31. 12. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 356/43 
Udtalelse om finansieringen af Fællesskabet 
(87/C 356/11) 
Det økonomiske og sociale Udvalg besluttede den 2. juli 1987 i henhold til forretningsordenens 
artikel 20, stk. 4, at fremsaætte udtalelse om det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for økonomiske, finansielle og monetære 
spørgsmål, som udpegede Jean Pardon til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
9. november 1987. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 250. plenarforsamling, den 19. november 
1987, med et flertal for, 4 stemmer imod og 8 stemmer hverken for eller imod, følgende 
udtalelse: 
Indledning Målsætningerne 
1.1. Denne udtalelse har orienterende karakter, og 
ØSU forbeholder sig ret til senere at komme tilbage til 
de budget- og afgiftstekniske forslag, som Kommissio­
nen har fremsat (1). 
Endnu to udtalelser er under udarbejdelse, én om den 
fælles landbrugspolitik og én om strukturfondene. På 
grund af deres emne supplerer de ØSU's synspunkter 
vedrørende finansieringen af EF. 
1.2. ØSU henviser først til sine udtalelser (2) om 
finansieringen af EF samt til udtalelsen af 13. maj 1987 
om Fællesakten. De principper, der fremføres deri, har 
fortsat gyldighed. 
1.3. ØSU er yderst bekymret over de konsekvenser, 
EF's alvorlige finansieringssituation kan få for de viede-
re enhedsbestræbelser. 
Det bifalder derfor Kommissionens bestræbelser på at 
sætte en stopper for de budgetmæssige kunstgreb og på 
at sikre EF de budgetmidler, der er nødvendige, for at 
dets politik kan realiseres. Denne politik er fastlagt i 
traktaterne, videreudbygget med Den Fælles Akt og 
udstrakt til nye lande i forbindelse med EF's udvidelse. 
Medlemsstaterne har selv ønsket denne politik, og de 
kan ikke svigte i det øjeblik, den skal føres ud i livet. Det 
gælder deres troværdighed, De Tolvs videre eksistens, 
erhvervs- og beskæftigelsesudviklingen og de sociale 
fremskridt i et Fællesskab som ØSU nægter at betragte 
som blot sammenfalder af nogle interesser uden sjæl og 
uden mål. 
0) EFT nr. C 241 af 8. 9. 1987. 
(2) EFT nr. C 358 af 31. 12. 1983 og EFT nr. C 307 af 19. 11. 1984. 2.1. EF har sat sig som fornemste mål, at det store 
indre marked skal være en realitet i 1992, og at der skal 
realiseres en økonomisk og social samhørighed. 
Uanset hvor vigtigt dette mål er, kan de europæiske 
enhedsbestræbelser dog ikke reduceres til dette ene mål. 
Der henvises i denne forbindelse til ØSU's udtalelse af 
27. november 1985 (3). EF kan ikke udvikle sig uden en 
meget stærk politisk vilje og folkelig opbakning. 
Fremskridtne hen imod en realisering af det indre mar­
ked har imidlertid hidtil være yderst langsomme, og der 
er allerede opstået så store forsinkelser, at der i visse 
kredse har bredt sig en vis skepsis med hensyn til, om 
det er muligt at overholde den fastsatte frist. Det er 
derfor af afgørende betydning, at medlemsstaterne fuldt 
ud udnytter bestemmelserne i Den Fælles Akt for at 
fremskynde det nuværende tempo. 
2.2. Ved første øjekast kunne man forledes til at tro, 
at etableringen af det store indre marked ikke krævede 
de store finansielle ressourcer, eftersom det i al væsent­
lighed drejer sig om at træffe beslutninger med henblik 
på at sikre fri bevægelighed for varer, personer og 
kapital. Men et egentligt stort indre marked er utænke­
ligt uden ledsagepolitik inden for transport, forskning 
og udvikling, miljø og forbrugerbeskyttelse. Et sådant 
marked er endvidere utænkeligt uden økonomisk, mo­
netær og skattemæssig konvergens, uden social dimen­
sion, der både indebærer en mere indholdsrig dialog 
mellem arbejdsmarkedets parter og en samordnet ind­
sats mod arbejdsløsheden, uden hensyntagen til visse 
medlemsstaters særlige situation, og især til regioner, 
hvis erhvervsliv er inde i en krise, eller hvis landbrug 
står over for omlægninger som følge af reformen af den 
fælles landbrugspolitik. 
