indføre en ny samfundsmodel. ØSU insisterer på, at det er vigtigt for integrationsprocessen, at Polen og polakkerne (samt de polske forvaltningsstrukturer) optages i EU på en harmonisk og velorganiseret måde. Det organiserede civilsamfund har her en vigtig funktion at varetage som katalysator. Selvom ØSU anerkender og principielt støtter Polens ønske om så hurtigt som muligt at blive optaget i EU, bør tiltrædelsen, som alle ønsker og betragter som logisk, ikke gøres til en urimelig kraftpræstation i tid for nogen af parterne.

3.9. De nationale polske myndigheder betoner igen og igen, at Polens integration i EU er den største udfordring i Polens nyere historie. I den forbindelse må den dramatiske nedgang i antallet af EU-tilhængere i det polske samfund give anledning til meget stor bekymring(2). Denne udvikling bør mere aktivt modvirkes gennem en omhyggeligt planlagt oplysningskampagne og konkrete politiske tiltag. EU's støttepolitik bør indrettes strategisk i forhold hertil (se nedenfor).

3.10. Dette betyder, at parterne på begge sider af forhandlingsbordet skal være overbevist om,

- at integrationen giver mening,

- at de menneskelige og økonomiske ressourcer, som sættes ind i tiltrædelsesfasen og under det senere medlemskab er den bedst mulige investering i Europas fremtid, og

- at det er nødvendigt med kommende, sommetider radikale indgreb i bestemte sektorer (landbrug, sværindustri m.m.).

De berørte må overbevises om, at de, der angiveligt ser ud til at tabe, i sidste ende vil få fordel af en proces, der skaber fred, sikrer fremtiden og bidrager til, at udviklingen går i miljøvenlig og social bæredygtig retning (som vedtaget på Rio-konferencen i 1992).

3.11. Dette betyder dog samtidig, at de formodede svage og taberes bekymringer må tages meget alvorligt, måske endda meget alvorligere end hidtil - selv når bekymringerne bunder i et utilstrækkeligt kendskab til EU og konsekvenserne af et EU-medlemskab. Den polske regering og EU må gennem programmer og initiativer pege på konkrete perspektiver som modtræk mod den svindende tro på fordelene ved medlemskab.

3.12. Udbygningen af en struktureret dialog med det organiserede civilsamfund er bydende nødvendig. Efter ØSU's opfattelse mangler der meget på dette felt. Viden om de faktiske konsekvenser af tiltrædelsen er i mange befolkningsgrupper yderst mangelfuld. Derfor er den offentlige debat ofte kendetegnet af spekulationer og gætterier. Dette fører til usikkerhed i befolkningen, til modstand mod integrationsprocessen eller til en farlig politisk ligegyldighed på længere sigt. Denne fare skal modvirkes gennem en målrettet, kontinuerlig informationspolitik, som er åben og fri for propaganda, hvori det organiserede civilsamfund tildeles en aktiv rolle. ØSU tilbyder i den forbindelse Kommissionen og den polske regering sin støtte. Passende initiativer kunne f.eks. igangsættes via de blandede rådgivende udvalg.

3.13. Den polske regering er måske nok generelt overbevist om, at en styrkelse af denne dialog både er hensigtsmæssig og nødvendig, men udviklingen af dialogen går efter ØSU's mening for langsomt. Årsagerne hertil er sikkert mange og har rod i historien. En velfungerende dialog er en vedvarende demokratisk proces, som ikke fandtes i Central- og Østeuropas tidligere politiske system. Regeringen, arbejdsmarkedets parter og de andre deltagere i samfundslivet må først finde og definere deres egen rolle - en proces, der uden tvivl tager tid. Den ringe organisationsgrad i civilsamfundet volder regeringen problemer, men dette skal ikke kunne anvendes som en slags undskyldning.

3.14. Splittelsen blandt de grupper, der tilsammen udgør det organiserede civilsamfund, er virkeligt et alvorligt problem, som regeringen ikke kan løse alene. Derfor bør EU også prioritere støtten til effektive strukturer blandt det organiserede civilsamfund højt og give massiv bistand, f.eks. via Phare-programmet eller evt. nye underprogrammer under Phare (f.eks. Twinning-programmet, der fremover ikke kun skal være forbeholdt den administrative sektor).

4. Særlige bemærkninger

4.1. Arbejdsmarkedets parter - det organiserede civilsamfund

4.1.1. Sociale og miljømæssige normer, den sociale dialog og dialogen inden for og med det organiserede civilsamfund har i årtier været en del af Europas økonomiske, sociale og politiske kultur. De er vigtige, for at det markedsøkonomiske system og tilmed det demokratiske, civile samfund kan fungere. De indgår til dels også i det europæiske lov- og regelværk. Der er intet alternativ til et fungerende partnerskab på arbejdsmarkedet eller til en fungerende dialog inden for og med det organiserede civilsamfund. Ingen regering og intet parlament kan alene løfte de opgaver, som i fungerende demokratiske økonomier løses mellem arbejdsmarkedets parter og med det organiserede civilsamfund.

4.1.2. En sådan "kultur" lader sig imidlertid ikke som en forordning eller et direktiv overføre på lande eller samfund, som på baggrund af deres politiske fortid (endnu) ikke har kunnet eller haft lov til at udvikle den.

4.1.3. Det siger sig selv, at de politisk ansvarlige netop i et land som Polen, hvor den politiske forandring på afgørende måde udgik fra dele af det civile samfund (kirken og fagbevægelsen), er sig bevidst, hvor betydningsfuld denne dialog er. Men for andres vedkommende, f.eks. den nye arbejdsgiverklasse, er det et spørgsmål, om denne bevidsthed er til stede. Mangen en dynamisk repræsentant for den nye virksomhedskultur kan vel tænkes ikke altid at være helt klar over sit sociale ansvar og sine samfundsmæssige forpligtelser.

4.1.4. For ØSU hører udviklingen af det organiserede civilsamfund i ansøgerlandene til blandt de centrale opgaver. Det kan ganske vist ikke tages op på juridisk grundlag i forbindelse med overtagelsen af det europæiske regelværk som sådant, men ikke desto mindre er opgaven uomgængelig, for at integrationsprocessen skal lykkes. Derfor er der behov for intensiv overførsel af praktiske erfaringer, hvilket også Kommissionen burde være stærkt interesseret i.

ØSU ser situationen for arbejdsmarkedets parter i Polen på følgende måde:

4.1.5. ØSU glæder sig meget over, at den polske regering gennem forfatning og lovgivning har skabt de retlige forudsætninger for den sociale dialog. Arbejdsforhold og -relationer i Polen er reguleret af en omfattende arbejdsmarkedslovgivning. Fagforeninger og arbejdsgivere har således de samme muligheder for at fastlægge deres indbyrdes relationer som i Vesteuropa. ØSU har dog kunnet konstatere mange problemer med den praktiske gennemførelse. Disse problemer belyses kort i det følgende.

4.1.6. I 1994 oprettedes et trepartsudvalg, som suppleres af branchespecifikke trepartsarbejdsgrupper. Trepartsudvalget var dog længe ude af stand til at udfylde sit mandat, fordi de deltagende parters udgangspunkt var for ulige:

4.1.6.1. De polske fagforeninger er stærkt opsplittede og partipolitisk polariserede. Dette viser sig især ved, at de to store fagforbund NSZZ "S" (Solidarnosc) og OPZZ er meget kraftigt partipolitisk fikseret. NSZZ "S" er nært knyttet til regeringskoalitionen bestående af AWS (Valgforbundet Solidarnosc) og UW (Frihedsunionen). Flertallet af regeringskoalitionens Sejm-medlemmer, samt mange regeringsmedlemmer og højere embedsmænd kommer fra NSZZ "S". OPZZ er politisk partner til SLD (Forbundet af Demokratiske Venstrepartier), hvis netværk ikke er lige så forgrenet.

4.1.6.2. Ud over de store paraplyorganisationer findes mange andre fagforeninger, der ofte kun arbejder på virksomheds- eller brancheplan og kun undtagelsesvis øver indflydelse på nationale anliggender.

4.1.6.3. Fagforeningernes indflydelse og organisationsgraden synes at være for nedadgående i de nye, private virksomheder, men de står stadig stærkt i de bestående statsvirksomheder (sværindustri, jernbaner m.m.). Mens omstrukturering af statsvirksomheder ofte udløser konflikter mellem regering og fagforeninger (se pkt. 4.2 Sværindustri og minedrift)- ikke mindst fordi fagforeningerne ser deres indflydelse svinde - er fagforeningernes indflydelse i forbindelse med forhandlinger mellem private virksomheder og disses medarbejdere snarere undtagelsen. Her er næsten udelukkende tale om virksomhedsaftaler.

4.1.6.4. Arbejdsgiversiden er generelt dårligere organiseret og tegner et mere broget billede. I den offentlige sektor befinder staten sig ofte i en konflikt mellem rollen som arbejdsgiver og rollen som reformator. I den private sektor viger de fleste arbejdsgivere tilbage fra at indgå i regionale og nationale strukturer. De er de hidtil overmægtige fagforeninger underlegne og er ikke interesseret i at indgå aftaler på et overordnet niveau. De fleste lønaftaler indgås nu som før på virksomhedsplan. På grund af svækkelsen af fagforeningerne har man dog kunnet konstatere en signifikant stigning i overenskomstbrud.

4.1.7. Eftersom de fleste konflikter eller potentielle konflikter siden 1997, dvs. efter at den siddende regering, der består af personer med nær tilknytning til Solidarnosc, kom til og NSZZ "S"'s indflydelse på regeringen blev styrket betydeligt, er blevet bilagt ved lovgivning snarere end ved forhandlinger, har arbejdsgiversiden ikke været særlig interesseret i "at underkaste sig" de tilsyneladende overmægtige fagforeninger. Dette betyder, at mange arbejdsgivere ikke finder det nødvendigt at organisere sig, men i højere grad vælger at sikre deres interesser over for arbejdstagerne på virksomhedsplan - hvad enten dette sker med eller uden medvirken af branchespecifikke fagforeninger.

4.1.8. På den anden side kan der konstateres en tydelig svækkelse af fagforeningerne i den private sektor, som formentlig vil brede sig til de sektorer, som bliver privatiseret i fremtiden. Det er således at befrygte, at den nuværende tendens med tilsyneladende stærke, etablerede fagforeninger helt vil kunne marginalisere det stadig svage arbejdsmarkedssystem i Polen. Dette kan blive til skade for arbejdstagerne og således føre til social uro, så længe et alternativt, repræsentativt system ikke er for hånden eller ikke fungerer.

4.1.9. Det er vigtigt her at slå fast, at de politiske partier og de relevante fagforeninger er begyndt at gøre sig overvejelser omkring deres afhængighedsforhold og definere deres rolle.

4.1.9.1. Venstrefløjen har med grundlæggelsen af SLD som landsdækkende venstrefløjsparti gjort det klart, at "deres" fagforeningspendant OPZZ ikke automatisk er medlem. Medlemmer vil blive optaget på individuel basis og ikke organisationsvis. Det står således medlemmer af fagforeningen frit for at melde sig ind i partiet, men fagforeningen som paraplyorganisation vil ikke få tildelt nogen signifikant rolle i det nye parti.

4.1.9.2. I højreforbundet AWS ses tendensen også, dog ikke konsekvent. NSZZ Solidarnosc er stadig for stærk til at udelukke det organisatorisk fra den politiske proces på højrefløjen. Men også her synes det dog kun et spørgsmål om tid, før NSZZ "S" bliver tvunget til udelukkende at koncentrere sig om fagforeningsspørgsmål. Det er dog spørgsmålet, om det da stadig vil have medlemmer nok til at udføre sine opgaver.