(3) Udtalelse om »Gennemførelse af det interne marked — 
Hvidbog fra Kommissionen til Det europæiske Råd« (EFT 
nr. C 344 af 31. 12. 1985). 
Nr. C 356/44 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 87 
Der er klart, at gennemførelsen af sådanne programmer 
vil kræve nye ressourcer, som skal anvendes på en 
hensigtsmæssig måde. Disse udgifter bør i sotrt omfang 
dækkes ind af den rigdom, som den øgede økonomiske 
aktivitet skaber. 
Naturligvis skal de mål, som EF skal realisere på de 
ovennævnte områder, defineres i et samlet program på 
mellemlang sigt, som skal tilpasses i takt med udvikling­
en. De programmer, der opstilles for de følgende stadier, 
skal være realistiske og må ikke være så detaljerede og 
stive, at de ikke kan tilpasses. Når der er opnået politisk 
enighed om programmet skal de finansielle ressourcer 
stilles til rådighed. Dette fremgår implicit af Fælles­
akten. 
Kommissionen har for øvrigt opstillet et scenario, hvor­
af fremgår, at forhøjelsen af strukturfondene, sanerin­
gen af »fortidens byrder«, dvs. bl.a. afskaffelsen af 
landbrugsoverskuddene og de nye politikker medfører, 
at ressourcerne vil være utilstrækkelige med den nuvæ­
rende finansieringsform, selv uden udvidelsen af EF(1). 
2.3. Øgede bevillinger til strukturfondene, som alle­
rede var nødvendige inden, og især efter, udvidelsen, er 
absolut påkrævet, hvis man vil undgå, at Grækenlands, 
Spaniens og Portugals optagelse i EF skal fremkalde 
yderligere skævheder i Fællesskabet, og forskellen mel­
lemmedlemsstaterne skal blive endnu større. 
2.4. Problemerne lader sig imidlertid ikke løsrive fra 
deres indbyrdes sammenhæng, og enhver ved, at pak­
keløsninger er almindelige under forhandlingerne. Op­
bygningen af Europa har også sin politiske pris. 
2.5. Heraf følger, at det er tvingende nødvendigt, at 
Fællesskabet får tildet flere ressourcer. I modsat fald 
vil det være uden kød og blod og ikke have den budget­
mæssige sikkerhed, som er twingende nødvendig for 
dets videre udvikling. 
EF's egne indtægter 
3.1. EF's egne indtægter består i øjeblikket i al væ­
sentlighed af told og landbrugsafgifter samt af maksi­
mum 1,4% af det ensartede momsgrundlag. Imidlertid 
har Fontainebleau-ordningen medført, at den faktisk 
anvendte sats som et EF-gennemsnit i virkeligheden 
ligger under 1,25% af Fællesskabets faktiske moms­
grundlag. 
Kommissionen foreslår, at dette system ændres for at 
neutralisere »fortidens byrder«, for at forebygge den 
strukturbetingede udhuling af de nuværende indtægter 
samt for at dække fremtidens behov. 
(') Medio juli blev disse tal anslået til henholdsvis 7 milliarder, 
8 milliarder og 2,8 milliarder ECU. Tallet vedrørende land­
brugsoverskuddene kan ændre sig alt efter markederne. I denne forbindelse kunne man mene, at det ikke vil 
være rimeligt at lade de sidst tiltrådte medlemsstater 
deltage i neutraliseringen af fortidens byrder, navnlig 
elimineringen af landbrugslagrene. 
Da Spanien og Portugal har forelagt dette problem 
for domstolen, ønsker ØSU ikke at fremkomme med 
yderligere kommentater på nuværende tidspunkt. 
3.2. Logisk set har ØSU ingen større indvendinger 
mod ophævelsen — som måske bør finde sted gradvist? 
— af tilbagebetalingen til medlemsstaterne på 10% af 
de traditionelle egne indtægter, dvs. afgifter, præmier, 
tillægsbeløb, udligningsbeløb, bidrag og andre afgifter 
inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik og 
toldtariffen. ØSU har heller ingen indvendinger mod, 
at Fællesskabet får overdraget tolden på EKSF-varer, 
forudsat naturligvis, at der fortsat er dækning for EKSF-
udgifterne, selv i tilfælde af at afgifterne skulle vise sig 
at være utilstrækkelige, og medlemsstaternes finansielle 
bidrag skulle svigte. 
33. Dernæest foreslår Kommissionen, at momsbi­
draget nedsættes fra 1,4% til 1 %, som ikke skal opkræ­
ves af det faktiske momsgrundlag som oprindeligt fore­
slået af Kommissionen, men af det harmoniserede 
grundlag (6. direktiv). ØSU tager denne ændring til 
efterretning og henstiller, at Kommissionen under alle 
omstændigheder bestræber sig på at tage tilstrækkelig 
højde for de reelle problemer i afgiftsopkrævningen. 
3.4.1. Endelig foreslår Kommissionen, at der skabes 
en ny indtægtskilde: en ensartet sats, som endnu ikke er 
fastlagt, og som skal finde anvendelse på »et suplerende 
grundlag«, nemlig forskellen mellem de enkelte staters 
bruttonationalindkomster (BNI) og det harmoniserede 
momsgrundlag. 
3.4.2. En række forhold taler for, at introducere 
BNI som kriterium. Begrebet optræder i EØF-traktatens 
artikel 203, stk. 9. Inden for Fællesskabet følger begre­
bet en ensartet definition, som er fastlagt i samarbejde 
med EF's statistiske Kontor, og som i øvrigt er sammen­
faldende med den, der har vundet hævd internationalt. 
Endelig giver begrebet det bedste billede af medlemssta­
ternes relative velstand. For tiden anvendes BNI-begre-
bet overalt, hvad enten det er i Organisationen for 
økonomisk Samarbejde og Udvikling (OECD), Den 
internationale Arbejdsorganisation (ILO) eller FN. 
Momsen udgør et praktisk grundlag, men har alligevel 
sine begrænsninger, eftersom den ikke vedrører investe­
ringer eller eksporten og kun delvis de offentlige udgif­
ter. I virkeligheden straffer den de fattigste medlemssta­
ter. Hertil kommer, at momsprovenuet i % af BNI 
varierer betydeligt fra den ene medlemsstat til den 
anden. 
3.4.3. BNI giver ganske vist ikke et i enhver henseen­
de fuldgyldigt billede af et lands økonomiske aktivitet. 
Sort arbejde eller paralleløkonomien og f.eks. kvinders 
arbejdsindsats på familielandbrugsbedrifter unddrager 
sig BNI, dog ikke fuldstændigt, idet disse aktiviteter i 
sidste instans indgår i BNI via den del af indkomsten, 
31. 12. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 356/45 
der går til forbrug. Sådanne former for aktivitet, som 
kun delvis registreres i BNI, falder helt uden for moms­
området. 
3.4.4. I øvrigt er der ikke noget idealkriterium, og 
anvendelsen af BNI-kriteriet — en række forudseelige 
kriterier til trods — må betragtes som en forbedring af 
systemet, fordi det bedre afspejler virkeligheden og er 
et bedre udtryk for medlemsstaternes bidragsevne. 
Dette vil efterhånden føre til et rimeligere system. 
3.4.5. ØSU har opkastet spørgsmålet, om det er hen­
sigtsmæssigt fortsat at bruge momsen som indtægtskil­
de. Det er kommet til den konklusion, at momsen bør 
fastholdes af tre grunde: for det første er momsen blevet 
en del af vor dagligdag, og en afgiftsform, som er 
almindeligt anerkendt vil altid lettere blive accepteret; 
endvidere er en spredning på flere indtægtskilder for­
mentlig en fordel. De vanskeligheder, der er forbundet 
hermed, er ikke uoverstigelige, og desuden øges fleksibi­
liteten. Endelig har momsen den fordel, at den er en 
skat på borgeren og dermed i højere grad har karakter 
af »fællesskabs« skat. 