4.1.10. Den skildrede udvikling betyder kort sagt, at et system med forhandlinger mellem arbejdsmarkedets parter først nu er under opbygning. Den praktiske omsætning af lovrammen er endnu ikke fuldt gennemført. ØSU vil opmærksomt følge udviklingen på dette felt.

4.1.11. For det organiserede civilsamfunds øvrige grupper og organisationer er situationen ligeledes problematisk. Organisationsgraden er for en del meget ringe. I et vist omfang indtages en meget afvisende holdning til centrale organisationsstrukturer, hvilket ofte er yderst forståeligt på baggrund af fortidens erfaringer. Men da politiske beslutninger nu engang også træffes på centralt niveau, må det noksom tilrådes grupperne og organisationerne at stille jævnbyrdige egne organisationsstrukturer op mod de eksisterende reale politiske beslutningsstrukturer for at få resultater ud af at deltage i den samfundsmæssige dialog.

4.1.12. Uden tvivl skjuler der sig et yderligere problem i en vis mangel på forståelse i befolkningen for bestemte problemstillinger. På trods af forbrugerorganisationernes meget påskønnelsesværdige engagement har der hidtil ikke været nogen særlig opmærksomhed omkring forbrugerbeskyttelsen. Her kan den omtalte lave organisationsgrad og mangelen på penge være en forklaring på, at forbruger- og miljøbeskyttelsens rolle i høj grad fortjener at blive styrket.

4.1.13. Ikke desto mindre kan der konstateres klart positive tendenser, som må udvikles videre. For eksempel får de regionale kamre en vigtig rolle i dialogen. Det polske retssystem forudser regionale organisationer, f.eks. inden for landbruget. Demokratiske valg har fundet sted, og i dag er f.eks. disse landbrugskamre funktionsdygtige i alle wojwoder. Med deres statutter og repræsentative sammensætning kan de bidrage til at skabe organisatoriske strukturer for områdets faguddannede og overtage rollen som vigtig samtalepartner med de regionale og nationale myndigheder. Men naturligvis kan disse kamre ikke erstatte den indsats, de frie landbrugsorganisationer yder.

4.1.14. For ØSU er det vigtigt at se på kvindernes rolle i det polske samfund. Kommissionen(3) anfører ikke blot kvindernes svage andel i den politiske beslutningsproces(4) som bevis for, at ligestillingen langt fra er gennemført. Tilmed ser man en tendens, hvor der i tråd med traditionelle, konservative familieværdier lægges vanskeligheder i vejen for kvinder, som ønsker at organisere deres liv på selvstændig måde.

4.2. Sværindustri og minedrift

ØSU vil i dette kapitel fremhæve de problemer, Polen slås med som følge af de nødvendige strukturændringer, og hvilken rolle regeringen og arbejdsmarkedets parter kan spille i den forbindelse.

4.2.1. Forholdene i sværindustrien volder de ansvarlige i Polen og EU store bekymringer. Det er endnu ikke lykkedes at gennemføre den planlagte privatisering af stålindustrien. Den nødvendige strukturreform i stålsektoren, som bl.a. vil indebære en reduktion af arbejdsstyrken, synes i høj grad at blive forsinket af alt for mange personlige interesser hos de ansvarlige inden for stålsektoren.

4.2.2. Situationen er meget dramatisk i mineindustrien. Her er risikoen lige så stor for sociale konflikter som i landbruget.

4.2.2.1. Minedrift var i den kommunistiske periode den mest privilegerede sektor i hele Polens økonomiske system. Minearbejderne fik forholdsmæssigt de højeste lønninger. Herudover nød de efter datidens forhold en usædvanligt stort antal sociale privilegier. Minedrift er et klassisk eksempel på det irrationelle i datidens økonomiske system.

4.2.2.2. Propagandaen om billig energi og stadig større ydeevne uden hensyntagen til produktions- og følgeomkostninger umuliggjorde enhver regnskabsførelse baseret på rationelle principper, og fik skadelige konsekvenser for den samlede økonomi. Kulgruberne producerede med konstant underskud. Indtægterne afhang af størrelsen af de statslige subventioner og ikke af de reelle priser og omkostninger. Denne tankegang har stort set holdt sig hos grubernes medarbejdere og direktører.

4.2.2.3. De sidste tyve år udgjorde den administrativt fastsatte pris på kul mellem 40 og 90 % af de faktiske udvindingsomkostninger. Dette forhold dannede grundlag for de statslige subventioner, hvori der tilmed var indbygget et statsligt garanteret "udbytte" for de enkelte bjergværker.

4.2.2.4. Efter systemskiftet i 1989 blev ovennævnte forskelle mindre, men kulindustrien arbejder stadig med store underskud. Hovedårsagen bag miseren i kulminedriften er den stædige fastholden ved traditionelle erhvervsstrukturer, som hører perioden med planøkonomi til. Man holder med andre ord fast ved alle ansattes særlige status, som ikke mere er berettiget.

4.2.2.5. Herudover spiller den statslig-monopolistiske erhvervsstruktur en afgørende rolle, idet priser på kul og elektricitet stadig ikke fastsættes efter markedsøkonomiske kriterier. Kulindustriens stærke lobby er trods divergerende interesser i stand til at trække lederne af bjergværkerne, grubedirektionerne, salgsvirksomheder og de stærke fagforeninger i samme retning. Markedsøkonomiens regler synes ikke at gælde for disse grupper. Selv om tab i forbindelse med driften af gruberne vokser, fortsætter medarbejdernes løn med at stige, dvs. såvel minearbejdernes løn og gager som bonusserne til medlemmerne af mineselskabernes bestyrelser.

4.2.2.6. Alle polske regeringer siden systemskiftet har forsøgt at få tag på problemerne i mineindustrien. I 1999 fremlægges det femte reformprogram på området. Det synes i den fremlagte form at kunne bidrage til en væsentlig reduktion af beskæftigelsen i mineindustrien og en større produktivitet i kuludvindingen, hvilket på grund af de lave priser på kul på verdensmarkedet i øjeblikket desværre kun vil være af begrænset værdi.

4.2.2.7. Reformprogrammets socialplan (der trådte i kraft i juni 1998) sigter mod at afbøde virkningerne af de nødvendige afskedigelser. Den fastsætter

- pensionering af minearbejdere, der har arbejdet mindst tyve år under jorden, med 75 % af deres nuværende løn;

- en godtgørelse til minearbejdere, der trækker sig endegyldigt tilbage efter mindre end tyve år under jorden, på 24 månedslønne, dvs. ca. 50000 PLN pr. arbejder;

- 2 års social understøttelse og 65 % af den tidligere månedsløn med tilbud om efteruddannelse;

- tilskud til arbejdsgivere fra andre brancher, der ansætter afskedigede minearbejdere.

4.2.2.8. ØSU glæder sig over socialplanens succes. Det er på denne måde lykkedes regeringen at nedbringe antallet af minearbejdere fra 243000 i 1997 til 207000 ved udgangen af 1998. Problemet er bare, at de økonomiske midler ikke slår til, fordi regeringen ikke havde regnet med, at så mange ønskede at blive førtidspensioneret.

4.2.2.9. Fagforeningerne - med NSZZ "S" i spidsen - forsvarer kompromisløst deres krav om økonomisk kompensation for afskedigelse. OPZZ og en række udbrydergrupper bekæmper energisk ethvert forsøg på nedlæggelse eller afvikling. Fagforeningerne er ikke til sinds at komme regeringen i møde i denne vanskelige situation. Tværtimod: efter flere ugers sultestrejke i gruberne i slutningen af 1998, organiseret og iværksat af fagforeningen NSZZ "S" (Solidarnosc), opnåede minearbejderne ikke kun, at regeringen bekræftede sit tilsavn, men desuden en inflationssikring af førtidspensionen. Denne beslutning blev kraftigt kritiseret i den polske offentlighed, dels fordi andre grupper af socialt dårligt stillede arbejdstagere ikke kunne trænge igennem med deres krav, så længe regeringens økonomiske ressourcer næsten udelukkende gik til minearbejderne, dels på grund af NSZZ "S"-fagforeningernes "dobbeltrolle" som deltagere i regeringen og interesseorganisation for minearbejderne.

4.2.2.10. Spørgsmålet drejer sig for polakkerne ikke om, hvorvidt minedriften skal tilpasses den ændrede økonomiske ramme, men om hvordan denne tilpasningsproces skal finansieres stillet over for overdrevne og ultimative krav. De polske skatteydere vil inden længe være ude af stand til at bære de nødvendige omkostninger. I denne forbindelser fortjener EKSF, der fandt frem til særlige økonomiske og sociale foranstaltninger til løsning af problemer som omstilling og omskoling, en nærmere undersøgelse.

4.3. Landbrug og udvikling i landdistrikterne

Den økonomiske disparitet mellem by og land bliver stadig større. Samtidig kan man konstatere, at byerne enten ikke ser, ikke forstår eller fortrænger landbrugets og landdistrikternes problemer - et fænomen Polen ikke er ene om.

4.3.1. I alle analyser af det polske landbrug anføres i første række dels landbrugets store andel af landets samlede beskæftigelse(5) dels landejendommenes ringe størrelse som et problem. Fremtiden for langt den overvejende del af de nuværende gårde (Europa-Parlamentet taler om mellem en og halvanden mio. af de nuværende 2 mio. gårde) betragtes ikke som et landbrugsmæssigt, men som et socialt problem. Dette begrundes med, at en del af ejendommene ikke producerer til markedet, men til bestemte dele af eget forbrug eller til handel uden om offentlig kontrol.

4.3.2. Der er ingen tvivl om, at dette landbrug, opsplittet som det er i mange små ejendomme(6), står over for gennemgribende strukturforandringer. Disse må dog gøres så socialt bæredygtige og miljøvenlige som muligt. I den forbindelse er efteruddannelsesprogrammer for ansatte i landbruget og programmer for omskoling til anden beskæftigelse særlig vigtige.

4.3.3. De polske landbrugsejendomme kan deles i tre kategorier: for det første dem, der gennem indskud af kapital kan gøres fuldt rentable; for det andet dem, som fortsat kan drives som bibeskæftigelse; og endelig for det tredje de ejendomme, hvor driften senest ved næste generationsskifte vil skulle opgives, så meget desto mere som efterfølgeren på gården ofte allerede har søgt anden beskæftigelse.

4.3.4. Det er nødvendigt at udforme klare udviklingsstrategier for alle tre kategorier. I den forbindelse skal der tages hensyn til de regionale forskelle i landbrugsstrukturen samt de forskellige muligheder for at skabe arbejdspladser såvel inden for som uden for landbruget. Også her er det værd at gøre opmærksom på de store forskelle i uddannelsesniveau, som eksisterer mellem land og by. Sådanne udviklingsstrategier findes dog ikke endnu. Det vides ikke, om dette er grunden til, at regeringen og landbrugsorganisationerne dårligt nok taler sammen.

4.3.5. Den udviklingsplan, som den polske regering fremlagde for kort tid siden, indeholder kun relativt få konkrete initiativer. Det giver problemer. Lige så rigtigt, det er at fastslå, at en bedrift på 3 køer og 4 ha ikke er landbrugsøkonomisk rentabel, lige så forkert er det at tilskynde landmænd til at opgive deres landbrug, så længe de ikke har nogen alternative indtægtsmuligheder eller er sikret socialt.

4.3.6. Der mangler desuden omfattende undersøgelser af, hvilke miljøkonsekvenser de strukturforandringer, som er påkrævede ud fra en landbrugsøkonomisk synsvinkel, og de deraf udledte strategier kan tænkes at få, med henblik på i Polen at bevare det, som man i øjeblikket arbejder på at indføre i EU: integration af miljøbeskyttelsen i landbruget(7). To tendenser kan forventes: at marginaljorder, der hidtil har været udnyttet ekstensivt, opgives, og jorde af en bedre kvalitet vil blive udnyttet mere intensivt. Begge dele vil udløse miljømæssige forandringer, hvis virkninger bør undersøges nøje.

4.3.7. I modsætning til produktionsleddet er der allerede udsigt til en betydelig omstrukturering i forarbejdnings- og markedsføringsleddet - hvis den da ikke allerede er i gang eller gennemført. Her er vestlige virksomheders stærke engagement påfaldende, hvilket letter finansieringen af processen. Samtidig skabes et relativt centralistisk system med relativt få arbejdsmarkedsorganisationer, som ikke altid falder i tråd med de økonomiske behov på regionalt plan. Desuden mangedobler dette system de markedsføringsproblemer, som er konstateret for de dårligt organiserede, små og mellemstore landejendomme.

4.3.8. For udviklingen i landdistrikterne ville det være en stor fordel, hvis EU og den polske regering ville gøre mere for at etablere små og mellemstore strukturer inden for forarbejdnings- og markedsføringssektoren (f.eks. små slagterier - med tilknyttede slagtehuse - bagerier samt små eller mellemstore mejerier). I mejerisektoren kan man tage udgangspunkt i de eksisterende kooperativer. EU bør sørge for, at de relevante strukturer tildeles særlig opmærksomhed i forbindelse med støtteforanstaltninger under Phare-programmet, og ikke mindst under Sapard-programmet.

4.3.9. Sådanne "bottom-up-projekter" skal også vurderes ud fra deres tillidsvækkende effekt hos lokalbefolkningen i regionerne.

4.3.10. Repræsentanter for såvel ministerier som for landbrugsorganisationer refererer igen og igen til de problemer, som følger af Polens integration i EU's landbrugsmarked og EU's eksportssubventionspolitik kombineret med Polens sænkning af importtolden(8). Eftersom der som følge af de økonomiske kriser vil kunne afsættes færre polske produkter på såvel det russiske som det asiatiske marked, rammer markedsføringsproblemerne, som kan henføres til EU's fælles landbrugspolitik, det polske landbrug særlig hårdt. Dette punkt bør tages op til diskussion i forbindelse med de igangværende forhandlinger om gensidige indrømmelser for såvel landbrugsprodukter som forarbejdede landbrugsprodukter.

4.3.11. Ifølge det billede, der tegner sig af EU-Kommissionens forhandlingsposition, kan Polen ikke se frem til nogen kompensation i forbindelse med landbrugsforhandlingerne, hvilket kan give anledning til betydelige konflikter. Efter ØSU's mening skal integrationen af de central- og østeuropæiske landes landbrug i det bestående EU-system med kompensationer ske gradvis efter tiltrædelsen, navnlig på de områder, hvor prisniveauet allerede i dag er det samme i ansøgerlandene som i EU. I forbindelse med fastsættelsen af varigheden af de nødvendige overgangsbestemmelser skal der tages hensyn til såvel de eksisterende prisforskelle som f.eks. forskelle i produktionsomkostninger.

4.3.12. ØSU vil gerne understrege, at man i forbindelse med udviklingen af det polske landbrug også skal være meget opmærksom på de landejendomme, der fremover kun skal drives som bibeskæftigelse. Lykkes det ikke at skabe tilstrækkeligt med alternative arbejdspladser uden for landbruget, skal landejendommene ikke kun betragtes ud fra en landbrugsmæssig synsvinkel, men også ud fra deres evne til at aflaste den sociale byrde.

4.3.13. Om man så gør sig de allerstørste anstrengelser, får man ikke de store strukturelle problemer i det polske landbrug under kontrol i løbet af nogle få år. Man kan heller ikke gå ud fra, at de overvejende små landbrugsbedrifter med meget ringe produktivitet skal kunne modstå det massive pres på hjemmemarkedet inden for en overskuelig fremtid. Det polske landbrug skal bruge længere tid på den nødvendige strukturtilpasning og den påkrævede forbedring af konkurrenceevnen. ØSU er følgelig fortaler for overgangsfrister, som på passende vis tager højde for dette forhold.

4.4. Transport

4.4.1. Transportudviklingen i Polen er præget af ekstremt høje vækstrater inden for den private transport og hurtigt forfald i den offentlige passager- og godsbefordring. Dette gælder såvel lokalt i byerne som på regionalt og nationalt plan. Det polske vejnet kan ikke holde trit med denne udvikling. Det er ikke beregnet hverken på mængden af køretøjer eller disses vægt (akseltryk på over 10 ton).

4.4.2. Ændringer i valget af transportformer og det dermed forbundne ringere udbud af offentlig transport har alvorlige miljømæssige og sociale konsekvenser. Bevægelsesfriheden indskrænkes for alle, der ikke har eget køretøj, og negative miljøkonsekvenser (som luft- og støjforurening) følger i kølvandet på den øgede trafik. Dette er især tilfældet i storbyerne, hvor trafikken tit er ved at bryde sammen.

4.4.3. Polen har hidtil hverken haft tid eller økonomiske midler til at tilpasse vejinfrastrukturen til den voldsomme vækst. Privatpersoner kan hurtigt købe sig en bil, men udvikling af infrastrukturen går langsomt (navnlig når den skal foregå for statslige midler). Ifølge EU's fremskrivninger hvad angår investeringerne i de kommende transportprojekter af europæisk betydning(9) i Polen, vil Polen skulle betale 1,5 % af sit BNP alene til dem. I øjeblikket er investeringsandelen for samtlige transportinvesteringer på 0,7 % af BNP. Da de eksisterende transportinfrastrukturer uden for hovedfærdselsårene også må saneres(10), befinder den polske regering - hvis finansielle muligheder er yderst begrænsede(11) - sig i et dilemma mellem store investeringer (f.eks. i TINA-projekter) og de bydende nødvendige investeringer i vedligeholdelse og udvidelse af infrastruktur uden for europæiske hovedfærdselsårer og skal vælge om dens transportpolitik skal være overvejende vej- eller jernbaneorienteret. I mellemtiden giver det sågar problemer at tilvejebringe de nødvendige andele af samfinansieringen af projekter, som gennemføres med hjælp fra Vesten.

4.4.4. Såvel det polske jernbanenet som den offentlige nærtransport i byerne var (og er i vidt omfang stadig) forholdsvis godt udbygget - her forestår dog en større afvikling(12). Nettene bygger på traditionel teknologi, og de er ofte utilfredsstillende ledet. Navnlig i lokaltrafikken i byerne, hvor busser og tog hidtil har været de bærende søjler, ses nu mange forskellige former for strukturelle omstillinger. Den polske centralregering har fralagt sig ethvert ansvar for den offentlige nærtrafik i byerne. Staten giver ikke økonomisk tilskud til den nødvendige effektivisering, så de økonomisk svage kommuner lades alene tilbage med problemerne. De kommunale transportselskaber er desuden økonomisk ansvarlige for foranstaltninger, som centralregeringen har truffet af socialpolitiske grunde, men ikke betaler (såsom rabatter for skoleelever, studerende, handikappede og pensionister).

4.4.5. Planen om at gøre Oder til en vandvej af europæiske dimensioner har udløst store diskussioner. Mens kritikere henviser til jernbanernes nuværende overkapacitet og afviser de foreslåede investeringer som transport- og miljøpolitisk problematiske, så begrunder tilhængerne bl.a. denne foranstaltning med, at en sådan vandvej er i "Europas interesse". Kommissionen skal inden længe forelægge den polske regering sin holdning og vurdering af projektet og vil i den forbindelse oplyse, om økonomiske tilskud fra EU kan komme på tale - og i givet fald i hvilket omfang.

4.4.6. Den trafikudvikling, man konstaterer i Polen, er uforenelig med EU's krav om social og miljøvenlig, dvs. bæredygtig transportpolitik. En strategi for en koordineret, integreret udvikling af transportformerne findes ikke endnu. De færreste beslutningstagere kender til idéerne i f.eks. EU-hvidbogen om borgernes transportnet, selv om det er vigtigt, at disse også realiseres i ansøgerlandene.

4.4.7. Under de bilaterale forhandlinger og gennem de disponible EU-programmer bør derfor på enhver måde undgås, at de transportpolitiske fejltagelser, som mange af EU's medlemsstater klager over, gentager sig. Samtidig bør de positive løsninger, som EU bl.a. har beskrevet i Eltis-programmet, overtages af ansøgerlandene, herunder Polen. ØSU vil i den forbindelse indtrængende opfordre Kommissionen til ikke kun hovedsagelig at anvende Phare- og Ispa-programmerne til transeuropæiske transportprojekter, men også til investeringer i mønsterprojekter for offentlig nærtransport i byerne, til transportudviklingsinitiativer i landdistrikterne og til initiativer for cyklister og fodgængere. Det er også kritisabelt, at TEN ikke løser trafikproblemerne i byerne og kun er koncentreret om forbindelserne mellem de store byområder. På dette felt er nytænkning påkrævet.

4.5. Miljøbeskyttelse

4.5.1. Polen har allerede gjort store fremskridt på miljøområdet de senere år. Fremskridtene er gjort dels gennem strenge miljølove, dels gennem innovative finansieringsmåder for miljøinvesteringer. Det i Vesten hyppigt diskuterede "forureneren-betaler-princip" er i Polen en realitet. Pengene herfra samles i miljøfonde i kommuner, provinser og regioner såvel som på nationalt plan. Et andet vigtigt miljøfinansieringsinstrument, som OECD anerkender som forbilledlig, er den polske ØKO-fond (debt-for-environment-swaps), som blev oprettet i 1991. Udlandets andel i de polske miljøinvesteringer ligger i øjeblikket på knap 5 %.

4.5.2. Overtagelsen af gældende fællesskabsret på miljøområdet og den heraf nødvendiggjorte opbygning af en velfungerende miljøforvaltning er en opgave, som Polen står overfor. Navnlig med opbygningen af en effektiv miljøforvaltning (omfattende et kontrol- og overvågningssystem) er der endnu meget at gøre. Bemærkningerne i Kommissionens rapport af 13. oktober 1999 om, at man kan konstatere et betydeligt efterslæb, og at der kun er gjort ganske få fremskridt den seneste tid, bør føre til, at de ansvarlige i Polen straks tager affære. ØSU er enig i, at alle retlige og administrative forudsætninger for overtagelse af EU's gældende regelværk må være opfyldt inden tiltrædelsen.

4.5.3. Evnen til at omsætte og udføre den tekniske gennemførelse af Fællesskabets miljølovgivning er et andet problem. Trods mange fremskridt og anstrengelser samt forholdsvis store miljøinvesteringer(13) er Polen stadig langt fra fuldstændigt at kunne leve op til EU's miljønormer. Denne udvikling vanskeliggøres i øvrigt af, at nogle af de miljøpolitiske succeshistorier, f.eks. hvad angår luftforureningen i byerne (omstilling fra kul- til gasfyring i private boliger) opvejes af nye miljøbelastninger (f.eks. som følge af den voksende biltrafik).

4.5.4. Ofte mangler teknisk miljøudstyr som filteranlæg, tilfredsstillende rensningsanlæg m.m. De påkrævede investeringer er på langt over 30-40 mia. US-dollars, og man må formode, at det vil tage meget længere tid at gennemføre EU's regelsæt på miljøområdet end hidtil antaget. Det bliver næppe muligt for Polen at gennemføre f.eks. direktivet om kommunalt spildevand inden den satte frist. Man skal være opmærksom på, at Polen kan opnå ensidige konkurrencefordele heraf, idet f.eks. nogle virksomheder inden for handel, håndværk og industri (i første omgang) slipper for at betale visse miljøbeskyttelsesforanstaltninger. Samtidig må man dog også være klar over, at gennemførelsen af mange miljøbeskyttelsesbestemmelser også står i stampe i medlemsstaterne(14).

4.5.5. Uden overgangsbestemmelser for investeringer i miljøbeskyttelse går det ikke. Derfor bør EU forhandle sig til klare, kontrollér- og evt. harmonisérbare valgmuligheder, og kapitaloverførslen, som er nødvendig af hensyn til tiltrædelsen (f.eks. fra strukturfondene), bør knyttes til overholdelsen af denne miljøaftale.

4.5.6. ØSU hilser Kommissionens støtteinitiativer til miljøforanstaltninger under Phare(15)- og Ispa(16)-programmerne (fra år 2000) velkommen. Man bør dog gøre sig nogle strategiske overvejelser over, hvilken type projekter man skal investere i. Her kan man (forenklet betragtet) forestille sig to strategier: deltagelse i finansieringen af store projekter eller enefinansiering af små eller mellemstore projekter. Da det i Polen skorter meget på nye, innovative, jobskabende små projekter, bør det overvejes, om ikke hovedvægten fremover skal lægges her. Egne EU-modelprojekter har desuden den fordel, at de positive virkninger af EU-støtten bliver trukket klarere op over for offentligheden, hvilket vil fremme velviljen over for tiltrædelsen.

4.5.7. ØSU understreger, at nødvendigheden af at bevare det eksisterende miljøbeskyttelsespotentiale skal tages med i betragtning i alle foranstaltninger. Det gentager sin kritik af, at ansøgerlandene forskelsbehandles i forhold til EU-medlemsstaterne og tredjelande i forbindelse med deltagelse i Life-projekter.(17)

4.6. EU-støtten

4.6.1. EU's støtte til tiltrædelsen gives i Polen gennem tre programmer: Phare, Ispa og Sapard(18) (de to sidste fra og med år 2000).

4.6.2. Støtten er meget vigtig for ansøgerlandene og modtages yderst positivt. Set i forhold til det samlede investeringsbehov og de fællesskabsmidler, som vil stå til landenes disposition efter tiltrædelsen, er de årlige disponible bevillinger på 3 mia. euro et relativt beskedent beløb, som skal anvendes efter en omhyggelig strategisk plan. På den anden side har ansøgerlandene stadig problemer med at opbruge de disponible midler på en rimelig måde.

4.6.3. Så meget desto vigtigere er det, at støtten sættes ind dér, hvor den har størst mulig sideeffekt, at mønsterinitiativer kan fremmes, og foranstaltninger igangsættes, som kan gøre det tydeligt for den brede offentlighed, at EU hjælper og har noget positivt at tilbyde.

4.6.4. Den i denne henseende mest succesrige aktion var hjælpen fra Phare-programmet til ofrene for oversvømmelserne i 1997. Kommissionen bør fremover - som i forbindelse med denne katastrofe - fortrinsvis udvikle og gennemføre små bottom-up-projekter sammen med de polske myndigheder, og man bør diskutere koncentrationen af Ispa-midler på de store byområder, som i forvejen råder over langt flere økonomiske ressourcer end de små byer og landdistrikterne.

4.6.5. ØSU er sig fuldt ud bevidst, at sådanne små projekter er væsentlig sværere at håndtere for Kommissionen, kræver flere ressourcer til administration, koordination og kontrol og følgelig lægger beslag på mere personale. Ofte mangler der tilstrækkeligt personale. F.eks. vil Kommissionens generaldirektorat for regionalpolitik få store problemer med at afvikle Ispa-programmet (med en årlig bevilling på 1 mia. euro) på kvalificeret vis uden en anseelig forøgelse af personalet. Det bør også undersøges, om ikke gennemførelsen af støtteprogrammer i højere grad kan lægges ud til de polske myndigheder, så EU's tjenestegrene kun skal tilse, at projekterne afvikles i overensstemmelse med bestemmelserne.

5. Særlige bemærkninger og anbefalinger

5.1. ØSU ser med bekymring på den hurtigt faldende tilslutning i den polske befolkning til tiltrædelsen af EU. Det opfattes som et alvorligt signal om, at der hidtil har været mangler i kommunikationen med borgerne. Her må snarest sættes ind med forskellige foranstaltninger, bl.a. med en informationsstrategi, som skal udvikles og omsættes i samarbejde med det civile samfund. Det nye blandede rådgivende udvalg bør træde ind i denne sammenhæng.

5.2. For ØSU er udviklingen af den politiske dialog med det organiserede civilsamfund af grundlæggende betydning. Da der er tale om væsentlige mangler på dette område, foreslås det, at der enten udarbejdes et særligt program, eller at f.eks. twinning-programmet under Phare-programmet åbnes for relevante initiativer fra ikke-statslige organisationer og andre grupper inden for det organiserede civilsamfund.

5.3. ØSU anbefaler Rådet og Kommissionen under forhandlingerne med den polske regering at tage følgende emner op og undersøge gennemførligheden af de relevante tiltag:

- Behovet for overvejelser over, hvorledes arbejdsmarkedets parter og det civile samfunds organisationer kan gøres mere interesseret i at udvikle en mere effektiv struktur, herunder bl.a. paraplyorganisationer. Det er bydende nødvendigt, at disse organisationer afstemmer deres arbejde bedre indbyrdes, og at de videreudvikler deres evne til at føre en struktureret dialog med de politisk ansvarlige.

- De påtrængende behov for i centrale sektorer som sværindustrien, landbruget og jernbanereformen at udvikle særlige socialt og miljømæssigt tilpassede strategier: at drøfte og omsætte disse i en af EU medfinansieret dialog med de berørte grupper.

- Det påtrængende behov for at forbedre informationsstrømmen og intensivere dialogen med det civile samfund (arbejdsgiverne, fagbevægelsen, handelen, industrien, landbruget, forbruger- og miljøorganisationerne m.v.) om forberedelserne til tiltrædelsen af EU og følgerne heraf.

- Behovet for specielt i økonomisk svage distrikter at iværksætte en uddannelseskampagne for såvel inden for landbruget at skabe bedre kvalifikationer som uden for landbruget at give en erhvervsorientering, som er påtrængende nødvendig for at klare omstruktureringen i landbruget, og for ikke på længere sigt at gøre forskellen mellem erhvervsvilkårene i byen og på landet endnu større.

- Behovet for gennem en samfundsmæssig dialog at forbedre den trafikudvikling, der kan iagttages i Polen, og som ikke er forenelig med EU's krav til en socialt og miljømæssigt tilpasset "bæredygtig" transport- og trafikpolitik.

- Behovet for at også de mindre byer og landdistrikterne kan få del i de Ispa-midler, der fordeles regionalt.

- Behovet for i opbygningen af forarbejdnings- og markedsføringsstrukturer at forbedre vilkårene for de små og mellemstore virksomheder og samtidig fremme udviklingen af kooperative strukturer.

- Behovet for at løse spørgsmålet om den til dels endnu uklare opgavefordeling mellem de forskellige beslutnings- og forvaltningsniveauer, også med hensyn til opgavefinansieringen.

- Behovet for uddybning af eksisterende kontakter mellem grupper i EU og i Polen og for etablering af nye.

Bruxelles, den 9. december 1999.

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Tidligere blev ca. 20 % af landbrugsjorden dyrket af statsbrug og store landbrugskollektiver (især i den nordlige og vestlige del af Polen). De resterende 80 % var splittet op på ofte meget små private landbrug.

(2) Ifølge den nyeste meningsundersøgelse går kun ca. 46 % af befolkningen stadig ind for EU-medlemskab - så sent som i 1997 var det 83 %.

(3) Jf. European Commission's Annual Report 1998 on equal opportunities.

(4) Kvinderne udgør kun 12,7 % af det nationale parlaments medlemmer.

(5) Landbruget står for ca. 25 % af alle arbejdspladser i Polen, hvoraf omkring halvdelen er fuld- eller hovedbeskæftigelse. Resten er bibeskæftigelse, f.eks. gårde, der producerer til eget forbrug og ikke til det offentlige marked.

(6) Gennemsnitsstørrelse på en polsk landejendom er 7,5 ha. 95 % af alle mælkebønder har 5 køer eller derunder.

(7) Som følge af den forholdsvis ringe kapital og den yderst ekstensive udnyttelsesgrad udviser det polske landbrugsland kun få miljøproblemer. Hovedproblemet er vand- og vinderosion.

(8) Som eksempler nævnes import af svinekød fra Danmark og eksport af hvede- og kartoffelstivelse fra EU til Polen.

(9) Se TINA-rapporten.

(10) Jf. BERD's undersøgelse vedrørende udviklingen af vejsystemets i Polen.

(11) Investeringerne i anlæggelse af veje svarer til 3/4 af de tilsvarende investeringer i midten af 1980'erne.

(12) Af jernbanenettets 23000nbsp;km skal de 8000nbsp;tages ud af drift.

(13) Næsten 2 % af Polens BNP går til miljøinvesteringer.

(14) Revisionsretten har således fastslået, at en stor del af de 40000 rensningsanlæg, der i dag findes i Europa, trænger til en teknisk ajourføring eller omstilling. Herudover skal der bygges 40000 nye anlæg, som ikke kan stå færdig til tiden.

(15) Ca. 170 mio. euro siden oprettelsen.

(16) ISPA: Instrument for Structural Policies for Pre-Accession, forordning nr. 1267/99, EFT L 161/1999.

(17) Se ØSU's udtalelse om Life III, EFT C 209 af 22.7.1999.

(18) SAPARD: Special Accession Programme for Agriculture and Rural Development, forordning nr. 1268/99, EFT L 162/1999.

BILAG

til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

Følgende ændringsforslag, som opnåede mere end en fjerdedel af de afgivne stemmer, blev forkastet under debatten:

Punkt 4.1.6.1 og 4.1.6.2

Affattes således:

"(4.1.6.1 nyt)Rent fagforeningspolitisk er det kendetegnende, at der findes to store fagforbund, NZZ Solidarnosc og OPZZ, hvor såvel de faglige som lokale og regionale organer generelt nyder stor autonomi. Ud over disse ret løst organiserede storforbund findes mange andre faglige sammenslutninger og fagforeninger, som undertiden kun arbejder på virksomhedsplan.

(4.1.6.2 nyt)De meget komplekse forbindelser, som de store fagforbund har med den politiske verden, Solidarnosc med AWS og OPZZ med SLD, vanskeliggør undertiden den egentlige sociale dialog på grund af politiseringen af visse spørgsmål."

Begrundelse

Denne formulering tager bedre højde for den sociopolitiske sammenhæng og undgår faste og forenklede påstande.

Afstemningsresultat

For: 41, imod: 53, hverken for eller imod: 9.

Punkt 4.1.7

Første punktum affattes således:

De fleste konflikter eller potentielle konflikter er blevet bilagt ved lovgivning snarere end ved forhandlinger, og arbejdsgiversiden har ikke været særlig interesseret i "at underkaste sig" de tilsyneladende overmægtige fagforeninger.

Begrundelse

Beskrivelsen af forbindelserne mellem Solidarnosc og regeringen er for mekanistisk og unuanceret, grænsende til det fejlagtige.

Afstemningsresultat

For: 39, imod: 62, hverken for eller imod: 8.

Punkt 4.1.9.1 og 4.1.9.2

Udgår.

Begrundelse

Punkt 4.1.9 kan udmærket stå alene.

Afstemningsresultat

For: 41, imod: 62, hverken for eller imod: 9.