3.5. ØSU kan kun tage til efterretning, at Kommis­
sionen har til hensigt at introducere en suplerende 
finansieringskilde i løbet af perioden og til 1992. Da 
Kommissionen endnu ikke er i stand til at angive, 
hvilken indtægtskilde, der er tale om, og hvor meget, 
der skal finansieres ad denne vej, vil ØSU nøjes med at 
konstatere, at indførelsen af denne indtægtskilde skal 
ratificeres i de tolv medlemsstaters parlamenter, og at 
provenuet herfra under alle omstændigheder skal ligge 
inden for det samlede loft over de disponible indtægter 
på 1,4% af BNI. 
På dette tidspunkt kan ØSU derfor kun give udtryk 
for sin forståelse for dette ønske om fleksibilitet og 
forsigtighed. Denne nye indtægskilde bør dog, hvis den 
vedtages, ikke tage form af medlemsstatsbidrag, men 
skal opfattes som egentlige egne indtægter. 
3.6. Med hensyn til indførelsen af et samlet loft over 
de disponible egenindtægter på 1.4% af BNI, kan ØSU 
ganske vist tilslutte sig princippet med et sådant loft, 
men samtidig går det ud fra, at den procentdel, man 
hermed har lagt sig fast på, ikke har absolut bindende 
karakter. 
Loftet på 1.4% fremstår som et resultat af beregninger 
og fremskrivninger, som kan være nok så konsekvente, 
men som ikke desto mindre vil være behæftet med 
usikkerhed. Usikkerhedsmomenter som de seneste begi­
venheder på valutamarkederne vil altid være mulige. 
3.7. Alt i alt bifalder ØSU Kommissionens forslag. I 
forslaget ligger der en utilsløret indrømmelse af forti­
dens fejltagelser — som Kommissionen i øvrigt langt 
fra er eneansvarlig for — det turde sikre Fællesskabet 
øgede og relativt stabile indtægter og frem for alt sætte 
Fællesskabet i stand til langt om længe at varetage de 
opgaver med henblik på hvilke det blev oprettet, og navnlig leve op til Fællesaktens målsætninger. Forslaget 
er præget af balance og bygger på et solidaritetsprincip. 
3.8. Budgetreformen er derfor nøglen til enhver frem­
tidig foranstaltning. Herimod kan indvendes, at det 
vigtigste frem for alt et at få gennemført reformen af 
den fælles landbrugspolitik og at anvende de aktuelle 
EF-ressourcer på en fornuftigere måde. Ganske vist er 
det en absolut nødvendighed, at reformen af den fælles 
landbrugspolitik gennemføres, men dette må ikke være 
et påskud for at forsømme andre områder. For det 
første fordi de ressourcer, der eventuelt kunne frigøres 
på landbrugsområdet, ikke er tilstrækkelige til at dække 
udgiftsbehovene på andre områder, for det andet, fordi 
reformen på landbrugsområdet kun kan gennemføres 
gradvist, medens udgiftsbehovene på en række andre 
områder nødvendigvis må dækkes her og nu. 
Da den fælles landbrugspolitik er af allerstørste betyd­
ning, ville det være meget alvorligt, om der skulle opstå 
risiko for renationalisering, fordi der ikke kan findes 
en løsning på budgetproblemerne. ØSU henviser endvi­
dere til den udtalelse, det har fremsat herom. 
3.9. Endelig understreger ØSU endnu en gang, at 
princippet om »juste retour« ikke er foreneligt med den 
absolut nødvendige solidaritet mellem medlemsstater­
ne, som er selve grundlaget for Fællesskabet. Naturlig­
vis lader den nettofordel, som medlemsstaterne har af 
deres deltagelse i EF, sig ikke måle budgetmæssigt eller 
finansielt. Der indgår for mange forhold, der ikke lader 
sig bestemme, for mange politiske aspekter, for mange 
ikke-kvantificerbare virkninger til, at nettofordelen kan 
beregnes rent bogholderiteknisk. 
I en organisation som Fællesskabet må det nødvendigvis 
være sådan, at de mere velstillede i almenvellets interes­
se hjælper de mindre velstillede. 
Øget budgetdisciplin 
4.1. Reformen af EF's finansiering må gå hånd i 
hånd med en øget budgetdisciplin og Kommissionen 
har fremsat detaljerede forslag i dette øjemed. ØSU vil 
udtale sig herom på et senere tidspunkt. 
4.2. Under alle omstændigheder understreger ØSU, 
at budgetdisciplin er en afgørende forudsætning for, 
om man kan godkende en forhøjelse af egenindtægter­
ne. Selv om det ligger uden for Fællesskabets muligheder 
at styre valutakurssvingningerne, bør alt sættes i værk 
for at undgå fortidens uhæmmede fluktuationer og især 
flerårige forpligtelser i forbindelse med langfristede mål. 
Styringen af budgettet er det centrale problem i finansie­
ringen af Fællesskabet. En bedre forvaltning og en 
Nr. C 356/46 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 87 
strammere planlægning er derfor tiltrængt. Effektivite­
ten må sættes i højsædet, og udgiftsbesparelser må nøje 
prioriteres ud fra deres følgevirkninger. Disciplinen er 
Bruxelles, den 19. november 1987. 
1. Telekommunikationssektorens betydning 
Telekommunikation har en væsentlig og stadig større 
betydning både i EF-landene og den øvrige verden. 
1.1. Sektorens økonomiske betydning: ifølge Kom­
missionen androg telekommunikationstjenesternes ind­
komster på verdensplan henved 300 milliarder ECU i 
1985, hvoraf EF's virksomheder tegnede sig for 
62,5 milliarder ECU. Med hensyn til telekommunika­
tionsudstyr nåede verdensmarkedet i 1986 op på om­
kring 90 milliarder ECU, hvoraf EF-markedet tegnede 
sig for 17,5 milliarder ECU. Telekommunikationssekto­
ren har endvidere vist sig at være meget dynamisk 
selv i økonomisk ugunstige tider. Man forventer i de 
kommende år en meget kraftig vækst i denne sektor; 
de ca. 2% af det nuværende bruttonationalprodukt i 
EF-landene, som hidrører fra telekommunikationssek­
toren, anslås i slutningen af dette århundrede at ville 
nå op på 7 %. 
1.2. Sektorens samfundsmæssige betydning: tele­
kommunikationssektoren giver beskæftigelse til flere 
hundrede tusinde, og Kommissionen skønner, at denne 
sektor på basis af de forskellige informationsteknologi­
er, direkte eller indirekte, vil være grundlaget for mere 
end 60% af arbejdspladserne i EF i slutningen af dette 
århundrede. derfor en nødvendighed, såvel i forbindelse med op­
stillingen som i forbindelse med gennemførelsen af bud­
gettet. 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
1.3. Sektorens betydning for kontakten mellem men­
nesker. Der skal i denne forbindelse mindes om, at 
telekommunikationssystemet er en offentlig tjeneste og 
har en vigtig social funktion. Enhver EF-politik på 
telekommunikationsområdet bør sikre dettes karakter 
af offentlig tjeneste og have som hovedmålsætning, at 
samtlige EF-borgere får adgang til moderne kommuni-
kationsydelser til rimelige priser, uanset hvor de er 
bosiddende, eller hvad deres indkomst er (f.eks. land-
brugsegne og afsides beliggende områder, mindre øer). 
1.4. Telekommunikationssektoren har i de seneste 
år været i permanent udvikling. Der er sket ændringer 
på følgende områder: 
— telekommunikationsteknologi, datamatikteknologi 
og audiovisuel teknologi er smeltet sammen, 
— den teknologiske differentiering forløber hastigt, 
— der bliver stadig flere nye muligheder for at få 
adgang til informationskilder, 
— der er en eksplosiv udvikling i behovet for kommu­
nikation, 
— nye kvantitative dimensioner er af afgørende betyd­
ning for produktionen af materiel. Udtalelse om Kommissionens meddelelse: »En dynamisk europæisk økonomi — grønbogen 
vedrørende udvikling af et fælles marked for teletjenester og -udstyr« 
(87/C 356/12) 
Kommissionen for De europæiske Fællesskaber besluttede den 22. juli 1987 at anmode om 
Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om ovennævnte meddelelsen. 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets sektion for transport og kommunikation, 
som udpegede Jean Rouzier til ordfører. Sektionen fremsatte på grundlag af ordførerens 
rapport sin udtalelse den 11. november 1987. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 25U. plenarforsamling, mødet den 
18. november 1987, med stort flertal og 2 stemmer imod og 1 hverken for eller imod, følgende 
udtalelse: