KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 24.05.1995 
KOM(95) 184 endelig udg 
BERETNING CM FÆLLESSKABSPAGTEN 
OM DE GRUNDLÆGGENDE ARBEJDSMARKEDSMÆSSIGE OG 
SOCIALE RETTIGHEDER OG OM 
PROTOKOLLEN CM SOCIAL- OG 
ARBEJDSMARKEDSPOLITIKKEN 
BILAG TIL TRAKTATEN CM DET EUROPÆISKE FÆLLESSKAB 
(forelagt af Kommissionen) 

INDHOLDSFORTEGNELSE 
INDLEDNING ^ ^is 
1• Fællesskabspagten 4 
1.00 Arbejdsmarked. Især Den Europæiske Socialfonds indsats 4 
1.01 Beskæftigelse og løn 7 
1.02 Forbedring af leve- og arbejdsvilkår 10 
1.03 Fri bevægelighed 13 
1.04 Social beskyttelse 18 
1.05 Medarbejderindflydelse 19 
1.06 Ligebehandling af mænd og kvinder 21 
1.07 Erhvervsuddannelse 24 
1.08 Beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed 27 
1.09 Beskyttelse af børn og unge 31 
1.10 Ældre 34 
1.11 Handicappede 35 
2. Aftale om social- oa arbejdsmarkedspolitikken 
2.1 Kommissionens meddelelse af 14.12.93 vedrørende 38 
gennemførelse af protokollen 
2.2 Gennemførelse af aftalen: Information og høring af ^8 
arbejdstagerne 
3. Den europaaiske social- oa arbejdsmarkedspolitiks fremtid 
3.1 Grønbogen og høringsprocessen 52 
3.2 Hvidbog om Europæisk Social- og Arbejdsmarkedspolitik - 53 ~ 
En Vej frem for Unionen 
BILAG 58 
1 b*o 
INDLEDNING 
1. Fællesskabspagten om Arbejdstagernes Grundlæggende 
Arbejdsmarkedsmæssige og Sociale Rettigheder blev 
vedtaget af 11 stats- eller regeringschefer på Det 
Europæiske Råds møde i Strasbourg den 8. og 9. december 
1989. Det fastslås i protokollen om social- og 
arbejdsmarkedspolitikken, at "elleve medlemsstater ønsker 
at gå videre ad den vej, som blev afstukket i 
socialpagten af 1989", at de har bemyndigelse til at 
"anvende de i Traktaten omhandlede institutioner, 
procedurer og mekanismer med henblik på indbyrdes at 
vedtage og for så vidt angår dem selv at gennemføre de 
retsakter og afgørelser, der er nødvendige", og det 
præciseres, at dette ikke "berører bestemmelserne i 
Traktaten, særlig bestemmelserne vedrørende social- og 
arbejdsmarkedspolitikken, som udgør en integrerende del 
af gældende fællesskabsret" . I aftalen fastlægges 
herefter følgende "mål for Fællesskabet og 
medlemsstaterne: at fremme beskæftigelsen, en forbedring 
af leve- og arbejdsvilkårene, en passende social 
beskyttelse, dialogen på mellem arbejdsmarkedets parter, 
en udvikling af de menneskelige ressourcer, der skal 
muliggøre et varigt, højt beskæftigelsesniveau, og 
bekæmpelse af udstødelse. Med henblik herpå iværksætter 
Fællesskabet og medlemsstaterne foranstaltninger, der 
tager hensyn til forskellene i national praksis, især på 
overenskomstområdet, samt til nødvendigheden af at 
opretholde fællesskabsøkonomiens konkurrenceevne." 
2. Traktaten om Den Europæiske Union trådte i kraft den 1. 
november 1993, hvilket automatisk medførte, at 
protokollen om social- cg arbejdsmarkedspolitikken og 
aftalen om social- og arbejdsmarkedspolitikken ligeledes 
trådte i kraft. 
3. For at forbedre leve- og arbejdsvilkårene har følgende 
tre grundlæggende principper givet inspiration til 
Fællesskabets indsats med henblik på at gennemføre pagten 
og aftalen: 
nærhedsprincippet, idet der tages højde for det 
sociale områdes og arbejdsmarkedsområdets særlige 
karakter, hvor det er nødvendigt for hvert 
indsatsområde at foreslå den mest hensigtsmæssige 
virkemåde (harmonisering, koordinering, konvergens, 
samarbejde osv. ...), under hensyntagen til de 
identificerede behov og den potentielle 
værdiforøgelse, der måtte ligge i en 
fællesskabsindsats; 
princippet om respekt for forskelle i nationale 
systemer og kulturer samt national praksis, når 
disse forskelle er positive i forhold til de krav, 
der stilles ved gennemførelsen af det indre marked; 
bevarelse af virksomhedernes konkurrenceevne, 
samtidig med at de økonomiske og sociale aspekter 
forenes. I ethvert initiativ skal der søges og 
findes en vis balance. 
Kommissionens metode ved iværksættelsen af disse 
initiativer, er karakteriseret ved, at man i vidt omfang 
har haft forudgående høringer såvel af medlemsstaterne 
som af arbejdsmarkedets parter via rådgivende udvalg, ad 
hoc-høringer eller også i forbindelse med dialogen på 
arbejdsmarkedet. Når det drejer sig om dialogen på 
arbejdsmarkedet, ønsker Kommissionen at understrege, at 
arbejdsmarkedets parter har bidraget positivt til 
udviklingen af den sociale dimension gennem vedtagelsen 
af talrige fælles udtalelser og erklæringer1. 
Det er her vigtigt også at nævne den betydelige rolle, 
som Europa-Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale 
Udvalg har spillet i sagen. Europa-Parlamentet har mange 
gange understreget, at den sociale dimension er en 
grundlæggende betingelse for gennemførelsen af det indre 
marked, og Kommissionen er, uanset den kritik Parlamentet 
har udtalt i forbindelse med visse specifikke aspekter 
ved de fremsatte forslag, enig med det i, at 
"Fællesskabets Europa i dag tilbyder to nye rammer, der 
juridisk vil berige vor (sociale, europæiske) model: 
Fællesskabets ansvar for arbejdstagerens grundlæggende, 
Fælles udtalelse vedrørende etableringen af et europæisk rum 
for geografisk og faglig bevægelighed og forbedring af 
arbejdsmarkedets funktionsmåde i Europa (13. februar 1990); om 
grunduddannelse og grundlæggende erhvervsuddannelse og voksen­
erhvervsuddannelse (19. juni 1990); ny teknologi, 
arbejdstilrettelæggelse, arbejdsmarkedets tilpasningsevne (10. 
januar 1991); overgang fra skole til voksen- og erhvervsliv (5. 
april 1991); retningslinjer der giver den bredest mulige adgang 
til uddannelse (20. december 1991); om faglige kvalifikationer 
og deres godkendelse (13. oktober 1992); om Fællesskabets 
indsatser og fremtidige rolle på uddannelses- og 
erhvervsuddannelsesområderne under hensyntagen til 
arbejdsmarkedets parter (28. juli 1993); om kvinder og 
erhvervsuddannelse (3. december 1993). 
Aftale af 31. oktober 1991 om arbejdsmarkedets parters rolle. 
En ny samarbejdsstrategi for vækst og beskæftigelse (3. juli 
1992). Fælles erklæring om fremtiden for dialogen på 
arbejdsmarkedet (3. juli 1992). Anbefaling fra Den Europæiske 
Faglige Samarbejdsorganisation, fra Unionen af 
Industrisammenslutninger og Arbejdsgivere i Europa og fra det 
Europæiske Center for Virksomheder med offentlig deltagelse 
vedrørende de Rådgivende, tværfaglige udvalgs virkemåde (juni 
1993) . Forslag fra arbejdsmarkedets parter om gennemførelse af 
aftalen, der er vedlagt protokollen om social- og 
arbejdsmarkedspolitikken i Traktaten om Den Europæiske Union 
(29. oktober 1993). Hovedoversigt over de store retningslinier 
for de økonomiske politikker (5. december 1993). 
arbejdsmarkedsmæssige og sociale rettigheder og den 
europæiske borgers fremtidige status, som burde se dagens 
lys sammen med den politiske Union og parallelt med 
reformerne af den økonomiske og monetære Union"'. Det 
Økonomiske og Sociale Udvalg har for sin del spillet en 
meget konstruktiv rolle bl.a. i den fase, hvor pagten 
skulle udfærdiges, og det er vigtigt at understrege, at 
Udvalgets udtalelser er et positivt bidrag til den 
progressive og sammenhængende gennemførelse af 
arbejdsmarkeds- og socialpolitikken. 
6. I henhold til punkt 29 i pagten skal Kommissionen 
udfærdige en årsberetning om gennemførelsen af denne 
pagt. En sådan beretning, som er slået sammen med den 
foregående beretning om den sociale udvikling i 
Fællesskabet (art. 122 i Traktaterne om oprettelse af De 
Europæiske Fællesskaber) er blevet udfærdiget tre gange. 
I henhold til art. 7 i aftalen om social- og 
arbejdsmarkedspolitikken skal Kommissionen hvert år 
udarbejde en beretning om, hvordan gennemførelsen af de i 
artikel 1 fastsatte mål skrider frem. Denne beretning 
skal også indeholde en beskrivelse af den demografiske 
situation i Fællesskabet. Kommissionen besluttede i sin 
meddelelse om gennemførelse af protokollen om social- og 
arbejdsmarkedspolitikken3, at denne beretning af 
praktiske grunde skal slås sammen med beretningen om 
gennemførelsen af pagten. 
7. Denne beretning er, for så vidt angår delen om pagten, 
udarbejdet i samme ånd som de tre foregående og udgør de 
facto en ajourføring pr. 31. december 1994 af den tredje 
beretning. Imidlertid vil delen om medlemsstaternes 
gennemførelse af pagten af tidsmæssige årsager blive 
udgivet særskilt. 
Europa-parlamentet, sociale anliggender, udkast til rapport om 
det europæiske arbejdsmarked efter 1992, del IX: Den europæiske 
sociale model, E-P 151.130/IX af 30. maj 1991 og afgørelse A3-
0238/92 af 8. juli 1992. 
KOM(93) 600 endelig udg., 14. december 1993 
1. FÆLLESSKABSPAGTEN OM GRUNDLÆGGENDE 
ARBEJDSMARKEDSMÆSSIGE OG SOCIALE RETTIGHEDER 
1.00 ARBEJDSMARKEDET 
DEN EUROPÆISKE SOCIALFONDS INDSATS 
1. Efter tre år i træk hvor antallet af arbejdstagere faldt 
støt, stoppede denne tendens, og udsigterne forbedredes 
betydeligt. Vi har brug for vækst for at komme 
arbejdsløsheden til livs og løse de sociale problemer, 
men som det fremgår af rapporten "Beskæftigelsen i Europa 
1994", ... "må vi have mere end vækst. Vi må også skabe 
et mere beskæftigelsesintensivt vækstmønster - med 
anvendelse af alle tilgængelige midler og instrumenter." 
I Hvidbogen om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse, 
som blev gennemgået af Det Europæiske Råd i december 
1993, fremlagde Kommissionen i denne forbindelse sine 
synspunkter om baggrunden og den strategi, der skal 
anlægges for at iværksætte de tilgrundliggende, 
strukturelle forandringer, der skal til for at forbedre 
beskæftigelsessituationen. Et af de væsentligste 
budskaber i Hvidbogen er, at den beskæftigelsesintensive 
vækst skal stimuleres, hvis man skal finde frem til en 
langsigtet løsning på arbejdsløsheden. I løbet af 1994 
har Kommissionen gennemført detaljerede analyser af de 
forskellige forslag i Hvidbogen, og ved Rådsmødet i Essen 
blev der fremlagt en handlingsplan for beskæftigelse, 
hvori der udstikkes rammer for medlemsstaternes indsats i 
forhold til de berørte, strukturelle spørgsmål. 
På sit møde i Essen i december 1994 gav Rådet højeste 
prioritet til en "fortsættelse og styrkelse af Hvidbogens 
strategi med henblik på at konsolidere væksten, forbedre 
den europæiske økonomis konkurrenceevne og miljøets 
kvalitet i Den Europæiske Union og - i betragtning af at 
arbejdsløshedsniveauet stadig er utåleligt højt - at 
skabe flere arbejdspladser til vore borgere". 
Rådet opfordrede medlemsstaterne til udarbejde et 
flerårigt program, hvor henstillingerne om de følgende 
fem vigtigste områder for beskæftigelsen indarbejdes: 
Forbedring af arbejdstagernes 
beskæftigelsesudsigter gennem fremme af 
investeringer i erhvervsuddannelse. Dette vedrører 
især livslang efter- og videreuddannelse og adgang 
til uddannelse for alle. 
Forøgelse af den beskæftigelsesintensive vækst, 
især ved: 
en mere fleksibel arbejdstilrettelæggelse, 
som både imødekommer arbejdstagernes ønsker 
og de konkurrencemæssige krav; 
en lønpolitik, der fremmer jobskabende 
investeringer, hvilket i den nuværende 
situation kræver moderate lønaftaler, hvori 
der forudsættes forhøjelser, der ligger under 
stigningerne i vækst- og 
produktivitetsniveauet; 
og endelig en opfordring til, især på 
regionalt og lokalt plan, at tage initiativer 
til at skabe arbejdspladser, der lever op til 
nye krav f.eks. inden for miljø og sociale 
serviceydelser. 
Nedsættelse af indirekte lønomkostninger især for 
ufaglærte arbejderes vedkommende. På dette punkt er 
det en væsentlig betingelse, at indsatsen målrettes 
for at kunne være effektiv. 
Større effektivitet i arbejdsmarkedspolitikken og 
især hos arbejdsformidlingerne. 
Styrkelse af foranstaltninger til fordel for de 
grupper, der er særligt ramt af arbejdsløshed bl.a. 
ved at give unge bedre muligheder ved at tilbyde 
dem enten beskæftigelse eller uddannelse. 
2. Den Europæiske Socialfond blev dannet i medfør af Rom-
Traktaten for at støtte beskæftigelsen og fremme 
arbejdstagernes geografiske og faglige bevægelighed i 
Fællesskabet. Socialfondens operationsområde er blevet 
udvidet ved Maastricht-Traktaten og de forordninger, der 
blev vedtaget i 1993 vedrørende strukturfondene. 
3. Denne nye reform bekræftede strukturfondenes 
funktionsprincipper, som defineret i 1988, (udarbejdelse 
af flerårige programmer, partnerskaber og synergi mellem 
forskellige strukturelle organer), og den markerer en 
udvidelse af Socialfondens opgaver til forebyggelse af 
arbejdsløshed i forbindelse med det nye mål nr. 4, der er 
rettet mod tilpasning af arbejdstagere til de 
industrielle forandringer og til udvikling af 
produktionssystemer samt en udvidelse af dens aktiviteter 
på uddannelsesområdet i Unionens fattigste regioner. 
Reformen er også karakteristisk, ved at der satses på 
fleksibilitet. Bestemmelserne definerer nemlig ikke 
længere præcist, hvilke aktioner der kan komme i 
betragtning ved samfinansiering af de uddannelses-
beskæftigelsesaktioner, der er nødvendige for at opfylde 
Fællesskabets forskellige målsætninger for 
strukturpolitikken, og for hvilke ESF kommer ind i 
billedet, dvs.: 
dels regionale udviklingsmål: mål nr. 1 (udvikling 
og tilpasning af de udviklingsmæssigt 
tilbagestående regioner), mål nr. 2 (omstilling af 
regioner eller dele af regioner, der er alvorligt 
berørt af industriel tilbagegang) og mål nr. 5b 
(udvikling af landområder); hertil skal med 
udvidelsen af Fællesskabet føjes det nye mål nr. 6 
med henblik på de meget tyndt befolkede områder i 
Sverige og Finland; 
og dels "horisontale" mål, som dækker hele 
Fællesskabets område: mål nr. 3 (bekæmpelse af 
langvarig arbejdsløshed, erhvervsmæssig indslusning 
af unge og personer, der risikerer at blive 
udelukket fra arbejdsmarkedet) samt ovennævnte mål 
nr. 4. 
Mere generelt er de nye regler karakteriseret ved viljen 
til at få en mere strategisk tilgangsvinkel, der 
målrettes Fællesskabets vigtigste opgaver på 
beskæftigelsesområdet og inden for udvikling af 
menneskelige ressourcer, og som er defineret både i 
Hvidbogen om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse og i 
Hvidbogen om social- og arbejdsmarkedspolitik. 
4. For at løse disse opgaver har ESF fået stillet øgede 
økonomiske ressourcer til rådighed: omtrent 25 mia. ECU 
er blevet investeret i perioden 1989-1993, og omtrent 42 
mia. ECU vil kunne investeres i Fællesskabets 15 
medlemsstater i løbet aï de 6 år fra 1994 til 1999. Ca. 
90% af ESF*s investeringer foretages i flerårige 
programmer (fælles støtterammer eller fælles 
programmeringsdokumenter), hvor beløb og de vigtigste 
indsatsområder fastsættes for hver medlemsstat og for 
hvert mål for de kommende år. Resten iværksættes i 
forbindelse med programmer, der fremlægges af 
medlemsstaterne i forbindelse med fællesskabsinitiativer 
med henblik på at fremme lokale, fornyende og 
tværnationale projekter på uddannelses- og 
beskæftigelsesområdet. Socialfonden er især involveret i 
2 fællesskabsinitiativer: 
Beskæftigelsesinitiativet med et budget på 1,4 mia. 
ECU for perioden 1994-1999, som er koncentreret om 
3 projekter (NOW for lige muligheder på 
arbejdsmarkedet, YOUTHSTART for uddannelse og 
beskæftigelse af unge under 20 år og HORIZON til 
støtte for de mest sårbare personer på 
arbejdsmarkedet, især handicappede); 
ADAPT-initiativet med et budget på 1,4 mia. ECU for 
perioden 1994-1999, som skal lette arbejdstagernes 
tilpasning til industrielle forandringer. 
5. De vigtigste beslutninger, der involverer ESF i de 
kommende år, er truffet i løbet af 1994. Det drejer sig 
om etableringen af fælles støtterammer og de fleste 
operationelle programmer eller fælles 
programmeringsdokumenter for de forskellige mål, men også 
om vedtagelsen af de af medlemsstaterne fremlagte 
programmer inden for de forskellige 
fællesskabsinitiativer. 
6. De fælles støtterammer og fælles 
programmeringsdokumenter, der er etableret for de 
forskellige mål (ca. 40 mia. for 1994-1999), viser en 
stærk mobilisering til fordel for de udviklingsmæssigt 
tilbagestående regioner, der vil få 51% af støtten, men 
også til fordel for målene nr. 3 og 4 der får tildelt 31% 
af beløbet, idet resten vil gå til mål nr. 2 og 5b. 
Desuden vil et beløb på omtrent 3,5 mia. kunne investeres 
i programmer under fællesskabsinitiativerne (heraf 2,8 
mia. til initiativerne ADAPT og Beskæftigelse). 
7. De nye fælles støtterammer afspejler en mere 
sammenhængende og strategisk fremgangsmåde til fordel for 
udvikling af menneskelige ressourcer og forbedring af 
arbejdsmarkedet, idet man bestræber sig på at koncentrere 
ressourcerne om de for beskæftigelsespolitikken mest 
effektive foranstaltninger. Det er ESF's hensigt at sikre 
sig, at dens ressourcer anvendes så effektivt som muligt 
til fordel for Fællesskabets vigtigste opgaver, nærmere 
betegnet: 
forbedring af adgangen til og kvaliteten af 
uddannelse og grundlæggende erhvervsuddannelse især 
gennem progressiv udvikling af et program ifølge 
hvilket alle unge garanteres en uddannelse eller en 
faguddannelse (YOUTHSTART), men også fremme af det 
menneskelige potentiale på forsknings-, videnskabs-
og teknologiområderne (i mål nr. 1, 2, 5b og 3); 
øget konkurrenceevne og forebyggelse af 
arbejdsløshed gennem tilpasning af arbejdstagerne 
til forandringer via en systematisk anvendelse af 
efteruddannelse (mål nr. 1, 2, 5b og 4); 
øgede beskæftigelsesmuligheder for dem, der 
risikerer langtidsarbejdsløshed og social 
udstødelse i forbindelse med indslusningsforløb (i 
målene nr. 1 og 3) gennem valget af nødvendige 
aktioner til erhvervsmæssig integration af de 
berørte personer. Der bør rettes en særlig 
opmærksomhed mod en styrkelse af den lokale 
indsats, mod udvidelse af partnerskaber på 
regionalt og lokalt plan og mod den støtte, der kan 
ydes nye beskæftigelsesmuligheder. Endelig udgør 
indsatsen for lige muligheder for kvinder og mænd 
på arbejdsmarkedet en vigtig opgave, der indgår i 
alle Socialfondens indsatsområder. 
1.01 BESKÆFTIGELSE OG LØN 
1. Kommissionen anførte i sit handlingsprogram til 
gennemførelse af pagten, at "der i betragtning af den 
8 
betydelige udvikling på arbejdskontraktområdet og de 
meget forskellige former for tidsbegrænsede 
arbejdskontrakter må skabes en fællesskabsramme, der 
sikrer et minimum af sammenhæng mellem de forskellige 
former for kontrakter for at undgå risikoen for 
konkurrenceforvridning og for på fællesskabsplan at sikre 
gennemsigtigheden på arbejdsmarkedet" . 
Fra Kommissionens side kan der under ingen omstændigheder 
være tale om at sætte spørgsmålstegn ved, om disse 
særlige former for arbejdsforhold er nødvendige, idet de 
er væsentlige i betragtning af de udfordringer, der 
ligger i at udvikle en sammenhængende strategi for vækst 
og beskæftigelse. Det drejer sig snarere om at definere 
et vist antal grundlæggende bestemmelser, hvori man på 
den ene side respekterer virksomhedernes behov for 
fleksibilitet og på den anden respekterer et vist antal 
arbejdstageres ønsker, samtidig med at der tages hensyn 
til de forskellige situationer i medlemsstaterne og til 
arbejdsmarkedets parters autonomi. 
2. På grundlag af disse overvejelser har Kommissionen 
foreslået et fundament af grundlæggende bestemmelser 
inden for området "non-standard work", der består af tre 
instrumenter (deltidsarbejde, tidsbegrænset arbejde og 
vikararbejde). Disse bestemmelser opfylder tre krav, idet 
de skal: 
sikre, at det indre marked fungerer bedre., og at 
arbejdsmarkedet er mere gennemskueligt, samtidig 
med at der sikres en økonomisk og social 
samhørighed (juridisk grundlag 100A EØF-Traktaten); 
fremme forbedringen af arbejdstagernes leve- og 
arbejdsvilkår (juridisk grundlag 100 EØF-
Traktaten) ; 
garantere arbejdstagernes sikkerhed og sundhed på 
arbejdsstedet4 (juridisk grundlag 118A EØF-
Traktaten) . 
Blandt de tre forslag kunne Ministerrådet den 25. juni 
19915 kun vedtage det, der er baseret på artikel 118A, og 
som dækker tidsbegrænsede ansættelsesforhold og 
vikaransættelser. 
De to andre forslag (det ene om konkurrenceforvridninger 
KOM(90) 228 endelig udg. - SYN 280 og SYN 281 af 13. august 
1990 
Rådets direktiv af 25. juni 1991 (91/383/EØF) om supplering af 
foranstaltningerne til forbedring af sikkerheden og sundheden 
på arbejdsstedet for arbejdstagere, der har et tidsbegrænset 
ansættelsesforhold eller et vikaransættelsesforhold. 
EFT nr. L 206 af 29.07.1991 
baseret på artikel 100A og det andet om arbejdsvilkår 
baseret på artikel 100), der også dækker arbejdstagere på 
deltid, mødte større vanskeligheder i Rådet. I årene 
1991-1993 blev der kun gjort små fremskridt med dem. 
Det belgiske formandskabs bestræbelser førte ikke til 
noget gennembrud i Rådet i anden halvdel af 1993. Det 
tyske formandskab satte igen behandlingen af de uafgjorte 
forslag øverst på dagsordenen. Disse blev diskuteret på 
adskillige møder i udvalget for sociale spørgsmål og var 
genstand for orientering og debat på Rådsmødet den 22. 
september 1994 samt en endelig debat på Rådets møde den 
6. december 1994. På dette sidste Rådsmøde blev det 
formelt stadfæstet, at det ikke i den nærmeste fremtid 
kunne forventes, at de tolv eller femten medlemsstater 
enstemmigt kunne vedtage Kommissionens forslag eller blot 
en del af dem. 
Kommissionen beklager stærkt, at det ikke er lykkedes 
Rådet at gøre væsentlige fremskridt mht. Kommissionens 
forslag om non-standard arbejde. Kommissionen er især af 
den opfattelse, at der er et stærkt behov for en indsats 
for at sikre, at deltidsarbejde gøres attraktivt, og at 
arbejdstagere på deltid behandles ordentligt. Dette kunne 
styrke denne arbejdsform, som således kunne bidrage til 
at nedbringe arbejdsløsheden. Som det blev erklæret i 
Hvidbogen om Europæisk Social- og Arbejdsmarkedspolitik, 
vil Kommissionen indlede høringer med arbejdsmarkedets 
parter i henhold til aftalen om social- og 
arbejdsmarkedspolitikken vedrørende emnet "non-standard" 
arbejdstageres arbejdsvilkår især arbejdstagere på deltid 
og arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelsesforhold 
eller vikaransættelsesforhold. 
3. Pagten stadfæster igen princippet om, at enhver 
beskæftigelse skal være rimeligt aflønnet, idet der 
anføres, at "arbejdstagerne, alt efter de særlige forhold 
i det enkelte land, skal sikres en rimelig løn, dvs. en 
løn, der er tilstrækkelig til at sikre dem en rimelig 
levestandard". I lyset heraf og med fuld respekt for 
nærhedsprincippet agter Kommissionen hverken at lovgive 
eller foreslå tvangsforanstaltninger på lønområdet. Den 
mener imidlertid, at det er hensigtsmæssigt at opstille 
visse grundlæggende principper om rimelige lønninger, 
idet der i den forbindelse tages hensyn til de sociale og 
økonomiske realiteter. Her kan den økonomiske og sociale 
politiks sædvanlige instrumenter tages i anvendelse, 
herunder navnlig dem der sigter mod at stimulere den 
•økonomiske vækst, øge produktiviteten, bekæmpe 
diskriminationen og sikre solidariteten mellem 
forskellige sociale grupper. I denne forbindelse har 
Kommissionen den 1. september 19936 vedtaget en udtalelse 
om en rimelig løn. Ved formuleringen af sin endelige 
KOM(93) 388 endelig udg. 
10 
udtalelse har Kommissionen taget hensyn til både Europa-
Parlamentets og Det Økonomiske og Sociale Udvalgs 
udtalelser. 
1.02 FORBEDRING AF LEVE- OG ARBEJDSVILKÅR 
1. Efter næsten tre års forhandlinger mellem Parlamentet, 
Rådet og Kommissionen vedtog Rådet den 23. november 19937 
direktivforslaget om visse aspekter i forbindelse med 
tilrettelæggelse af arbejdstiden8 i henhold til EF-
traktatens artikel 118A. Direktivet gælder for alle 
aktivitetssektorer med undtagelse af transporterhverv, 
aktiviteter på havet og lægekandidaters arbejde, og det 
påvirker ikke medlemsstaternes mulighed for at anvende 
eller indføre bestemmelser, der er gunstigere for 
arbej dstagerne. 
Ifølge direktivet skal medlemsstaterne træffe de 
nødvendige foranstaltninger, for at arbejdstageren får: 
en daglig hvileperiode på mindst elleve timer i 
træk for hver periode på 24 timer; 
en ugentlig hvileperiode på gennemsnitligt mindst 
35 timer i træk; 
en pause ved en arbejdsdag på over 6 timer, for 
hvilken de nærmere bestemmelser fastsættes ved 
aftaler mellem arbejdsmarkedets parter eller ved 
national lovgivning; 
en årlig ferie med løn på mindst 4 uger i 
overensstemmelse med betingelserne i gældende lov 
og/eller praksis i det enkelte land; 
en ugentlig arbejdstid, der begrænses til 
gennemsnitligt 48 .timer inklusive overtid. 
Hvad angår natarbejde, må den normale arbejdstid for en 
natarbejder i henhold til direktivet ikke overskride 8 
timer i gennemsnit pr. periode på 24 timer, og 
arbejdstagerne skal have en gratis helbredsvurdering, før 
de overføres til natarbejde, og denne skal regelmæssigt 
gennemføres herefter. Hvis arbejdstagerne lider af 
helbredsproblemer i forbindelse med udførelsen af 
natarbejde, skal de, hver gang dette er muligt, overføres 
til dagarbejde. En arbejdsgiver, der regelmæssigt 
benytter natarbejdere, skal informere de kompetente 
sundheds- og sikkerhedsmyndigheder herom. Desuden skal 
Direktiv 93/104/EF af 23. november 1993 om visse aspekter i" 
forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (EFT nr. L 307 
af 13.12.1993) 
KOM(90) 317 endelig udg. - SYN 295 af 20. september 1990 
11 
beskyttelsesniveauet mht. sundhed og sikkerhed for 
natarbejdere tilpasses arten af deres arbejde og 
beskyttelsestjenester eller -midler. 
Medlemsstaterne skal have gennemført direktivet senest 
den 23. november 1996. Imidlertid kan en medlemsstat 
undlade at anvende artikel 6 vedrørende den maksimale, 
ugentlige arbejdstid, hvis visse betingelser overholdes, 
herunder de generelle principper for beskyttelse af 
arbejdstagernes sikkerhed og sundhed. 
Medlemsstaterne har ligeledes mulighed for at indføre en 
overgangsperiode på maksimalt tre år fra den 23. november 
1996, for så vidt angår anvendelsen af artikel 7 (årlig 
ferie), på betingelse af at hver arbejdstager i denne 
overgangsperiode har 3 ugers ferie med løn, og at denne 
ferie ikke kan erstattes af en økonomisk godtgørelse, 
medmindre arbejdsforholdet ophører. 
2. På forslag af Kommissionen9 har Rådet vedtaget et 
direktiv vedrørende et element af bevis for 
arbejdsforholdet10. Direktivet forpligter arbejdsgiveren 
til at underrette arbejdstageren om vilkårene for 
kontrakten eller for arbejdsforholdet. Dette direktiv 
bidrager således til at forbedre gennemskueligheden på et 
arbejdsmarked, hvor man oplever forandringer, der kan 
tænkes at ændre situationen for arbejdstagere, som 
fremover udøver deres arbejde inden for rammerne af 
arbejdsforhold, der oftest ikke ligner den traditionelle 
model for et arbejdsforhold. Rent faktisk oplever man 
iværksættelsen af nye former for fjernarbejde, en 
opblomstring af praktikophold og beskæftigelses-
/uddannelseskontrakter, en opblødning af den tidsmæssige 
ramme for udførelsen af deltids- eller fuldtidsarbejde og 
mere generelt en udvikling af nye arbejdsformer eller 
ansættelser, der fører til, at talrige .arbejdstageres 
situation bliver uklar, vag, usikker og ustabil. Således 
vil begreber som lønmodtager, arbejdstager og arbejdstid 
ikke længere være dækket af den klassiske arbejdsret. 
Direktivet skal gøre det muligt for enhver arbejdstager 
at vide, hvem han/hun arbejder for, hvor han/hun arbejder 
samt at kende de væsentlige betingelser for sit 
arbejdsforhold. 
3. Den 18. september 1991 foreslog Kommissionen et direktiv 
til ændring af direktiv 75/129/EØF om tilnærmelse af 
medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive 
10 KOM(90) 563 endelig udg. af 8. januar 1991 
Rådets direktiv af 14. oktober 1991 (91/533/EØF) om 
arbejdsgiverens pligt til at underrette arbejdstageren om 
vilkårene for arbejdskontrakten eller ansættelsesforholdet, EFT 
nr. L 288 af 18.10.1991 
12 
afskedigelser11. Femten års anvendelse af direktiv 
75/129/EØF og konsekvenserne af det indre marked for 
omstruktureringen af selskaber gjorde det nødvendigt at 
revidere det. I forbindelse med at der skete flere og 
flere tværnationale omstruktureringer af selskaber lige 
inden realiseringen af det indre marked, skete det nemlig 
oftere og oftere, at beslutninger om afskedigelser blev 
truffet på et højere ledelsesniveau end det, hvor den 
direkte arbejdsgiver for de berørte arbejdstagere befandt 
sig. Det er tilfældet, når beslutningen træffes af en 
virksomhed, som udøver kontrol med en koncern, hvad enten 
den er beliggende i samme medlemsstat som arbejdsgiveren 
eller i en anden medlemsstat eller af den centrale 
ledelse for en virksomhed med mange bedrifter, som 
arbejdsgiveren er en del af, når virksomheden er 
beliggende uden for den medlemsstat, hvor arbejdsgiveren 
er etableret. Rådet vedtog disse ændringer den 24. juni 
199212. Direktivet udvider anvendelsesområdet for 
direktiv 75/129/EØF til de af sådanne centrale 
beslutningstagere påtænkte afskedigelser ved at 
garantere, at disse giver arbejdsgiveren alle nyttige 
oplysninger med henblik på at underrette og høre 
arbejdstagernes repræsentanter og at underrette den 
kompetente offentlige myndighed om projektet. Desuden 
udvider direktivet arbejdstagernes rettigheder mht. 
information og konsultation til tilfælde af afskedigelser 
som følge af en retsafgørelse. 
Kommissionen fremsatte den 8. september 199413 et forslag 
til revision af Rådets direktiv 77/187/EØF af 14. februar 
1977 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om 
varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse 
med overførsel af virksomheder, bedrifter eller dele af 
bedrifter. Dette forslag har til formål at revidere 
direktivet i lyset af konsekvenserne af det indre marked, 
af lovgivningstendenser i medlemsstaterne vedrørende 
redning af virksomheder i økonomiske vanskeligheder, af 
Europa-Domstolens retspraksis, af den vedtagne revision 
af direktivet om kollektive afskedigelser og af allerede 
gældende lovgivningsmæssige normer i de fleste af 
medlemsstaterne. De væsentligste foreslåede ændringer 
sigter mod: 
at tydeliggøre det eksisterende direktivs 
anvendelsesområde og definitioner; 
at tydeliggøre direktivets anvendelse i tilfælde af 
overførsel af en enkelt funktion af en virksomhed; 
ii 
12 EFT nr. L 48 af 22.02.1975 
Rådets direktiv af 24. juni 1992 (92/56/EØF), EFT nr. L 245 af 
26.08.1992 
13 EFT nr. C 274 af 01.10.1994 
13 
at tydeliggøre hvilke forpligtelser, der i henhold 
til direktivet skal opfyldes i forbindelse med 
beslutninger om international overførsel og i 
forbindelse med koncerner; 
at begrænse cedentens og cessionarens fælles 
ansvar; 
at muliggøre en større smidighed, når det drejer 
sig om overførsler, der foretages i forbindelse med 
insolvensprocedurer. 
løvrigt foreslås det af hensyn til klarhed og 
gennemskuelighed at ophæve det gældende direktiv, nu hvor 
det skal ændres, idet teksterne omredigeres. 
5. Vedrørende vandrende arbejdstagere opfordrede Det 
Europæiske Råd på sit møde i Hannover i juni 1988 
Kommissionen til at udarbejde en rapport om 
fremmedarbejdernes sociale integration. Det Europæiske 
Råd bad på sit møde den 8.-9. december 1989 om, at der 
blev udfærdiget en liste over de enkelte landes 
holdninger til immigration med henblik på en diskussion i 
Rådet. Kommissionens rapport om "den sociale integration 
af indvandrere fra tredjelande, der bor fast og lovligt i 
medlemsstaterne"14 kastede i denne sammenhæng et første 
lys over indvandrernes juridiske, men også faktiske 
situation. 
6. Kommissionen bad desuden en ekspertgruppe om at udarbejde 
en rapport, der fik titlen "indvandrerpolitik og social 
integrering af indvandrere i Det Europæiske 
Fællesskab"15, og som udgør et vigtigt bidrag til 
uddybelsen af dette spørgsmål. Det Europæiske Råd fik på 
sit møde den 14. og 15. december 1990 kendskab til denne 
sidste rapport og beder såvel Rådet for generelle 
anliggender som Kommissionen om at undersøge "de mest 
velegnede foranstaltninger med henblik på bistand til 
emigrationslandene, indvandringsbetingelser og hjælp til 
social integration ...". løvrigt sendte Kommissionen den 
23. februar 1994, kort tid efter ikrafttrædelsen af 
traktaten om Den Europæiske Union, Rådet og Parlamentet 
en meddelelse om indvandring og asyl16, der omhandlede 
samtlige aspekter af problemet herunder problemet om 
integration af immigranter i modtagersamfundene. 
1.03 FRI BEVÆGELIGHED 
14 
15 
16 SEC(89) 924 endelig udg. af 22. juni 1989 
SEC(90) 1813 endelig udg. af 28. september 1990 
KOM(94) 23 endelig udg. 
At( 
Vedrørende den fri udveksling af tjenesteydelser har Kommissionen den 28. juni 199 i 
fremsat el forslag til Rådets direktiv om udstationering af arbejdstagere som led i 
udveksling af tjenesteydelser17. Gennem vedtagelse af dette forslag ønskede 
Kommissionen, at Rådet fik medlemsstaterne til at koordinere deres lovgivninger OL 
fastlægge et sæt præceptive regler om minimumsbeskyttelse. Europa-Parlamentc! 
fremsatte sin udtalelse den 10. februar 1993, og Kommissionen ændrede sit forslag 
den 16. juni 1993. 
Under det tyske og det franske formandskab blev debatten om denne sag givet første 
prioritet. Til trods for alle de bestræbelser, der hidtil er bleuet udfoldet lykkedes de1 
imidlertid ikke at nå frem til en fælles holdning til dette forslag. 
Med henblik på at gøre arbejdstagernes frie bevægelighed effektiv og at fremme 
dannelsen af et egentligt europæisk arbejdsmarked blev EURES-systemet (European 
Employment Service) etableret Det skulle både være arbejdsformidling pa 
europæisk plan og have til opgave at informere, rådgive og placere arbejdssøgende 
på hele det europæiske område og også, på operationelt plan, være forum fo: 
undersøgelse af alle spørgsmål vedrørende beskæftigelse i Europa. Netværket blev 
officielt lanceret i november 1994. 
EURES er et samarbejdsnetværk, der samler offentlige arbejdsformidlinger i landene 
i det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS) samt andre regionale 
nationale eller internationale aktører, der er involveret i spørgsmål vedrørende-
beskæftigelse. 350 Eurorådgivere med en specifik uddannelse er fordelt på EØS'. 
område og udgør EURES-netværkets operationelle styrke. Netværket gør det mulig* 
for enhver arbejdstager at fa kendskab til de aktuelle arbejdstilbud i forskellige lande 
Enhver virksomhed, der ønsker at ansætte udlændinge, kan få profiler af ansøgere 
der ønsker at flytte, og pågældende virksomhed kan sende sine arbejdstilbud rundt 
til EURES- partnerne. Netværket udgør således for arbejdstagere ét blandt mange 
værktøjer, der giver mulighed for at opnå en velovervejet mobilitet, hvorimod det for 
de store virksomheder er en kilde for nyttige informationer eller et 
ansættelsesværktøj. EURES omfatter endelig specifikke strukturer, der kan tage højde 
for problemer ved grænsearbejde, og som er samlet under navnet 
grænseoverskridende EURES. 
Der har været en positiv udvikling i Kommissionens systematiske indsats for at 
anvende EF-Traktatens artikel 48 stk. 4 (beskæftigelse inden for den offentlige 
administration)19. Som følge af denne indsats og efterfølgende retsforfølgelse af de 
medlemsstater, der har overtrådt artiklen, er der ikke længere noget nationalitetskra^ 
i forbindelse med adgang til et stort antal offentlige stillinger i flere medlemslande 
1 ' KOM(91) 230 endelig udg. - SYN 346; KIT nr. C 225 af 30.0X.199l 
Rådets forordning (EOF) nr. 24.34/92, EFT nr. I, 245 af 26.0X. 1992 
19 EFTnr. C 72 af 1X03.19XX 
A 
4 Med henblik på at garantere ligebehandling anbefalede Kommissionen stærkt i sin 
henstilling af 21. december 1993 ( visse løsninger, der kunne ordne de skattemæssige 
problemer for arbejdstagere, der benytter den frie bevægelighed herunder især 
grænsearbejdere. I denne henstilling foreslås en ordning, hvor alle, der udøver en 
økonomisk aktivitet (lønmodtagere og selvstændige erhvervsdrivende) i en anden 
medlemsstat end den, hvor de har deres bopæl, skal være underlagt samme 
skattesystem som de fastboende, hvis de oppebærer mindst 75% af deres samlede 
indtægter i det land, hvor de arbejder. 
5. På grundlag af EF-Traktatens artikel 8 B, stk. 1, som er blevet indsat i Traktaten om 
Den Europæiske Union, fremlagde Kommissionen et direktivforslag for Rådet, hvori 
var fastsat de nærmere bestemmelser om udøvelse af stemmeret og valgbarhed ved 
kommunalvalg for borgere i Unionen, der har bopæl i en medlemsstat, hvor de ikke 
er statsborgere'1. Dette direktiv, som blev vedtaget af Rådet den 19. december 1994' , 
udgør efter direktivet om stemmeret og valgbarhed til Europa-Parlamentet anden del 
af gennemførelsen af en af de væsentligste unionsborgerskabsrettigheder, der står i 
EF-Traktatens artikel 8 B, stk. 1, hvor det hedder, at enhver borger med bopæl i en 
medlemsstat, som han/hun ikke er statsborger i, har stemmeret og er valgbar til 
kommunalvalg på samme betingelser som landets statsborgere. I henhold til direktivet 
kan Unionens borgere vælge at stemme i deres opholdsland og i givet fald også i det 
land, hvor de er statsborgere. Problemet med adgangen til at blive borgmester eller 
viceborgmester er afklaret, idet det i direktivet præciseres, at medlemsstaterne kan 
forbeholde eller begrænse adgangen til disse stillinger samt valg til en parlamentarisk 
forsamling til deres egne borgere. I al almindelighed er direktivet baseret pa 
princippet om, at enhver afvigelse fra de generelle regler skal retfærdiggøres af 
specifikke problemer i en medlemsstat og skal gennemgås i en rapport, som 
Kommissionen skal fremlægge inden udgangen af 1998. De af Rådet fastlagte 
afvigelser gør det bl.a. muligt for stater, hvor specifikke problemer kan opstå, hvis 
der bor over 20% unionsborgere, der ikke har statsborgerskab i landet, at forbeholde 
stemmeret og valgbarhed for vælgere, der opfylder visse krav til opholdsvarighed 
Gennemførelsesfristen for dette direktiv er fastsat til 1. januar 1996, og det vil blive 
revurderet i forbindelse med en rapport, som Kommissionen skal fremlægge inden 
udgangen af 1998. 
6. Det bør i denne forbindelse understreges, at artikel 8 B, stk. 1 er en gennemførelse 
af princippet om lighed og ikke-diskrimination mellem statsborgere og ikke -
statsborgere og dermed en logisk følge af retten til fri bevægelighed og ophold, der 
stadfæstes i Traktatens artikel 8 A. 
7. Det bør bemærkes, at Kommissionens forslag23 til ændring af forordning nr. 1612/6S 
20 EFT nr. L 39 af 10.02.1994 
;>1 
/.* EFTnr. C 105 af 13.04.1994 
EFf nr. 1. 36X af 31.12.1994 
EFT nr. C 100 af 21.04.19X9; EFf nr. C 119 af 15.05.1990 
Ab 
og Rådets direktiv 68/360/EØF om rejse og ophold inden for Fællesskabet for 
medlemsstaternes arbejdstagere og deres familiemedlemmer endnu ikke er afgjort af 
Rådet. 
8 Et forslag til forordning24, der dels sigter mod at inkludere de særlige ordninger for 
tjenestemænd, dels at koordinere de ordninger, der gælder alle personer, der endnu 
ikke er dækket af forordninger - såfremt de er sikret af en medlemsstat - er blevet 
forelagt Rådet. 
9. I betragtning af at medlemsstaterne har foretaget ændringer i deres lovgivninger på 
socialsikringsområdet, og at det forekommer hensigtsmæssigt at foretage visse 
ændringer af teknisk karakter, blev en forordning vedtaget den 30. juni 199325, og et 
forslag til forordning blev fremsat26 med henblik på at ændre forordningerne ni 
1408/71, 574/72, 1247/92 og 1945/93. 
10 Aftalen om det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS) og protokollen om 
tilpasning af aftalen om EØS27 trådte i kraft den 1. januar 1994. Under henvisning til 
aftalens bilag VI og til Fællesskabets forordninger på socialsikringsområdet, 
inkluderes Østrig, Finland, Island, Norge og Sverige i koordineringsordningen med 
henblik på at lette arbejdstagernes frie bevægelighed i EØS 
11 Kodificeringen af Fællesskabets forordninger om socialsikring for vandrende 
arbejdstagere står på Kommissionens lovgivningsmæssige dagsorden i 1995. Det 
forberedende kodificeringsarbejde er indledt. 
12. Den manglende koordinering, de mange forskellige supplerende ordninger og deres 
stigende betydning i forhold til lovfæstede social sikringsordninger gør det meget 
kompliceret at overføre rettigheder i tilfælde af arbejdstageres vandring mellem 
medlemsstaterne. Derfor vedtog Kommissionen den 17. juli 1991 en "Meddelelse om 
supplerende sociale sikringsordninger"28 i form af et hørings- og 
informationsdokument med hvilket Kommissionen har ønsket at starte en debat i 
Fællesskabet om supplerende pensionsordninger. Hensigten med meddelelsen var ikke 
at afsige en dom over de eksisterende nationale systemer, men blot at opstille en liste 
Forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EOF) nr. 140X/71 om anvendelse af sociale 
sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden tor 
Fællesskabet og forordning (EØF) nr. 574/72 om regler til gennemførelse af forordning (EOF) nr. 1408/71 (EFT ir. 
C 46 af 20.02.1992). 
Rådets forordning (EØF) nr. 1945/93 af 30. juni 1993 om ændring af forordning (EØF nr. 1408/71 om anvendelse 
af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der 
flytter inden for Fællesskabet, forordning (EØF) nr. 574/72 om regler til gennemførelse af forordning (EØF) nr. 
1408/71 og forordning (EØF) 1247/92 om ændring af forordning (EØF) nr. 1408/71 (EFT nr. I, 181 af 23.07.199 ,) 
EFT nr. C 14 af 26.05.1994. Udtalelsen fra Del Økonomiske og Sociale Udvalg blev vedtaget den 14. september 
1994 
El'lnr. I, 1 af 03.01.1994 
SEC (91) 1332 
A\ ft 
over de problemer, som supplerende ordninger rejser mht. arbejdstagernes mobilité! 
Formålet med at gøre det muligt at overføre supplerende pensionsrettigheder er, at 
ophæve de hindringer for arbejdstagernes frie bevægelighed, som skyldes en mangel 
på fællesskabsbestemmelser til sikring af arbejdstagernes rettigheder. I lyset heraf 
indleder Kommissionen i overensstemmelse med Hvidbogen om Europæisk Social-
og Arbejdsmarkedspolitik høringer med henblik på eventuelt at udarbejde et direktiv 
for at fastlægge en generel ramme. På baggrund af disse høringer vil Kommissionen 
i første halvdel af 1995 vedtage et direktivudkast for at fastlægge en generel ramme 
til beskyttelse af rettigheder til pensionstillæg eller erhvervspension for arbejdstagere, 
der flytter inden for Unionen. Formålet med direktivet er at sikre en passende 
beskyttelse af de individuelle rettigheder, som indbetalere og tidligere indbetalere ttl 
pensionstillægsordninger har opnået eller er i færd med at opnå, i tilfælde af at de 
skulle flytte til udlandet, men inden for Den Europæiske Union. Denne beskyttelse 
gælder især bevarelse af og mulighed for overførsel af pensionsrettigheder både i 
forbindelse med obligatoriske og frivillige ordninger. Direktivet skal gælde 
statsborgere i en medlemsstat, statsløse eller flygtninge, der bor i en medlemsstat 
1.04 SOCIAL BESKYTTELSE 
1. Den nødvendige solidaritet i forhold til de dårligst stillede er først og fremmest 
medlemsstaternes ansvar. Imidlertid har Fællesskabet siden midten af 70'erne 
beskæftiget sig med disse forhold. Ved Rådets beslutning af 18. juli 1989 fik 
fattigdomsprogrammerne 1975-1980 og 1984-1988 følgeskab af et nyt 
fællesskabsprogram til økonomisk og social integration af de dårligst stillede (1989-
1994). 
2 Kommissionen vedtog den 23. december 1992 en meddelelse "Mod et solidaritetens 
Europa. Intensivering af kampen mod social udstødelse, fremme af integration"2 
Med respekt for nærhedsprincippet opstilles der i meddelelsen overordnede 
retningslinier for den indsats, Fællesskabet kunne gøre på dette område. 
3. Kommissionen vedtog den 22. september 1993 et nyt program ("Handlingsplan pa 
mellemlang sigt til bekæmpelse af udstødelse og fremme af solidaritet")30, der skal 
efterfølge fattigdomsprogram III, der udløb i juni 1994. 
4. Medlemsstaterne ser de forskellige former for social udstødelse som et vedvarende 
fænomen, og de har forsøgt at afhjælpe problemet ved at indføre forskellige former 
for indkomstgarantier for de dårligst stillede. 
5. Gennem socialministrenes resolution på Rådsmødet den 29. september 1989 om 
bekæmpelse af social udstødelse, fastslog ministrene, at det er vigtigt, at politikker 
om økonomisk udvikling ledsages af politikker, der sikrer en indkomstgaranti tilpasset 
situationerne i de enkelte stater. Denne vilje til solidaritet, som Ministerrådet 
9 K()M(92) 542 endelig udg. 
M) KOM(93) 435 endelig udg. 
19 
således udtrykte, har dannet grundlag for et udkast til 
henstilling om fælles kriterier for tilstrækkelige 
ydelser og tilstrækkelig indkomst i systemerne til social 
beskyttelse31. Henstillingsforslaget sigtede mod at få 
medlemsstaterne til anerkende en generel, subjektiv ret 
til garanterede indkomster og ydelser på et 
tilstrækkeligt niveau, og at tilrettelægge betingelserne 
herfor. Rådet vedtog denne henstilling den 24. juni 
199232. Til gennemførelse af henstillingen 
offentliggjorde Kommissionen i slutningen af 1993 en 
første rapport om "social beskyttelse i Europa", som 
indeholder en beskrivelse af vilkårene for social 
beskyttelse i medlemsstaterne, en analyse af de 
politikker medlemsstaterne følger, og en undersøgelse af 
medlemsstaternes største problemer på dette område33. 
Denne rapport vil blive offentliggjort af Kommissionen 
med jævne mellemrum. 
6. Med henblik på at fremme en tilnærmelse af niveauerne for 
social beskyttelse har Kommissionen desuden, som følge af 
de forpligtelser den påtog sig i programmet til 
gennemførelse af pagten, foreslået en strategi, hvorefter 
Fællesskabets medlemsstater bringer deres politikker 
inden for området social beskyttelse i overensstemmelse 
med hinanden. Hensigten med denne strategi, der 
fremlægges i Rådets henstilling af 27. juli 1992 om 
overensstemmelse mellem målene og politikken for social 
beskyttelse, er, at den skal være smidig, progressiv og 
baseret på medlemsstaternes frivillige indsats34. Denne 
strategi forudsætter, at der på fællesskabsplan defineres 
fælles mål, der gør det muligt at bringe sociale 
beskyttelsespolitikker i overensstemmelse med hinanden og 
sigter mod at skabe fremskridt i de nationale systemer 
til social beskyttelse i overensstemmelse med 
Fællesskabets generelle målsætninger. løvrigt bør denne 
konvergensstrategi ikke ses som en isoleret indsats, idet 
perspektivet er, at den skal være en del af en større 
økonomisk og social integration og forebygge social 
udstødelse. 
.1.05 MEDARBEJDERINDFLYDELSE 
1. Det fællesskabsinstrument vedrørende medarbejderaktier og 
lønmodtagernes andel i kapitalen, som Kommissionen 
anførte i sit handlingsprogram, tager højde for de 
31 K0M(91) 161 endelig udg. af 13. maj 1991; EFT nr. C 163 af 
22.06.1991 
32 EFT nr. L 245 af 26.08.1992 
33 
34 KOM(93) 531 endelig udg. 
92/442/EØF 
20 
seneste udviklingstendenser samt de politikker, der 
allerede praktiseres i Fællesskabet35. Dette instrument 
omfatter hovedsageligt lønmodtagernes andel i deres 
virksomheds overskud og kapitaltilvækst samt 
medarbejderaktier til lønmodtagerne. Når Rådets 
henstilling indeholder valgmuligheder mht. instrument, 
retfærdiggøres dette af emnets art, idet det her er at 
foretrække ikke at bruge et tvangs-instrument36. 
2. Der gennemføres rent faktisk mange forskellige ordninger 
for medarbejderandel i kapitalen i de forskellige lande. 
Ordningernes juridiske og skattemæssige status er meget 
forskellige fra én stat til en anden. Det kan dreje sig 
om kontante udbetalinger, andel i udbyttet gennem 
medarbejderaktier, og andre former for opsat 
udbyttedeling eller også et vist antal forskellige former 
for særlige medarbejderaktier som f.eks. gratis 
aktietegning for lønmodtagerne eller udbud af aktier på 
præferencevilkår, optionssystemer, hvor aktiekøb er 
tilgængelige for alle lønmodtagere eller udelukkende for 
lederne, medarbejdertrusts og lønmodtagernes opkøb af 
virksomheder. 
3. Henstillingen vedrører hovedsagelig interne ordninger 
inden for virksomheden - kollektive, vedvarende - og 
ordninger, hvor lønmodtagerne får andel i udbyttet i 
forhold til et målbart kriterium for virksomhedens 
resultater (direkte eller indirekte). Henstillingens mål 
er at opmuntre til, at lønmodtagerne får andel i 
virksomhedernes overskud og resultater enten i form af 
udbyttedeling eller medarbejderaktier eller som en 
kombination af de to ordninger. 
Rådet vedtog sin henstilling om dette emne den 27. juli 
199237. 
4. Rådets vedtagelse den 22. september 1994 af direktiv 
94/45/EF38 om tværnational information og høring af 
arbejdstagere i fællesskabsvirksomheder og 
fællesskabskoncerner vil utvivlsomt få en indvirkning på 
andre forslag, der diskuteres i Rådet om dette og 
lignende emner. (Se pkt. 2.2 nedenfor) 
Kommissionen påtænker at analysere, om og i hvilken 
udstrækning ovennævnte direktiv vil kunne lette, måske 
35 
36 K0M(91) 259 endelig udg., Bruxelles, den 3. september 1991 
Forslag til Rådets henstilling om fremme af lønmodtagernes 
andel i overskud og virksomhedens resultater (herunder 
besiddelse af kapitalandele); EFT nr. C 245 af 20.09.1991 
37 EFT nr. L 245 af 26.08.1992 
38 EFT nr. L 254 af 30.09.1994 
21 
endda fremskynde vedtagelsen af disse andre forslag, der 
endnu ikke er afgjort i Rådet. Det drejer sig om forslag 
vedrørende arbejdstagernes rolle i det europæiske 
selskabs status, aktieselskabers struktur (5. direktiv), 
foreningers europæiske status, samt andelsselskabers og 
gensidige selskabers europæiske status. 
1.06 LIGEBEHANDLING AF MÆND OG KVINDER 
1. Midtvejs i gennemførelsen af det tredje 
fællesskabshandlingsprogram om lige muligheder for 
kvinder og mænd (1991-1995) på mellemlang sigt er 
Kommissionen af den opfattelse, at det strategiske mål, 
der skal forfølges, består i at gå fra lige rettigheder 
til ligebehandling på arbejdsmarkedet via lige muligheder 
i samfundet. Med henblik herpå har Kommissionens 
initiativer til formål at løse tre grundlæggende 
problemer: forening af arbejdsliv og privatliv, 
horisontal og vertikal ophævelse af det kønsopdelte 
arbejdsmarked, kvinders deltagelse i 
beslutningstagningerne. 
2. For at styrke den fuldstændige gennemførelse af den 
fundamentale ret til lige løn og i overensstemmelse med 
den forpligtelse, der ligger i det tredje program, vedtog 
Kommissionen den 23. juni 1994 et memorandum om lige 
løn39, hvor gældende lovgivning samt relevante domme fra 
Domstolen forklares og analyseres. Memorandummet er især 
tiltænkt arbejdsgivere, fagforeninger, jurister, 
nationale ligestillingsorganer og andre aktører, der skal 
gennemføre lovgivningen om lige løn. I en opfølgning af 
memorandummet har Kommissionen til hensigt at vedtage en 
kodeks for god praksis for lige løn. 
3. Et af de temaer, der berører kvinders arbejdskvalitet, er 
beskyttelse af mænds og kvinders værdighed på arbejdet. 
Gennem resolutionen af maj 1990 om beskyttelse af 
kvinders og mænds værdighed på arbejdsstedet40 viste EU1s 
ministre, at de støttede de mange bestræbelser, der blev 
udfoldet med henblik på at gøre arbejdsstedet venligere 
for de to køn. Kommissionen vedtog herefter en 
henstilling41 og en adfærdskodeks for at sikre, at der 
blev truffet foranstaltninger til opfyldelse heraf. 
Kommissionen fandt det hensigtsmæssigt at følge sit 
arbejde på dette område op med udgivelsen af guiden 
"Hvordan man bekæmper sex-chikane", en praktisk og 
39 
40 
41 KDM(94) 6 
Resolution 90/C 157/02 af 29. maj 1990, EFT nr. C 157 af 
27.06.1990 
Henstilling 92/131/EØF af 27. november 1991, EFT nr. L 49 af 
24.02.1992 
22 
pragmatisk håndbog, der samler uddrag af almen politik, 
programmer til fremme af ligebehandling, love og sager, 
hvori der er blevet afsagt dom ved domstolene. 
Arbejdsgivere, fagforeninger, personalerepræsentanter og 
kvindeorganisationer vil her finde hjælp til at udarbejde 
strategier til at bekæmpe den slags adfærd. 
Forslaget til direktiv om beskyttelse under arbejdet af 
gravide kvinder eller kvinder, der lige har født, som er 
baseret på EØF-Traktatens artikel 118A, udgør et 
særdirektiv i henhold til rammedirektiv 89/391/EØF om 
iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af 
arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet42. 
Det sigter mod at forbedre beskyttelsen af gravide 
kvinder eller kvinder, der lige har født, og som anses 
for at være en risikogruppe i henhold til ovennævnte 
rammedirektiv, uden at det skal medføre en forringelse af 
deres arbejdsbetingelser og især af deres situation på 
arbejdsmarkedet. De i dette forslag indeholdte 
foranstaltninger omfatter dels arbejdsophør, arbejdstid 
og rettigheder i forbindelse med arbejdet, dels 
arbejdsbetingelser herunder udsættelse for agenser eller 
fremstillingsmader, der kan tænkes at påvirke helbredet 
hos arbejdstagerne. Det indeholder ligeledes en særlig 
bestemmelse om bevisbyrden i tilfælde af tvistemål. Dette 
direktivforslag opfylder et vigtigt, specifikt behov, og 
ved mange lejligheder har Europa-Parlamentet 
understreget, hvor meget dette initiativ hastede, idet 
det kunne bidrage betydeligt til at fremme sikkerhed og 
sundhed for kvindelige arbejdstagere på arbejdspladserne. 
Rådet vedtog den endelige tekst den 19. oktober 199243. 
Manglen på børnepasningsinstitutioner af god kvalitet og 
til en overkommelig pris udgør fortsat en større hindring 
for kvinders adgang til arbejdsmarked og 
erhvervsuddannelse. Derfor sikrer Kommissionen en 
opfølgning med en henstilling om børnepasning44, hvor man 
stærkt anbefaler en række foranstaltninger, der giver 
kvinder og mænd mulighed for at forene det erhvervs- og 
familiemæssige ansvar, der følger med pasning og 
opdragelse af børn. Der er udarbejdet et spørgeskema til 
medlemsstaterne for at indsamle de nødvendige 
informationer med henblik på at udfærdige en 
evalueringsrapport over gennemførelsen af henstillingen, 
i lyset af hvilken Kommissionen vil kunne foreslå 
passende foranstaltninger på dette område. 
42 EFT nr. L 183 af 29.06.1989 
43 Rådets direktiv 92/85/EØF af 19. oktober 1992, EFT nr. L 348 af 
28.11.1992 
44 Rådets henstilling 92/241/EØF, af 31. marts 1992, EFT nr. L 123 
af 08.05.1992 
23 
Skønt direktiverne om ligebehandling af kvinder og mænd 
(75/117/EØF, 76/207/EØF, 79/7/EØF og 86/378/EØF) har et 
ret bredt anvendelsesområde, blev der heri ikke i 
tilstrækkelig grad taget højde for selvstændige 
erhvervsdrivendes særlige situation, hvad enten de er 
kvinder eller mænd, og dette gælder især arbejdstagere 
med en lidt uklar erhvervsmæssig status (hverken 
kompagnon eller lønmodtager). Den 11. december 1986 
vedtog Rådet derfor et direktiv om ligebehandling af 
kvinder og mænd i selvstændige erhverv, herunder 
landbrugserhverv, samt om beskyttelse af kvinder i 
selvstændige erhverv i forbindelse med graviditet og 
barsel45. Direktivet sigter mod at identificere disse 
mandlige eller kvindelige arbejdstageres specifikke 
bidrag til familiens indkomst, at give medhjælpende 
ægtefæller eller medarbejdere en klart defineret 
erhvervsmæssig status og som følge heraf at garantere 
deres ret til social sikring. 
6. Den 16. september 1994 vedtog Kommissionen en beretning 
om gennemførelsen af dette direktiv46, hvoraf det 
fremgår, at selv om direktivet ud fra et strengt juridisk 
synspunkt kan anses for at være gennemført i 
medlemsstaterne, er de praktiske resultater ikke helt 
tilfredsstillende i forhold til direktivets grundlæggende 
mål, som var en generel forbedring af den medhjælpende 
ægtefælles status. Det er derfor nødvendigt, at 
Kommissionen og medlemsstaterne ser nærmere på 
mulighederne for at gøre fremskridt på dette område. 
7. Til trods for de bestræbelser både Kommissionen og Rådets 
formandskab har udfoldet, har det vist sig umuligt at nå 
frem til vedtagelse af direktiver om forældreorlov og 
bevisbyrde. For at fremme disse sager har Kommissionen 
besluttet at bruge de muligheder, der ligger i 
protokollen om social- ôg arbejdsmarkedspolitikken. 
Arbejdsmarkedets parter er blevet hørt på grundlag af et 
kommissionsdokument, der omhandler alle aspekter i 
forbindelse med at forene familie og erhvervsaktivitet. 
Kommissionen agter inden for en nær fremtid at forelægge 
et debatoplæg om bevisbyrde i sager vedrørende 
ligebehandling for arbejdsmarkedets parter. 
8. Den 28. september 1994 afsagde Domstolen 6 domme til 
fortolkning af anvendelsen af artikel 119 i Traktaten om 
en (supplerende) erhvervsmæssig sygesikringsordning. 
Disse domme afklarede dommen af 17. maj 1990, Barber, 
hvor Domstolen klart udtalte, at de ydelser, 
lønmodtagerne får via erhvervsordninger, indgår i 
begrebet løn i henhold til Traktatens artikel 119 om lige 
løn for mænd og kvinder. Da denne artikel ikke tillader 
45 Direktiv 86/613/EØF, EFT nr. L 359 af 19.12.1986 
46 K0M(163) 94 
24 
afvigelser fra princippet med lige løn for mænd og 
kvinder, og da artiklen går forud for enhver form for 
sekundær lovgivning, er en række bestemmelser i direktiv 
86/378/EØF om ligebehandling af mænd og kvinder i 
erhvervsordninger, der indebar mulighed for sådanne 
afvigelser (direktivets artikel 9), uanvendelige og uden 
virkning for lønmodtagerne. Derfor agter Kommissionen af 
hensyn til den retlige sikkerhed, at fremlægge en ændring 
af direktiv 86/378/EØF for at bringe det i 
overensstemmelse med Traktatens artikel 119, således som 
Domstolen har fortolket den. 
1.07 ERHVERVSUDDANNELSE 
1. Udviklingen af og kvalitet i erhvervsuddannelse er i 
højere grad end nogensinde tidligere på dagsordenen, 
hvilket stiller stadig større krav til Fællesskabets evne 
til med succes at tage de udfordringer op 
, det står overfor ved indgangen til det 21. århundrede. Det 
tema står i centrum for de analyser og forslag, som 
Kommissionen forelagde for Det Europæiske Råd på dettes møder i 
Bruxelles og derefter på Korfu, i sin Hvidbog om vækst, 
konkurrenceevne og beskæftigelse. I Hvidbogen hedder det, at 
Fællesskabet skal foranstalte en dybdegående tilpasning af 
uddannelses- og erhvervsuddannelsessystemerne. Det anbefales at 
opstille en målsætning for at forbedre udviklingen af livslang 
efteruddannelse. 
2. Fællesskabets handlingsprogrammer inden for 
erhvervsuddannelse har siden 1987 oplevet et hurtigt 
opsving som følge af vedtagelsen af Comett-programmet. 
Rådets senere vedtagelse af en række andre 
handlingsprogrammer såsom Eurotecnet, Petra og Force samt 
henstillingen om adgang til efter- og videreuddannelse, 
som er' en direkte omsætning i praksis af punkt 15 i 
Pagten om arbejdstagernes arbejdsmarkedsmæssige og 
sociale rettigheder, viser, hvilken betydning man overalt 
i Fællesskabet tillægger erhvervsuddannelse som en 
grundlæggende politik til at sikre både økonomisk vækst 
og social balance. Disse fire handlingsprogrammer slutter 
ved udgangen af 1994. De har givet betydelige, konkrete 
resultater, som kan bruges til at etablere tværnationale 
samarbejdsgrundlag. Uddannelsens Europa ... Det 
europæiske uddannelsesmarked ... Tværnationale 
uddannelsespartnerskaber ... Europæiske 
uddannelsesnetværk ... disse udtryk indgår fremover i det 
daglige ordforråd og i europæiske erhvervslæreres 
univers. De er henvisninger til deres aktiviteter og 
deres praksis. 
3. Iværksættelsen af en fællesskabspolitik på 
erhvervsuddannelsesområdet er fastsat i artikel 127 i 
Traktaten om Den Europæiske Union. På grundlag af denne 
artikel har Kommissionen fremlagt et forslag til Rådets 
beslutning, med henblik på at udarbejde et 
25 
handlingsprogram, LEONARDO da Vinci47, for at gennemføre 
Det Europæiske Fællesskabs erhvervsuddannelsespolitik. 
Efter at være nået frem til en fælles holdning48 til 
Kommissionens forslag, vedtog Rådet beslutningen den 6. 
december 199449. Programmet skal dække perioden fra 1. 
januar 1995 til 31. december 1999. 
LEONARDO da Vinci-programmet er således det EF-
handlingsprogram, der skal støtte og supplere 
medlemsstaternes politikker, men uden at der bliver tale 
om nogen form for harmonisering af medlemsstaternes love 
og administrative bestemmelser. Medlemsstaterne er 
ansvarlige for uddannelsens indhold og tilrettelæggelse. 
Programmets vigtigste elementer er følgende: 
(a) Mål: fremme kvaliteten af erhvervsuddannelsen og 
innovationskapaciteten på området. 
(b) Støtteinstanser for beslutningstagere: 
medlemsstaterne er ansvarlige for at udpege disse, 
og de vil i det nødvendige omfang kunne søge støtte 
i strukturerne for de aktuelle programmer. 
(c) Arbejdsmarkedets parters rolle: arbejdsmarkedets 
parter er hovedaktørerne i gennemførelsen af 
LEONARDO. De involveres i høringsprocessen både på 
fællesskabsniveau og nationalt niveau. De går ind 
som beslutningstagere for specifikke, paritetiske 
eller ikke-paritetiske projekter. Der skal 
etableres specifikke relationer mellem programmet 
og dialogen på arbejdsmarkedet. Denne iværksættelse 
af projekter, der direkte styres af 
arbejdsgiverorganisationer eller fagforeninger evt. 
med deltagelse af andre parter, giver mulighed for 
direkte at påvirke planlægningen af konkrete 
uddannelsesprojekter, som organisationerne kan 
bruge resultaterne af. Disse projekter udgør 
ligeledes en vigtig støtte til udviklingen af 
dialogen på arbejdsmarkedet på fællesskabsniveau, 
og der vil blive iværksat en integreret opfølgning 
af disse specifikke projekter med henblik herpå. 
(d) Foranstaltningerne: de opdeles alt efter deres 
formålsbestemmelse i tre afsnit: 
Afsnit I : støtte til forbedring af 
erhvervsuddannelsessystemer og 
-planer i medlemsstaterne, 
Afsnit II : støtte til forbedring af 
47 EFT nr. C 67 af 04.03.1994 
48 Fælles holdning 
j (EF) nr. 31/94 af 18. juli 1994; EFT nr. C 244 af 31.08.1994 
49 EFT nr. L 340 af 29.12.1994 
26 
erhvervsuddannelsesaktioner, 
herunder ved samarbejde mellem 
universiteter og virksomheder om 
virksomheder og arbejdstagere, 
Afsnit III : støtte til udvikling af sproglig 
kompetence, viden og udbredelse 
af nye ideer inden for 
erhvervsuddannelse. 
(e) Erhvervsuddannelsesområderne: alle områder af 
erhvervsuddannelse er berørt: grundlæggende 
erhvervsuddannelse og overgang til det 
erhvervsaktive liv, efter- og videreuddannelse, 
samarbejde mellem universiteter og virksomheder. 
LEONARDO viderefører målsætningen om udvikling af 
livslang erhvervsuddannelse, "Life-long Learning". 
(f) Beslutningstagerne: der er tale om alle 
beslutningstagere inden for erhvervsuddannelse: 
offentlige myndigheder, virksomheder, 
arbejdsmarkedets parter på nationalt og 
fællesskabsniveau, offentlige og private 
erhvervsuddannelsesinstitutioner, universiteter. 
Desuden søger man at danne partnerskaber mellem 
disse forskellige beslutningstagere. 
(g) Midlernes koordinering og synergi: LEONARDO lægger 
især vægt på koordinering med andre 
fællesskabsaktioner og søger komplementaritet 
mellem aktionerne og den finansiering, der bevilges 
af Den Europæiske Socialfond. 
(h) Evaluering: Udarbejdelse af evalueringsplaner i 
samarbejde mellem Kommissionen og medlemsstaterne 
med henblik på at øge synligheden af og kendskabet 
til fællesskabsaktionerne og deres indvirkning på 
de nationale systemer. 
(i) Udvidelse: LEONARDO-programmet vil ligeledes være 
åbent for de associerede lande i Central- og 
Østeuropa samt for Cypern og Malta for således at 
styrke den potentielle interaktion mellem 
udviklingen af en erhvervsuddannelsespolitik i 
Unionen og Unionens støtte til 
erhvervsuddannelsesaktioner i disse lande. 
I snævert samarbejde med arbejdsmarkedets parter på 
fællesskabsplan er der, på Kommissionens initiativ, 
etableret en støtteforanstaltning for dialogen på 
arbejdsmarkedet om efter- og videreuddannelse. Denne 
tekniske foranstaltning har til formål at identificere, 
samle og analysere eksempler på fornyende praksis inden 
for efter- og videreuddannelse, der indebærer en dialog 
mellem arbejdsmarkedets parter. Det vil således være 
muligt at finde frem til temaer af fælles interesse for 
dialogen mellem arbejdsmarkedets parter og bruge konkrete 
27 
tilfælde, der illustrerer disse temaer, som støtte. Denne 
foranstaltning er snævert forbundet med det arbejde, der 
gøres i forbindelse med dialogen på arbejdsmarkedet, og 
den skal udvikles hen imod en permanent informations- og 
tilsynsbase for fornyende praksis inden for 
erhvervsuddannelse, hvor arbejdsmarkedets parter er 
involveret, med henblik på at berige deres dialog. 
6. Arbejdsmarkedets parter har ligeledes om to emner uddybet 
deres vigtige bidrag til udviklingen af 
erhvervsuddannelsen gennem deres arbejde i forbindelse 
med dialogen på arbejdsmarkedet: 
i forbindelse med den 3. opgave, der blev 
overdraget gruppen uddannelse/erhvervsuddannelse 
under dialogen på arbejdsmarkedet, som udmøntes i 
udfærdigelsen af et forslag til fælles holdning -
som er ved at blive afsluttet - om 
"erhvervsuddannelsens bidrag til kampen mod 
arbejdsløshed og til genindslusning af arbejdsløse 
på arbejdsmarkedet" ; 
i forbindelse med samme gruppes 4. opgave, der 
lyder: "Fornyet undersøgelse af de fælles 
holdninger inden for uddannelse og 
erhvervsuddannelse med henblik på at koordinere 
dem, bringe sammenhæng i dem og i givet fald bringe 
dem i overensstemmelse med indholdet af Hvidbogen 
om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse. På 
dette grundlag kunne nye emner behandles i 
fællesskab for at tage de aktuelle udfordringer op. 
Når denne undersøgelse er færdig, skal udvalget for 
dialogen på arbejdsmarkedet uden at foregribe 
resultatet beslutte, hvordan det ønsker, at dette 
resultat skal indgå i den videre dialog på 
arbej dsmarkedet. 
1. 08 BESKYTTELSE AF ARBEJDSTAGERNES 
SUNDHED OG SIKKERHED 
1. Beskyttelse af sundhed og sikkerhed under arbejdet sikres 
på fællesskabsniveau af en samling præceptive 
bestemmelser, der efter Den Europæiske Fællesakts 
ikrafttræden er baseret på artikel 118A. I programmet til 
gennemførelse af Fællesskabspagten er indføjet nye 
initiativforslag inden for nogle sektorer, hvor 
sikkerheden skaber store problemer. Det drejer sig om ti 
specifikke direktivforslag, der for størstedelens 
vedkommende henhører under gennemførelsen af ramme­
direktivet (89/391/EØF) på den ene side og på den anden 
under to andre initiativer om henholdsvis 
erhvervsbetingede sygdomme og oprettelse af et agentur 
for sikkerhed og sundhed. 
2. Tre fjerdele af de forskellige forslag, Kommissionen 
fremlagde i forbindelse med programmet, er vedtaget: 
52 
53 
54 28 
Rådets direktiv 92/29/EØF af 31. marts 1992 om 
minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed med 
henblik på at forbedre den lægelige bistand om bord 
på fiskerfartøjer50. 
Rådets direktiv 92/57/EØF af 24. juni 1992 om 
minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed på 
midlertidige eller mobile byggepladser (ottende 
særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i 
direktiv 89/391/EØF)51. 
Rådets direktiv 92/91/EØF af 3. november 1992 om 
minimumsforskrifter for forbedring af 
arbejdstagernes sikkerhed og sundhed i den 
boringsrelaterede udvindingsindustri (ellevte 
særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i 
direktiv 89/391/EØF)52. 
Rådets direktiv 92/104/EØF af 3. december 1992 om 
minimumsforskrifter vedrørende forbedring af 
arbejdstagernes sikkerhed og sundhed i 
udvindingsindustrien over eller under jorden 
(tolvte særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 
1, i direktiv 89/391/EØF)53. 
Rådets direktiv 93/103/EF af 23. november 1993 om 
minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed under 
arbejdet om bord på fiskerfartøjer (trettende 
særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i 
direktiv 89/391/EØF)54. 
Kommissionens henstilling 90/326/EØF af 22. maj 
1990 om vedtagelse af en europæisk liste over 
erhvervssygdomme55. 
Rådets direktiv 92/58/EØF af 24. juni 1992 om 
minimumsforskrifter for signalgivning i forbindelse 
med sikkerhed og sundhed under arbejdet (niende 
særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i 
direktiv 89/391/EØF)56. 
50 EFT nr. L 113 af 30.04.1992 
51 EFT nr. L 245 af 26.08.1992 
EFT nr. L 348 af 28.11.1992 
EFT nr. L 404 af 31.12.1992 
EFT nr. L 307 af 13.12.1993 
55 EFT nr. L 160 af 26.06.1990 
56 EFT nr. L 245 af 26.08.1992 
29 
Rådets direktiv 91/382/EØF af 25. juni 1991 om 
ændring af direktiv 83/477/EØF om beskyttelse af 
arbejdstagere mod farerne ved under arbejdet at 
være udsat for asbest (andet særdirektiv i henhold 
til artikel 8 i direktiv 80/1107/EØF)57. 
3. Ved sin henstilling af 22. maj 1990 om vedtagelse af en 
europæisk liste over erhvervssygdomme58 præciserede 
Kommissionen ikke blot, at den efter tre års anvendelse, 
har til hensigt at undersøge, om det også er nødvendigt 
at foreslå en præceptiv lovbestemmelse, men også at lægge 
vægt på erhvervsrisici og således opmuntre til, at der 
træffes foranstaltninger til formindskelse af gener på 
arbejdsstedet. I forbindelse med denne undersøgelse fandt 
der en række konsultationer med regeringsrepræsentanter 
sted, og de viste, at medlemsstaterne allerede i vid 
udstrækning har taget den europæiske liste over 
erhvervssygdomme i anvendelse. Kommissionen vil fortsat 
ajourføre nævnte liste i takt med videnskabelige og 
medicinske fremskridt. 
4. Efter at Parlamentet under første behandlingen vedtog 
udtalelsen, fremsendte Kommissionen den 9. juni 1994 et 
forslag til Rådet om ændring af direktivet om beskyttelse 
af arbejdstagere mod farerne ved at være udsat for 
kemiske agenser på arbejdsstedet. Kommissionens ændrede 
forslag bevarer det oprindelige forslags opbygning og 
målsætninger, men det tydeliggør og styrker visse 
bestemmelser. Forslaget har følgende mål: 
(a) at fastsætte minimumsforskrifter til beskyttelse af 
arbejdstageres sikkerhed og sundhed mod farerne ved 
at være udsat for alle kemiske agenser på 
arbejdsstedet; 
(b) åt styrke, ajourføre og tilpasse eksisterende 
bestemmelser vedrørende kemiske agenser i lyset af 
aktuel viden og bringe dem på linie med de 
foranstaltninger, der er forudsat i Rådets direktiv 
89/391/EØF om iværksættelse af foranstaltninger til 
forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed 
under arbejdet59; 
(c) at vedtage supplerende forskrifter med henblik på 
at beskytte arbejdstagerne mod de farer, der er 
forbundet med arbejde med kemiske agenser; 
(d) at tydeliggøre fællesskabsbestemmelserne vedrørende 
sundhed og sikkerhed for arbejdstagere, der er 
57 
58 
59 EFT nr. L 206 af 29.07.1991 
EFT nr. L 160 af 26.06.1990 
EFT nr. L 183 af 29.06.r989 
30 
udsat for kemiske agenser og forbedre grundlaget, 
hvorpå arbejdstagerne informeres herom; 
(e) at sørge for at alle forebyggende foranstaltninger 
på arbejdsstedet er baseret på en korrekt vurdering 
af de risici, der er forbundet med den måde, 
kemiske agenser bruges på, og at der ved 
beskyttelsesforanstaltningerne tages hensyn til 
særlige forhold ved arbejdsstedet, arbejdet, 
forholdene og enhver specifik risiko. 
5. Med henblik på en fortsat harmonisering på et stadigt 
stigende niveau af vilkårene inden for området 
beskyttelse af sundhed og sikkerhed på arbejdsstedet har 
Rådet den 12. oktober 1993 vedtaget direktiv 93/88/EØF, 
hvori der fastsættes en klassificering af biologiske 
agenser60. I samme forbindelse suppleres bilag III i 
direktiv 90/679/EØF om beskyttelse af arbejdstagerne mod 
farerne ved at være udsat for biologiske agenser under 
arbejdet61. Der er her blevet indføjet en klassificering 
af biologiske agenser i grupper (2, 3 og 4), i forhold 
til hvor stor fare de udgør. Ca. 300 organismer er opført 
i denne ændring. Desuden er der i ændringen indføjet en 
adfærdskodeks med anbefalinger mht. vaccinering. 
Imidlertid vil vaccinering fortsat være underlagt 
national lovgivning og praksis. 
6. Den 18. juli 1994 vedtog Rådet en forordning om 
oprettelse af et europæisk arbejdsmiljøagentur, som blev 
placeret i Bilbao62. Agenturets hovedopgaver vil blive at 
indsamle og sprede tekniske, økonomiske og videnskabelige 
informationer om sikkerhed under arbejdet, at fremme, og 
støtte udvekslinger af- informationer og erfaringer mellem 
medlemsstater, at tilrettelægge konferencer og seminarer, 
at forsyne Kommissionen med de nødvendige informationer 
til forberedelse og vurdering af lovtekster, at skabe et 
netværk, der forbinder medlemsstaternes nationale netværk 
og endelig at indsamle og udbrede informationer om 
sundhed og sikkerhed fra lande uden for Unionen. 
Kommissionen satser i særdeleshed på, at Agenturet 
begynder arbejdet i 1995. 
7. Rådets direktiv 92/29/EØF63 om minimumsforskrifter for 
sikkerhed og sundhed med henblik på at forbedre den 
lægelige bistand om bord på skibe skal træde i kraft den 
31.12.1994. Skibe adskiller sig fra andre arbejdspladser, 
fordi de er mobile og geografisk isolerede med deraf 
60 EFT nr. L 268 af 29.10.1993 
61 EFT nr. L 374 af 31.12.1990 
EFT nr. L 216 af 20.08.1994 
EFT nr. L 113 af 30.04.1992 62 
63 
31 
følgende større erhvervsrisici end andre steder. Det er 
derfor væsentligt at have specifikke bestemmelser, der 
sikrer, at arbejdstagere til søs har samme 
beskyttelsesniveau for sikkerhed og sundhed som 
arbejdstagere i land i Fællesskabet. Der fastsættes i 
direktivet tre typer minimumskrav: 
For det første skal alle skibe, hvad enten de er 
oceangående eller sejler langs kysterne, medbringe 
medicinforsyninger, der kvalitetsmæssigt lever op 
til de minimumsspecifikationer, der er opført i 
bilaget. Her specificeres også, hvilke modgifte, 
der er nødvendige på skibe, der sejler med farligt 
gods, og hver redningsbåd skal udstyres med en 
vandtæt medicinkiste. Store skibe med over 15 
besætningsmedlemmer skal have et sygelukaf, mens 
de, der har en besætning på 100 eller derover, skal 
have en læge om bord. Ansvaret for at sørge for 
medicinforsyningerne og opfyldningen heraf, der 
årligt skal kontrolleres af medlemsstaterne, 
påhviler udelukkende rederen uden nogen udgifter 
for arbejdstagerne. 
Desuden skal erhvervsuddannelsen for søfolk omfatte 
et kursus i udvidet førstehjælp og de medicinske 
foranstaltninger, der skal træffes i tilfælde af 
ulykke eller alvorlig nødsituation, der kræver 
lægelig bistand. 
Med henblik på at sikre bedre nødbehandling skal 
medlemslandene endelig udpege et eller flere 
centre, der gratis kan give skibe lægelig 
vejledning over radio (Radio Medical). 
8. Mht. direktivet om minimumsforskrifter for sikkerhed og 
sundhed i forbindelse med transportaktiviteter og 
arbejdssteder i transportmidler fremlagde Kommissionen et 
ændringsforslag for Rådet i slutningen af efteråret 
199364. 
9. Vedrørende direktivet om minimumsforskrifter for 
sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstagernes 
udsættelse for risici på grund af fysiske agenser 
fremlagde Kommissionen endelig et ændringsforslag for 
Rådet i juli 199465. 
1.09 BESKYTTELSE AF BØRN OG UNGE 
1. Børn og unge udgør den dag i dag en større eller mindre 
arbejdskraftreserve afhængig af medlemsstater-ne. Det 
64 K0M(93) 421 endelig udg.; EFT nr. C 325 af 02.12.1993 
65 K0M(94) 284 endelig udg.; EFT nr. C 230 af 19.08.1994 
32 
drejer sig ofte om en usynlig arbejdskraft, som det er 
svært at få hold på rent statistisk. Ifølge resultaterne 
af Eurostats undersøgelse af arbejdsstyrkerne i 1989 
regner man med, at 397.000 unge fra 14 til 19 år havde et 
arbejde i Portugal, 563.000 i Spanien, 2.128.000 i Det 
Forenede Kongerige og 743.000 i Italien. Mellem 90.000 og 
200.000 børn under 15 år arbejdede endnu i begyndelsen af 
80'erne i Portugal ifølge Den Internationale 
Arbejdsorganisation. Ifølge Eurostat (1989) arbejder 
næsten 2 mio. unge 15-årige i Fællesskabet, heraf over en 
tredjedel i distributionssektoren og hotel- og 
restaurationsbranchen. Disse unge arbejdstagere findes 
hovedsageligt i Det Forenede Kongerige (over en tredjedel 
i alt), Tyskland (15%) og Italien (12%). 
2. Det var derfor naturligt, at Fællesskabspagten om 
Arbejdstagernes Grundlæggende Arbejdsmarkedsmæssige og 
Sociale Rettigheder gav en fremtrædende plads til 
beskyttelse af børn og unge (punkt 20 til 23). Punkt 22 
indeholder principielle målsætninger såsom udformning af 
"de for unge arbejdstagere gældende arbejdsretlige regler 
således, at de stemmer overens med de unges behov for 
personlig udvikling, erhvervsuddannelse og adgang til 
beskæftigelse", begrænsning af arbejdstiden og forbud mod 
natarbejde for unge under 18 år. I punkt 20 fastsættes 
det praktiske indhold for de arbejdsmarkedsmæssige og 
sociale rettigheder: "minimumsalderen for adgangen til at 
udføre erhvervsarbejde må ikke være lavere end den alder, 
hvor, skolepligten ophører, og under ingen omstændigheder 
lavere end 15 år." 
Ligeledes bekræfter Kommissionen i kapitel 11 i sit 
handlingsprogram til gennemførelse af pagten, at den 
ønsker at beskytte unge mod arbejds- og 
beskæftigelsesvilkår, der kan skade deres helbred, 
sikkerhed og personlige udvikling. Kommissionen 
fastsætter således som mål, at få Rådet til at vedtage et 
direktiv om beskyttelse af unge og vedtog et forslag den 
15. januar 199266, som efter at være blevet forelagt 
Parlamentet til udtalelse i første og anden behandling og 
samlede Rådet i en fælles holdning blev endeligt vedtaget 
den 22. juni 199467. 
3. Dette direktiv gælder enhver under 18 år, der har en 
arbejdsaftale eller et arbejdsforhold som defineret af 
gældende ret i en medlemsstat og/eller er underlagt 
gældende ret i en medlemsstat. 
I direktivet defineres grupperne af unge desuden på 
66 
67 EFT nr. C 84 af 04.04.1992; K0M(93) 35; EFT nr. C 77 af 
18.03.1993 
Rådets direktiv 94/33/EF af 22. juni 1994 om beskyttelse af 
unge på arbejdspladsen (EFT nr. L 216/12 af 20.08.1994) 
33 
følgende måde: 
unge: alle personer under 18 år; 
unge op til 15 år: alle unge, der ikke er fyldt 15 
år, eller som i henhold til national lovgivning 
stadig har skolepligt på fuld tid; 
unge fra 15 til 18 år: alle unge på mindst 15 år, 
men under 18 år, der i henhold til national 
lovgivning ikke længere har skolepligt på fuld tid. 
Medlemsstaterne kan beslutte, at direktivet ikke skal 
gælde tilfældigt eller kortvarigt arbejde som hushjælp i 
et privat hjem eller arbejde, der ikke anses for at være 
skadeligt, eller farligt for unge i en familievirksomhed. 
I henhold til direktivet skal medlemsstaterne træffe de 
nødvendige foranstaltninger for at forbyde børnearbejde 
og sørge for, at de 15- til 18-åriges arbejde reguleres 
strengt og beskyttes under de i direktivet fastsatte 
betingelser. 
Direktivets hovedsigte er at forbyde børnearbejde. 
Imidlertid kan medlemsstaterne under visse betingelser 
fastsætte, at dette forbud ikke skal gælde for: 
(a) ,børn, der udøver aktiviteter af kulturel, 
kunstnerisk, sportslig eller reklamemæssig art, på 
betingelse af at der i hvert enkelt tilfælde på 
forhånd er givet tilladelse hertil af den 
kompetente myndighed; 
(b) børn på mindst 14 år, der arbejder inden for et 
vekseluddannelsessystem eller er i praktikophold i 
en virksomhed, forudsat at dette arbejde udføres i 
overensstemmelse med de af den kompetente myndighed 
foreskrevne betingelser; 
(c) børn på mindst 14 år, der udfører lettere arbejde 
af anden art end det undter punkt (a) anførte; børn 
fra 13-års alderen kan imidlertid, i et begrænset 
antal timer om ugen, udføre lettere arbejde, idet 
typerne heraf fastsættes ved nationale love. 
Hvad angår arbejdstiden, fastsættes der i direktivet 
begrænsninger for børn, der stadig går i skole på fuld 
tid. For at deres skolearbejde og dermed deres senere 
udfoldelse ikke skal komme til at lide under en alt for 
lang arbejdsdag, må arbejdstiden kun være 12 timer om 
ugen og 2 timer pr. undervisningsdag. Den tid, den unge 
bruger på erhvervsuddannelse, skal indregnes i 
arbejdstiden. Derimod er arbejdstiden for alle 15- til 
18-årige og unge under vekseluddannelse underlagt 
maksimale grænser på 8 timer om dagen og 40 timer om 
ugen, idet der dog under visse særlige betingelser kan 
34 
afviges fra disse grænser. 
5. I direktivet fastsættes ligeledes forbud mod natarbejde 
mellem kl. 20 og 06 for børn og mellem kl. 22 og 06 eller 
23 og 07 for 15- til 18-årige med visse muligheder for 
dispensation for sidstnævnte. 
6. ' Direktivet omfatter bestemmelser vedrørende: 
arbejdsgiverens almindelige forpligtelser såsom 
beskyttelse af de unges sikkerhed og sundhed, 
vurdering af risici for de unge i forbindelse med 
deres arbejde, vurdering af og tilsyn med de unges 
helbred, information af de unge og børnenes 
lovbestemte repræsentanter om eventuelle risici for 
sikkerhed og sundhed; 
arbejde, som unge har forbud mod at udføre, f.eks. 
arbejdsopgaver, der går ud over de unges fysiske 
eller psykologiske evner, eller som medfører 
skadelig udsættelse for farlige agenser. 
7. Hver medlemsstat fastlægger alle ^foranstaltninger, det er 
nødvendigt at anvende i tilfælde af overtrædelse af de 
til gennemførelse af nærværende direktiv trufne 
bestemmelser; disse foranstaltninger skal være effektive 
og afpasset efter forholdene. Direktivet indeholder en 
klausul om, at beskyttelsesniveauet for de unge ikke kan 
sænkes. 
8. Direktivet skal være indført i medlemsstaternes interne 
retsorden senest pr. 22. juni 1996. Imidlertid har Det 
Forenede Kongerige en forlænget frist for gennemførelse 
af visse af direktivets bestemmelser vedrørende 
arbejdstid. 
1.10 ÆLDRE 
1. Den betydelige vækst fra nu af og til slutningen af 
århundredet i antallet af ældre og meget gamle mennesker 
gør problemerne med integration i samfundet samt de 
økonomiske og sociale konsekvenser af, at der bliver 
stadig flere ældre, akutte i hele Fællesskabet. Det ville 
ikke være hensigtsmæssigt at lovgive på dette område, 
eftersom holdning, kulturer og traditioner er forskellige 
alt efter de enkelte medlemsstater. 
2. Imidlertid vil det få betydelige samfundsøkonomiske 
konsekvenser, at befolkningen bliver ældre, at forholdet 
mellem den erhvervsaktive og ikke-erhvervsaktive 
befolkning forskydes, og at familiestrukturerne ændrer 
sig. Derfor fremlagde Kommissionen en meddelelse om ældre 
ledsaget af et forslag til Rådets beslutning om 
35 
fællesskabsaktioner til fordel for ældre68. Som følge af 
denne indsats vedtog Rådet beslutningen den 26. november 
1990 om fællesskabsaktioner til fordel for ældre 69. 
3. Blandt de forskellige foreslåede aktioner for ældre 
indtager dem, der vedrører erfaringsudveksling, en vigtig 
plads. Her skal tilføjes Rådets beslutning om at erklære 
året 1993 for "Det Europæiske Ar for Ældre og for 
Solidariteten mellem Generationerne". 
4. På forslag fra Kommissionen af den 10. januar 199270 
vedtog Rådet den 24 juni 1992 sin beslutning om 
tilrettelæggelsen af Det Europæiske År for Ældre og for 
Solidariteten mellem Generationerne (1993)71. 
5. I anledning af afslutningen af det Europæiske år 1993 
vedtog Rådet sin Erklæring om ældre den 6. december 
199372. Den 24. februar 1994 vedtog Parlamentet sin 
resolution om ældre. 
6. Som fastsat i Hvidbogen om europæisk social- og 
arbejdsmarkedspolitik, har Kommissionen fremsat et 
forslag til beslutning af yderligere Unionsinitiativer, 
der skal være med til at tage de udfordringer op, der 
ligger i, at befolkningen bliver ældre, og som især 
dækker den aktive pensionistbefolknings rolle og bidrag, 
således at der kan introduceres nye ideer og ny praksis i 
Den Europæiske Union. 
1.11 HANDICAPPEDE 
i 
1. Over 10% af Unionens borgere er i forskellig grad ramt af 
fysiske, sensoriske eller intellektuelle begrænsninger, 
som forhindrer dem i at blive fuldt integreret såvel 
erhvervsmæssigt som samfundsmæssigt. Ud fra den 
kendsgerning at kun en global og sammenhængende politik, 
der på én gang især kan samle områderne undervisning, 
funktionel tilpasning, uddannelse, beskæftigelse og 
social integration, kan give effektive resultater på 
området, har Unionen taget initiativer, der kan bidrage 
til udviklingen af denne politik, og som kan skabe en 
synergi, der kan brede sig som ringe i vandet i 
medlemsstaterne. 
68 KOM(90) 80 endelig udg., Bruxelles, den 24. april 1990 
69 EFT nr. L 28 af 02.02.1991 
70 EFT nr. C 25 af 01.02.1992 
71 EFT nr. L 245 af 26.08.1992 
72 EFT nr. C 343/A af 21.12.1993 
36 
2. Den Europæiske Socialfond og HORIZON-initiativet giver en 
væsentlig styrke til støtte og fremme af uddannelse og 
erhvervsmæssig tilpasning af handicappede. HELIOS II-
programmet, som Rådet vedtog den 25. februar 1993 for en 
fire-års periode, fremmer informationsudveksling og 
nyskabende forsøg med integration af handicappede, der 
udvikles af medlemsstater og NGO1er. Således er over 676 
partnere, der er udpeget af medlemsstaterne, og over 250 
aktioner tilrettelagt af NGO*er involveret i 
gennemførelsen af programmet. 
3. Med henblik på at give en øget mobilitet og mere sikker 
transport af bevægelseshæmmede arbejdstagere vedtog 
Kommissionen desuden den 19. december 1991 et forslag til 
Rådets direktiv73. 
4. Som følge af resolutionen af 16. december 1991 fra Rådet 
og regeringsrepræsentanter fra medlemsstaterne samt 
hvidbogen om den fremtidige udvikling af den fælles 
transportpolitik fremlagde Kommissionen den 26. november 
1993 en rapport for Rådet om de foranstaltninger, der 
skal træffes i Fællesskabet mht. adgang til 
transportmidler for bevægelseshæmmede personer. 
Kommissionen foreslog en række fællesskabsinitiativer, 
der skal tages vedrørende tekniske standarder for 
transportmidler, adgangsforhold og finansiering af 
transportinfrastrukturer, effektiv signalgivning og 
informationer til rejsende, uddannelse med henblik på 
bevidstgørelse om handicappedes problemer og behov samt 
forskning og udvikling. 
5. Endelig udstikker Hvidbogen om europæisk social- og 
arbejdsmarkedspolitik vejen for den nærmeste udvikling i 
Fællesskabets indsats til fordel for handicappede. Det 
vil bl.a. dreje sig om: 
at sørge for, at der i højere grad tages hensyn til 
handicappedes behov i lovgivningen og Fællesskabets 
initiativer med udgangspunkt i den positive 
erfaring med det europæiske forum for handicappede; 
at foreslå et passende instrument for på 
fællesskabsniveau at vedtage De Forenede Nationers 
regler om at give handicappede samme muligheder som 
ikke-handicappede; 
inden for rammerne af dialogen på arbejdsmarkedet 
at opmuntre til diskussioner om, hvordan man mest 
muligt kan udvide modellen for en kodeks for god 
praksis, som stemmer overens med Kommissionens egen 
73 Forslag til Rådets direktiv om minimumsforskrifter til 
forbedring af mobilitet og sikker transport for 
bevægelseshæmmede arbejdstagere til og fra arbejde (Forslag fra 
Kommissionen EFT nr. C 68 af 16.03.1991. Ændret forslag EFT nr. 
C 15 af 21.01.1992.) 
37 
politik og praksis mht. handicappet personale; 
at foreslå, at der i fællesskabsretten indføjes en 
eksplicit reference til bekæmpelse af 
diskrimination bl.a. pga. handicap. 
38 
2. AFTALE OM SOCIAL- OG ARBEJDSMARKEDSPOLITIKKEN 
2.1 KOMMISSIONENS MEDDELELSE AF 14.12.93 
VEDRØRENDE GENNEMFØRELSE AF PROTOKOLLEN 
Efter ikrafttrædelsen af Traktaten om Den Europæiske 
Union forklarede Kommissionen i en meddelelse til Rådet 
og Parlamentet, hvordan den har til hensigt at sikre 
gennemførelsen af protokollen og aftalen om social- og 
arbejdsmarkedspolitikken, idet disse er udtryk for en 
vilje fra alle medlemsstater med undtagelse af Det 
Forenede Kongerige til at fremme den sociale dimension i 
opbygningen af Fællesskabet i samme takt som dets 
økonomiske, handelsmæssige og monetære dimensioner. 
Kommissionen henviser til, at målene for social- og 
arbejdsmarkedspolitikken, således som disse blev 
udstukket i Pagten af 1989 præciseres i aftalens artikel 
2, stk. 1. Målene er beskæftigelsesfremme, en forbedring 
af leve- og arbejdsvilkårene, en passende social 
beskyttelse, dialogen på arbejdsmarkedet^ en udvikling af 
de menneskelige ressourcer, der skal muliggøre et varigt, 
højt beskæftigelsesniveau, og bekæmpelse af social 
udstødelse. Disse mål supplerer Fællesskabets generelle 
og specifikke mål, som er opført i Traktaten om 
Oprettelse af Det Europæiske Fællesskab i henhold til 
ændringerne i Afsnit II, artikel 2 i Traktaten om Den 
Europæiske Union. 
For det første skal Rådet i henhold til aftalen - med 
kvalificeret flertal og efter høring af Det Økonomiske og 
Sociale Råd - træffe beslutning på følgende områder: 
arbejdstagernes sikkerhed og sundhed; 
arbejdsvilkår; 
information og høring af arbejdstagerne; 
lige muligheder for og ligebehandling af mænd og 
kvinder; 
erhvervsmæssig integration af personer, der er 
udstødt fra arbejdsmarkedet. 
For det andet skal Rådet i henhold til artikel 2, stk. 3 
- med enstemmighed på forslag af Kommissionen og efter 
høring af Europa-Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale 
Udvalg - træffe beslutning på følgende områder: 
finansielle bidrag til beskæftigelsesfremmende 
foranstaltninger og jobskabelse; 
arbejdstagernes socialsikring og sociale 
beskyttelse; 
beskyttelse af arbejdstagere ved ophævelse af en 
arbejdskontrakt; 
39 
repræsentation af arbejdstagere og medbestemmelser-
beskæftigelsesvilkår for tredjelandsstatsborgere, 
der lovligt opholder sig på Fællesskabets område. 
Endelig ligger spørgsmål vedrørende lønninger, 
foreningsret, strejkeret og ret til at foretage lockout 
ifølge artikel 2, stk. 6 udtrykkeligt uden for 
Fællesskabets kompetenceområde. 
I aftalen bekræftes den anerkendelse - som allerede blev 
indført ved artikel 118 B i Fællesakten - af den 
afgørende rolle, som arbejdsmarkedets parter spiller for 
gennemførelsen af den sociale dimension på 
fællesskabsplan. Denne anerkendelse sker på to niveauer: 
på nationalt plan, da "en medlemsstat kan overlade 
det til arbejdsmarkedets parter, efter en fælles 
anmodning fra disse, at gennemføre direktiver, der 
er udstedt som led i denne aftale" (artikel 2, stk. 
4); 
på fællesskabsplan, da Kommissionen har til opgave 
at fremme en særlig høringsprocedure af 
arbejdsmarkedets parter og træffe alle nødvendige 
foranstaltninger med henblik på at lette dialogen 
mellem dem, hvilket kan føre til 
overenskomstmæssige forbindelser, herunder aftaler, 
idet den samtidig sørger for en afbalanceret støtte 
til begge parter (artiklerne 3 og 4). 
3. Social- og arbejdsmarkedspolitikken er således underlagt 
to selvstændige juridiske rammer, der samtidig supplerer 
hinanden: 
40 
Maastricht-protokollen -
Kvalificeret flertal (44/66) 
muligt (art. 2, stk. 1) 
forbedring især af 
arbejdsmiljøet for at 
beskytte 
arbej dstagernes 
sikkerhed og sundhed; 
arbejdsvilkår; 
information og høring 
af arbejdstagerne; 
lige muligheder for 
mænd og kvinder på 
arbejdsmarkedet og 
ligebehandling i 
arbejdet; 
erhvervsmæssig 
integration af 
personer, der er 
udstødt af 
arbejdsmarkedet. 
Enstemmighed (11) påkrævet 
(art. 2, stk. 3) 
arbejdstagernes sociale 
sikring og sociale 
beskyttelse; 
beskyttelse af 
arbejdstagere ved 
ophævelse af en 
arbejdskontrakt; 
repræsentation og 
kollektivt forsvar af 
arbejdstagernes og 
arbej dsgivernes 
interesser, herunder 
medbestemmelse; 
beskæftigelsesvilkår 
for 
tredj elandsstatsborgere 
der lovligt opholder 
sig på Fællesskabets 
område; 
finansielle bidrag til 
beskæftigelsesfremme og 
jobskabelse. 
Eksplicit uden for kompetence 
(art, Z, StKt$) 
lønforhold; 
foreningsret, 
strejkeret, ret til 
lockout. Traktaten om De Europæiske 
Fællesskaber - Kvalificeret 
flertal (54/76) muligt 
art. 49: 
arbejdstagernes fri 
bevægelighed; 
art. 54: 
etableringsret ; 
art. 57: gensidig 
anerkendelse af 
eksamensbeviser; 
art. 100 A, indre 
marked, art. 43: 
landbrug, art. 75: 
transport; 
art. 118 A: 
arbej dstagernes 
sikkerhed og sundhed 
art. 125 (ny): ESF 
(gennemførelses­
bestemmelse) ; 
art. 127 (ny): 
erhvervsuddannelse. 
Enstemmighed (12) påkrævet 
art. 51: social sikring 
(nødvendige 
foranstaltninger til 
fri bevægelighed) 
art. 100: tilnærmelse 
af lovgivningerne 
art. 130 D: 
strukturfondenes 
opgaver, hovedmål og 
indretning; 
art. 235: gennemførelse 
af Fællesskabets mål. 
41 
Kommissionens hovedmål er at fremme udviklingen af en 
europæisk social- og arbejdsmarkedspolitik til gavn for 
samtlige arbejdstagere og borgere i Unionen. Kommissionen 
ønsker - og vil arbejde på - at social- og 
arbejdsmarkedspolitikken igen har én juridisk ramme. I 
lyset heraf vil regeringskonferencen i 1996 derfor være 
afgørende. 
4. I meddelelsen hedder det ligeledes, at protokollen om 
social- og arbejdsmarkedspolitikken er vedtaget af alle 
medlemsstaterne, at den er indsat som bilag til EF-
traktaten og at den derfor har gyldighed som traktat. 
Derfor har aftalen et retligt grundlag, eftersom det i 
henhold til protokollen anerkendes, at der er mulighed 
for, at kun de berørte medlemsstater træffer 
foranstaltninger. Det skal imidlertid understreges, at 
protokollen ikke berører institutionernes mulighed for på 
social- og arbejdsmarkedsområdet at anvende de i EF-
Traktaten fastsatte bestemmelser ifølge procedurer, der 
forpligter alle medlemsstaterne. Social- og 
arbejdsmarkedspolitikken er således underlagt: 
bestemmelserne i EF-Traktaten som ændret ved 
Traktaten om Den Europæiske Union og 
bestemmelserne i aftalen, der giver et nyt grundlag 
for en fællesskabsindsats, herunder muligheden for 
at de berørte medlemsstater træffer 
lovgivningsmæssige foranstaltninger. 
5. I meddelelsen præciseres det, at Kommissionen vil 
foretage valget af den juridiske ramme, den vil lægge til 
grund for sine forslag, efter følgende overvejelser: 
forslagets art; 
arbejdsmarkedets parters holdning hertil; 
nødvendigheden af at fremme den sociale dimension i 
samme takt som de andre politikker og dermed 
muligheden for, at Rådet træffer beslutning med 
kvalificeret flertal; 
ønsket om, at samtlige arbejdstagere i Fællesskabet 
skal have gavn af bestemmelserne; 
muligheden for, at alle tolv medlemsstater sammen 
fortsætter fremad. 
Kommissionen vil i forhold til de ovenfor anførte 
kriterier i hvert enkelt tilfælde vurdere, hvorvidt det 
er hensigtsmæssigt at anvende protokollen. Hvad angår 
sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen, vil Kommissionen 
dog give fortrinsret til det juridiske grundlag, der kan 
gøre det muligt for alle medlemsstater at træffe en 
beslutning. 
6. I sin meddelelse henviser Kommissionen til, at 
42 
arbejdsmarkedets parter nu74 har ret til at blive hørt af 
Kommissionen både om retningslinierne for Fællesskabets social' 
og arbejdsmarkedspolitik og om indholdet af 
fællesskabsaktionerne. Med henblik på at lette dialogen 
på arbejdsmarkedet skal Kommissionen sørge for "en 
afbalanceret støtte til begge parter". Blandt de 
forskellige foranstaltninger, der kunne tænkes at lette 
dialogen, kan nævnes tilrettelæggelse af møder, hjælp til 
undersøgelser, der gennemføres i fællesskab eller 
blandede arbejdsgrupper samt den tekniske bistand, der 
anses for nødvendig for at støtte dialogen. 
7. I meddelelsen præciseres følgende fremgangsmåde i 
forbindelse med høringer: 
Kommissionen gennemfører som tidligere en række 
omfattende høringer for derved at sikre, at dens 
politik bliver så hensigtsmæssig som mulig i 
forhold til situationen på det økonomiske, sociale 
og arbejdsmarkedsmæssige område. Høringerne vil 
komme til at omfatte alle europæiske og eventuelt 
nationale- organisationer, der kunne være 
interesseret i Fællesskabets social- og 
arbejdsmarkedspolitik. 
Den vil inden for rammerne af bestemmelserne i 
aftalens artikel 3 iværksætte en række formelle 
høringer af de europæiske organisationer, der 
repræsenterer arbejdsmarkedets parter, og som 
helhed opfylder følgende kriterier: 
de skal være tværfaglige eller dække flere 
sektorer eller kategorier og operere på 
europæisk plan; 
de skal være sådanne organisationer, som selv 
indgår som et integreret og anerkendt element 
i strukturerne for dialogen mellem 
arbejdsmarkedets parter i den pågældende 
medlemsstat, og med kapacitet til at 
forhandle aftaler og i så stor udstrækning 
som mul-igt være repræsentative for samtlige 
medlemsstater; 
de skal have relevante strukturer, der sikrer 
en effektiv deltagelse i høringsproceduren. 
På grundlag af de i meddelelsen anførte kriterier 
har Kommissionen udarbejdet en liste over 
organisationer, der formelt vil blive hørt i 
henhold til aftalens artikel 3. Denne liste vil 
blive revideret i lyset af den indhøstede erfaring 
og udviklingen i dialogen mellem arbejdsmarkedets 
74 Aftalens artikel 3, stk. 1 
43 
parter. 
Kommissionen mener, at det vil være hensigtsmæssigt 
at anvende de særlige høringsprocedurer, der er 
omhandlet i artikel 3 i aftalen i forbindelse med 
alle forslag på det sociale og 
arbejdsmarkedsmæssige område, uanset hvilket 
retligt grundlag man vælger at anvende. Endvidere 
forbeholder Kommissionen sig ret til at iværksætte 
en række særlige høringer om alle andre generelle 
forslag og forslag som vedrører visse sektorer, og 
som påvirker det sociale og arbejdsmarkedsmæssige 
område. 
De formelle høringer af arbejdsmarkedets parter, 
der er fastsat i artikel 3 i aftalen om social- og 
arbejdsmarkedspolitikken, kan føre til en udtalelse 
eller om nødvendigt til en henstilling. 
8. Vedrørende forhandling hedder det i meddelelsen, at 
arbejdsmarkedets parter, der høres af Kommissionen om 
indholdet af et forslag til en fællesskabsindsats, 
ligeledes kan meddele Kommissionen, at de ønsker at 
indlede en forhandlingsproces, der kan føre til en 
aftale. Forhandlingsprocessen kan vare i indtil ni 
måneder og kan forlænges med Kommissionens accept. Ved 
udløbet af denne proces skal arbejdsmarkedets parter 
altså forelægge en rapport for Kommissionen, hvori der 
gøres status over forhandlingerne, og Kommissionen får 
meddelelse: 
(a) enten om, at de har indgået en aftale og i 
fællesskab opfordrer Kommissionen til at foreslå 
Rådet at vedtage en beslutning til iværksættelse af 
den; 
(b) eller, at de efter at have indgået en aftale 
foretrækker at iværksætte den, efter de 
fremgangsmåder og den praksis arbejdsmarkedets 
parter og medlemsstaterne normalt anvender; 
(c) eller, at de påtænker at fortsætte forhandlingerne 
ud over de fastsatte ni måneder og derfor beder 
Kommissionen om, sammen med dem, at fastsætte en ny 
deadline; 
(d) eller, at de ikke kan nå frem til en aftale. 
I det under (d) forudsatte tilfælde skal Kommissionen 
undersøge, om det i lyset af det gennemførte arbejde er 
hensigtsmæssigt at foreslå et lovindgreb og meddele Rådet 
resultatet af sine overvejelser. Det Økonomiske og 
Sociale Råd samt Europa-Parlamentet skal ligeledes 
konsulteres ifølge de i Traktaten fastsatte procedurer. 
9. Det hedder videre i meddelelsen, at iværksættelsen af 
44 
aftaler, der indgås på fællesskabsplan, finder sted -
enten efter de fremgangsmåder og den praksis, 
arbejdsmarkedets parter og medlemsstaterne normalt 
anvender - eller i spørgsmål under artikel 2 efter fælles 
anmodning fra de underskrivende parter, ved en 
beslutning, som Rådet træffer på forslag af Kommissionen. 
Rådet træffer beslutning med kvalificeret flertal, 
undtagen når den pågældende aftale indeholder en eller 
flere bestemmelser, der vedrører et af de i artikel 2, 
stk. 3, nævnte områder, og i så fald træffer Rådet 
beslutning med enstemmighed. Desuden præciseres det i 
meddelelsen, at "I medfør af aftalens bestemmelser er 
Kommissionen ikke juridisk forpligtet til at konsultere 
Europa-Parlamentet om de anmodninger, som 
arbejdsmarkedets parter sender den vedrørende 
iværksættelse af en aftale ved en beslutning fra Rådet. 
Den har imidlertid til hensigt at informere Parlamentet 
herom ved at fremsende det aftaleteksten 
beslutningsforslaget samt begrundelser, så Parlamentet 
eventuelt kan afgive sin udtalelse til Kommissionen og 
Rådet". I meddelelsen står der endvidere, at "Hvis Rådet 
i overensstemmelse med de i sidste afsnit af artikel 4, 
stk. 2 omtalte procedurer, beslutter ikke at iværksætte 
aftalen, i den form som arbejdsmarkedets parter har 
indgået den, trækker Kommissionen sit forslag til 
beslutning tilbage og undersøger, hvorvidt det er 
hensigtsmæssigt at foreslå et lovindgreb på det berørte 
område". 
10. Desuden henvises der i meddelelsen til, at der i henhold 
til aftalens artikel 2, stk. 4 fastsættes det generelle 
princip, hvorefter direktiver kan iværksættes gennem 
kollektive aftaler. Dette princip er under visse 
betingelser anerkendt og godkendt i Domstolens praksis. 
Det er ligeledes i overensstemmelse med forskrifterne for 
Den Internationale Arbejdsorganisation og Europarådet. 
11. Meddelelsens konklusioner kan opsummeres som følger: 
Den nye situation, der er opstået, fordi der 
samtidig findes to juridiske handlingsrammer for på 
det sociale og arbejdsmarkedsmæssige område, vil 
blive kompliceret og vanskelig at styre. 
Arbejdsmarkedets parters nye rolle er et vigtigt 
fremskridt, men det vil tage tid at udvikle den» 
Kommissionen vil gøre alt, hvad den kan, for at få 
disse procedurer til at fungere smidigt og 
effektivt. På dette tidlige stadium af 
iværksættelsen af de nye mekanismer er det vigtigt 
at sikre dem en naturlig udvikling. Man opnår 
nemlig ikke de bedste resultater på et så tidligt 
stadium ved at etablere tunge strukturer. 
Det er Kommissionens opfattelse, at man med denne 
meddelelse skitserer nogle grundlæggende regler for 
iværksættelsen af nye procedurer med henblik på at 
gøre en effektiv og åben indsats. Det drejer sig 
45 
for Kommissionen om en dynamisk proces, der vil 
udvikle sig med tiden, og som det vil være 
nødvendigt senere at tage op til vurdering igen. 
12. Kommissionens meddelelse har været genstand for en 
grundig analyse i Europa-Parlamentet, i Rådet og i Det 
Økonomiske og Sociale Udvalg. 
13. På et ekstraordinært plenarmøde den 23. og 24. februar 
1994 vedtog Europa-Parlamentet en første rapport om den 
nye sociale dimension i Traktaten om Den Europæiske Union 
(referent: fr. Reding) indeholdende en resolution og 
navnlig et forslag til fælles erklæring fra E-P, Rådet og 
Kommissionen, der skulle tjene som grundlag for 
forhandling om en fælles aftale mellem institutionerne 
vedrørende iværksættelse af protokollen om social- og 
arbejdsmarkedspolitikken. Forslaget til fælles erklæring 
omfatter bl.a. et krav om i fællesskab at fastlægge 
repræsentativiteten for arbejdsmarkedets parter på 
fællesskabsniveau, og om at de lovgivende institutioner 
informeres gennem hele arbejdsmarkedets parters hørings-
og forhandlingsprocedure. Hvad angår gennemførelsen af en 
aftale mellem arbejdsmarkedets parter, understreger 
Parlamentet, at Rådet med sin beslutning bør gennemføre 
aftalen i den form, den er blevet indgået. Hvis Rådet 
ønsker at ændre aftalen, må denne anses for ophævet, og 
Parlamentet kræver, at man så anvender den normale 
lovgivningsprocedure. løvrigt kræves det, at Rådet ikke 
nægter at gennemføre aftalen, før Parlamentet er hørt og 
har udtalt sig. 
14. En anden rapport (referent ligeledes fr. Reding), der 
specifikt er udformet som svar på Kommissionens 
meddelelse blev vedtaget den 2. maj 1994. Parlamentets 
største bekymringer er især kriterierne for udvælgelse af 
de organisationer, der skal høres i henhold til aftalens 
artikel 3, selve høringsproceduren og en juridisk og 
institutionel ramme, der bør etableres med henblik på 
gennemførelse af artiklerne 3 og 4 i aftalen. løvrigt 
henviser Parlamentet til sit forslag om en fælles 
erklæring fra den første rapport. 
15. Parlamentet mener, at listen over de af arbejdsmarkedets 
parter, der skal høres, bør "revideres for at muliggøre 
en bedre repræsentation af samtlige fagforbund og 
arbejdsgiverforeninger". Med henblik herpå foreslår 
Parlamentet alternative kriterier, som de hørte 
organisationer skal opfylde i henhold til artikel 3 i 
aftalen om social- og arbejdsmarkedspolitikken, idet det 
understreger organisationernes ret til at deltage i den 
kollektive forhandling på deres eget niveau, men de skal 
"have fuldmagt fra de organisationer, de er sammensat af 
for at kunne repræsentere dem i Fællesskabets dialog på 
arbejdsmarkedet og være i stand til bevise, at de er 
repræsentative." 
46 
16. Hvad angår selve hørings- og forhandlingsprocedurerne, 
beder Parlamentet om, at Kommissionen får en ekstra frist 
på seks uger til at udfærdige sit forslag, når det drejer 
sig om nye initiativer (i alt: tre frister à seks uger). 
Ved forhandling ønsker Parlamentet, at den mulige 
udvidelse af forhandlingsvarigheden på ni måneder bliver 
begrænset mere, ud fra princippet om at Kommissionen skal 
sørge for "kun undtagelsesvis at forlænge (den) efter 
udtalelse fra Europa-Parlamentet" . Desuden ønsker 
Parlamentet, at Kommissionen, "så snart det i løbet af 
proceduren sker, at det ikke er muligt at nå frem til en 
aftale, revurderer sit forslag og videresender det til 
Rådet og Parlamentet". 
17. Endelig udtrykker Parlamentet sig til fordel for et 
lovgivningsinitiativ til gennemførelse af protokollen om 
social- og arbejdsmarkedspolitikken. Det anmoder 
Kommissionen om at fremsætte et "forslag til beslutning 
vedrørende gennemførelse af artiklerne 3 og 4 i aftalen 
om social- og arbejdsmarkedspolitikken, hvor den 
institutionelle og juridiske beslutningsramme for 
arbejdsmarkedets parter fastsættes på europæisk niveau" i 
overensstemmelse med de kriterier, der er fastlagt i dens 
rapport. Eftersom foreningsretten ligger uden for det 
anvendelsesområde, hvorom der kan lovgives for aftalen om 
social- og arbejdsmarkedspolitikken, understreger 
Parlamentet, at den næste regeringskonference burde 
muliggøre sådanne retsakter om foreningsretten på 
fællesskabsplan. 
18. To medlemsstater (Belgien og Tyskland) har meddelt deres 
særlige holdning til gennemførelsen af protokollen om 
social- og arbejdsmarkedspolitikken. I noten af 4. marts 
1994 fra den belgiske minister for beskæftigelse, arbejde 
og ligestilling understreges især ønsket om, at Rådet 
bliver fuldt og helt informeret om høringen af 
arbejdsmarkedets parter. På sit møde den 19. april 1994 
indledte Rådet en første meningsudveksling på grundlag af 
noten fra den belgiske delegation. Den 30. maj 1994 
fremlagde den tyske regering en stillingtagen i form af 
et memorandum. Dette memorandum har endnu ikke givet 
anledning til debat i Rådet. 
19. Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sit plenarmøde 
den 24. november 1994 en udtalelse om Kommissionens 
meddelelse om gennemførelse af protokollen om social- og 
arbejdsmarkedspolitikken (referent Van Dijk). Først og 
fremmest understreger Udvalget sin støtte til den 
vertikale subsidiaritet, som Europa-Domstolen har 
anerkendt som princip, og som i aftalen om social- og 
arbejdsmarkedspolitikken præciseres i artiklerne 2, stk. 
4, 3 og 4. Kommissionens valg af juridisk grundlag for 
social- og arbejdsmarkedspolitikken viser, at den 
foretrækker en anvendelse af aftalen. løvrigt anbefaler 
Udvalget, at aftalen indarbejdes i Traktaten ved den 
næste regeringskonference. 
47 
20. Udvalget har set nærmere på begrebet repræsentativitet og 
spørgsmålet om valg af arbejdsmarkedsorganisationer, der 
formelt skal konsulteres ifølge aftalens artikel 3, og er 
af den opfattelse, at Kommissionens kriterier "ligeledes 
burde omfatte forhandlingsbeføjelse", i betragtning af at 
det kriterium kunne hjælpe arbejdsmarkedets parter på 
fællesskabsplan til at nå målet om europæiske 
overenskomstforhold. 
21. Udvalget går ind for en bred fortolkning af 
anvendelsesområdet for de nye høringsprocedurer. Det er 
tilfreds med, at Kommissionen har til hensigt at 
gennemføre formelle høringer i forbindelse med ethvert 
initiativ inden for social- og arbejdsmarkedsforhold, 
uanset hvilket juridisk grundlag der fastlægges, og det 
anmoder Kommissionen om ligeledes at foretage sådanne 
høringer i forbindelse med alle andre forslag af 
horisontal eller branchemæssig art, der har sociale eller 
arbejdsmarkedsmæssige konsekvenser. 
22. Vedrørende selve hørings- og forhandlingsprocedurerne 
insisterer Udvalget på at være fuldt informeret under 
hele processen, og det foreslår, at varigheden af den 
første høringsfase med arbejdsmarkedets parter sættes til 
8 uger, og at Kommissionen skal fremlægge sit forslag til 
den anden høringsfase (ligeledes på 8 uger) inden for en 
frist på 4 måneder. Udvalget understreger, at 
arbejdsmarkedets parter frit kan indlede forhandling når 
som helst: under første høringsfase, under anden 
forhandlingsfase eller på et hvilket som helst andet 
tidspunkt. 
23. Udvalget rejser forskellige spørgsmål i forbindelse med 
gennemførelsen af en aftale, der er indgået mellem 
arbejdsmarkedets parter på fællesskabsniveau. Hvad angår 
gennemførelsen efter de fremgangsmåder og den praksis, 
medlemsstaterne normalt anvender, spørger Udvalget om 
rækkevidden af de kontraherende parters erklæring i 
betragtning af, at en afvisning af forpligtelsen til at 
træffe lovmæssige bestemmelser med henblik på at lette 
gennemførelsen af en sådan aftale ikke udelukker 
forpligtelsen til at undgå en lovgivning, der kunne få en 
negativ virkning på aftalens gennemførelse. løvrigt 
spørger Udvalget om rådsbeslutningens juridiske status i 
henhold til artikel 4, stk. 2, og anbefaler en vis 
fleksibilitet mht. det juridiske tvangsmiddel, der skal 
tages i anvendelse. 
24. Udvalget er af den opfattelse, at Kommissionen ikke kan 
afvise at foreslå en gennemførelse af en aftale ved 
Rådets beslutning, når de underskrivende parter i 
fællesskab anmoder herom. Derimod understreger Udvalget, 
at Kommissionen kunne foreslå forhandlingsparterne at 
tænke på at indføre ændringer i deres aftale for at 
muliggøre gennemførelsen heraf, hvis Rådet i første 
omgang ikke når frem til en beslutning. Under alle 
48 
omstændigheder mener Udvalget, at aftalen skal 
gennemføres i den form, den er indgået, og at Udvalget 
samt Europa-Parlamentet skal have sagen forelagt, i 
tilfælde af at Rådet afviser at træffe en beslutning. 
25. Udvalget er opmærksom på de praktiske forhold i 
forbindelse med gennemførelsen af de nye konsultations-
og forhandlingsprocedurer og foreslår, at der oprettes et 
uafhængigt sekretariat, således at arbejdsmarkedets 
parter kan råde over egne midler ved forberedelse, 
tilrettelæggelse og opfølgning af møder i forbindelse med 
dialogen mellem arbejdsmarkedets parter. 
2 .2 GENNEMFØRELSE AF AFTALEN : 
INFORMATION OG HØRING AF ARBEJDSTAGERNE 
1. I sit forslag til Rådets direktiv om indførelse af et 
europæisk samarbejdsudvalg i fællesskabsvirksomheder og 
fællesskabskoncerner med henblik på at informere og høre 
arbejdstagerne75 har Kommissionen taget hensyn til 
nærhedsprincippet. Således påvirker forslaget ikke 
medlemsstaternes interne informations- og 
konsultationsprocedurer vedrørende nationale 
virksomheder, som fortsat vil være underlagt den 
lovgivning og praksis, der gælder i den enkelte 
medlemsstat, og arbejdsmarkedets parters autonomi er 
blevet respekteret. Kommissionens forslag er ikke blot 
inspireret af den fælles udtalelse, der i marts 1987 blev 
vedtaget af ØSU, UNICE og CEEP inden for rammerne af 
dialogen mellem arbejdsmarkedets parter, men når 
betingelserne for oprettelse af europæiske 
samarbejdsudvalg er opfyldt, er det i første omgang op 
til arbejdsmarkedets parter at forhandle sig frem til 
dette udvalgs art, sammensætning, funktioner, og 
beføjelser samt de nærmere bestemmelser for dets 
funktionsmåde. Det er kun, hvis man ikke kan blive enige, 
at de fastsatte, subsidiære forskrifter skal anvendes. 
2. Da det viste sig umuligt at få alle medlemsstater til at 
træffe en beslutning, besluttede Kommissionen at 
fremsætte sit forslag med aftalen om social- og 
arbejdsmarkedspolitikken som retligt grundlag, hvilket 
muliggjorde et første forsøg med de hørings- og 
forhandlingsprocedurer, der er fastlagt heri. 
3. Da arbejdsmarkedets parter ikke i henhold til proceduren 
i aftalens artikel 4 kunne forhandle sig frem til en 
aftale i stedet for et direktiv, iværksatte Kommissionen 
de særlige procedurer for lovgivningsinitiativer. Den 13. 
april 1994 besluttede Kommissionen at vedtage et nyt 
KOM(90) 581 endelig udg., Bruxelles, den 25. januar 1991 
49 
forslag76 med henblik på fremsættelse i Rådet på grundlag 
af artikel 2, stk. 2, i aftalen om social- og 
arbejdsmarkedspolitikken. 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg afgav sin udtalelse den 
1. juni 199477. 
Europa-Parlamentet afgav sin udtalelse efter 
førstebehandlingen den 4. maj 199478. 
Den 3. juni 1994 vedtog Kommissionen et ændret forslag i 
overensstemmelse med EF-Traktatens artikel 189 A, stk. 2, 
som indeholdt et vist antal ændringer som foreslået af 
Europa-Parlamentet79. 
Den 18. juli 1994 vedtog Rådet en fælles holdning til 
dette ændrede forslag fra Kommissionen80. 
Europa-Parlamentet gennemgik Rådets fælles holdning under 
en anden behandling den 15. september 1994 og godkendte 
den med forbehold af 12 ændringsforslag. 
Kommissionen gennemgik Europa-Parlamentets 
ændringsforslag fra anden behandlingen og medtog et vist 
antal heraf i sit revurderede forslag. 
4. Idet Portugal afholdt sig fra at stemme, vedtog Rådet 
(socialministrene) enstemmigt direktivet på sit møde den 
22. september 199481. Hovedpunkterne i direktiv 94/45/EF 
af 22. september 1994 om indførelse af europæiske 
samarbejdsudvalg eller en procedure i 
fællesskabsvirksomheder og fællesskabskoncerner med 
henblik på at informere og høre arbejdstagerne er 
følgende: 
5. Almindelige bestemmelser: Direktivet om information og 
høring af arbejdstagerne i fællesskabsvirksomheder og 
fællesskabskoncerner er blevet vedtaget af Rådet på 
grundlag af artikel 2, stk. 2 i aftalen om social- og 
arbejdsmarkedspolitikken. Som følge heraf gælder det kun 
for de medlemsstater, som har undertegnet aftalen om 
social- og arbejdsmarkedspolitikken og derfor ikke Det 
Forenede Kongerige. 
76 K0M(94) 134 endelig udg.; EFT nr. C 135 af 15.09.1994 
Dags dato endnu ikke offentliggjort i Tidende 
Dags dato endnu ikke offentliggjort i Tidende 
EFT nr. C 199 af 21.07.1994 
EFT nr. C 244 af 31.08.1994 
81 EFT nr. L 254 af 30.09.1994 77 
78 
79 
80 
50 
6. Formål: Direktivets formål er at forbedre information og 
høring af arbejdstagerne i fællesskabsvirksomheder og 
fællesskabskoncerner om tværnationale spørgsmål, dvs. de, 
der vedrører mindst to bedrifter, der er beliggende i to 
forskellige medlemsstater. Risikoen her er, at dette mål 
splittes op i en række procedurer, som gør det umuligt at 
følge med i, hvad der foregår. Med henblik på at undgå 
dette foreslås det at oprette et europæisk 
samarbejdsudvalg, når arbejdstagerne eller deres 
repræsentanter fremsætter anmodning herom i henhold til 
en gennemskuelig procedure, og for så vidt de involverede 
parter ikke efter fælles overenskomst beslutter at 
oprette en anden informations- og høringsprocedure. 
7. Rækkevidde: Det bestemmes, at indførelse af et europæisk 
samarbejdsudvalg eller en informations- og 
høringsprocedure for arbejdstagerne begrænses til 
fællesskabsvirksomheder eller fællesskabskoncerner med 
mindst 1000 ansatte og mindst to bedrifter i forskellige 
medlemsstater med mindst 150 ansatte. Naturligvis er det 
på ingen måde hensigten med direktivet, at de mekanismer 
til information og høring af arbejdstagere, som herved 
søges skabt i fællesskabsvirksomheder og 
fællesskabskoncerner, forhindrer, at der samtidig findes 
og udvikles en decentraliseret informations- og 
høringspraksis, der er på linie med almindelig 
forretningspraksis, eller som opfylder individuelle 
virksomheders specifikke behov. Direktivet dækker også 
tilfælde, hvor fællesskabsvirksomheder eller 
fællesskabskoncerner har deres hovedsæder uden for de 
medlemsstater, der er direkte berørt af direktivet. Hvor 
det er tilfældet, behandles disse virksomheder på 
lignende måde, idet ansvaret for overholdelse af 
direktivet påhviler enten virksomhedens eller koncernens 
repræsentant eller den virksomhed med det højeste antal 
ansatte inden for de berørte medlemsstaters territorium. 
Fællesskabsvirksomheder og fællesskabskoncerner, der har 
deres centrale ledelse i Det Forenede Kongerige, vil 
naturligvis være underlagt de samme forpligtelser, som 
pålægges virksomheder og koncerner fra tredjelande. 
8. Oprettelseskrav: For at iværksætte proceduren kræves nu 
en skriftlig anmodning fra mindst 100 ansatte eller deres 
repræsentanter i mindst to af de berørte medlemsstater. 
9. Aftalen: Hovedparten af direktivet har til formål at 
danne en juridisk ramme for indgåelse af en aftale mellem 
den centrale ledelse og arbejdstagernes repræsentanter. 
Parterne kan vælge at etablere den informations- og 
høringsmekanisme, der passer bedst til deres behov, 
f.eks. en informations- og høringsprocedure i stedet for 
et europæisk samarbejdsudvalg. 
10. Forhandlingsperiode: Det fastsættes i direktivet, at hvis 
der ikke inden for en periode på 3 år er indgået en 
aftale, vil de i bilaget fastlagte regler være gældende. 
51 
Imidlertid vil bilaget gælde efter en periode på 6 
måneder, hvis den centrale ledelse nægter at indlede 
forhandlinger. Det vil også have omgående virkning, hvis 
de to parter beslutter det sådan. 
11. Fortrolighed: I henhold til direktivet forpligtes 
medlemsstaterne til at tillade, at ledelsen under visse 
betingelser og garantier kan tilbageholde oplysninger, 
der, hvis de kom frem, kunne skade de involverede 
virksomheder alvorligt. 
12. Eksisterende aftaler: Eksisterende aftaler om 
tværnationale informationer og høringer vil være fritaget 
for forpligtelserne i dette direktivforslag. Når 
aftalerne udløber, kan aftaleparterne i fællesskab 
beslutte at forny dem. Ellers skal bestemmelserne i dette 
direktivforslag være gældende. 
13. Bilagets subsidiære forskrifter: Det bestemmes i 
direktivet, at der ud over det årlige informations- og 
høringsmøde, der omtales i bilagets punkt 2, også kan 
afholdes høringer med en begrænset delegation fra det 
europæiske samarbejdsudvalg (3 medlemmer). Repræsentanter 
fra den bedrift og/eller de virksomheder der er berørt af 
de pågældende foranstaltninger har også ret til at 
deltage i disse høringer. Denne løsning vil gøre det 
muligt at fastholde direktivets væsentlige mål og at 
undgå overdrevne omkostninger og besværet ved at høre 
hele det europæiske samarbejdsudvalg (som kan have op til 
30 medlemmer), hver gang man påtænker at træffe en 
beslutning. De spørgsmål, der skal ud til høring, er 
enhver foranstaltning, der kan tænkes at få betydelige 
konsekvenser for arbejdstagernes interesser, især i 
tilfælde af flytninger, lukning af virksomheder eller 
bedrifter eller kollektive afskedigelser. 
52 
3. DEN EUROPÆISKE SOCIAL- OG ARBEJDSMARKEDSPOLITIKS FREMTID 
3.1 GRØNBOGEN OG HØRINGSPROCESSEN 
1. I november 1983 udgav Kommissionen Grønbogen om Europæisk 
Socialpolitik. Med henblik på at forberede den havde 
Kommissionen indrykket en meddelelse i De Europæiske 
Fællesskabers Tidende for at indkalde bidrag og 
bemærkninger fra interesserede. Der blev fremsendt 150 
bidrag fra medlemsstaternes regeringer, andre 
organisationer og enkelte privatpersoner. Bidragene 
vidner om en levende interesse for de forskellige 
aspekter af socialpolitikken. 
2. Målet med grønbogen var at vække en bred debat om de 
fremtidige retningslinier for Den Europæiske Unions 
social- og arbejdsmarkedspolitik i alle medlemsstaterne 
og mellem alle interesserede parter, herunder naturligvis 
arbejdsmarkedets parter samt de forskellige 
pressionsgrupper. Debatten fandt sted på et tidspunkt, 
hvor Fællesskabets opmærksomhed var rettet mod 
spørgsmålet om, hvordan de økonomiske og sociale mål 
kunne forenes over for en stigende arbejdsløshed og en 
voksende bekymring over Europas evne til fortsat at være 
konkurrencedygtig ved indgangen til det 21. århundrede. 
3. Grønbogen understreger, at der i alle medlemsstaterne er 
mange diskussioner om, hvordan man skal angribe problemet 
med arbejdsløsheden, som nu i vid udstrækning anerkendes 
som strukturel. Blandt de emner, der tages op, skal 
bemærkes nødvendigheden af, at arbejdsmarkedet udvikler 
en bedre tilpasningsevne, forslaget om at øge 
lønforskellene og indføre en større variation i 
lønningerne i forhold til de økonomiske vilkår, samt 
spørgsmålene om nedsættelse eller målretning af de 
sociale ydelser for at stimulere en aktiv arbejdssøgning. 
Dette har forbindelse med de problemer, som alle 
medlemsstater har med at finansiere den stigende 
efterspørgsel efter sociale beskyttelsessystemer og deres 
forsøg på at få disse systemer til at fungere mere 
effektivt med henblik på at opnå besparelser. Parallelt 
hermed er offentligheden stadig mere bekymret over, om 
integrationsprocessen - stik imod det mål, der klart er 
stadfæstet både i Rom-Traktaten og i Maastricht-
Traktaten, og som sigter mod en harmonisk økonomisk og 
social udvikling - kunne føre til indførelse af en lavere 
fællesnævner for de sociale normer. Det giver sig udslag 
i en frygt for, at et indre marked kan åbne vejen for en 
form for social dumping dvs. en illoyal, 
konkurrencefordel i Fællesskabet gennem uacceptable, 
sociale normer. Man frygter ligeledes, at kravet om en 
indsats på europæisk plan kan blive et påskud til at 
ændre de sociale normer på nationalt plan. 
53 
4. Et kernepunkt i grønbogen er den klare og tydelige 
forsikring om, at næste etape i den europæiske social- og 
arbejdsmarkedspolitik ikke må være baseret på tilbagegang 
i den sociale udvikling til fordel for en genoprettelse 
af den økonomiske konkurrenceevne. Tværtimod har 
Fællesskabet klart forpligtet sig til at garantere, at 
økonomisk udvikling og sociale fremskridt skal følges ad, 
hvilket Rådet også har bekræftet gentagne gange. Faktisk 
ligger en stor del af grunden til Europas indflydelse og 
magt netop i evnen til at skabe rigdomme ved at give 
befolkningen øgede fordele og større frihed. 
5. Grønbogen er opbygget i fem dele. Del I er en oversigt 
over, hvad Fællesskabet allerede har opnået på det 
sociale og arbejdsmarkedsmæssige område. Del II handler 
om de aktuelle sociale og arbejdsmarkedsmæssige 
problemer. Den indeholder en undersøgelse af risikoen for 
en svækkelse af den sociale samhørighed i Europa, og de 
trusler dette ville medføre for vigtige, fælles mål såsom 
social sikring, solidaritet og et højt 
beskæftigelsesniveau. Det er nødvendigt med en ny 
strategi på mellemlang sigt med henblik på at tilnærme de 
økonomiske og sociale politikker, så man opnår en form 
for partnerskab imellem dem fremfor at skabe konflikter. 
Det er den eneste måde, hvorpå man kan genoprette en 
varig vækst, social solidaritet og offentlig tillid. Man 
ved, at de europæiske produktionssystemer skal baseres på 
ny teknologi. Der kan ikke ske sociale fremskridt, uden 
at man skaber rigdomme. Men man må ligeledes erkende, at 
de strukturelle forandringer, der vil følge heraf, vil få 
en betydelig indvirkning på andre vigtige områder såsom 
beskæftigelsesniveauet, arbejds- og levevilkårene, 
livskvaliteten og udviklingen i forholdet mellem 
arbejdsmarkedets parter. I del III opstilles Unionens 
mulige svar på disse udfordringer, set i forhold til det 
medlemsstaterne vil, og det Fællesskabet forsøger at 
realisere. Del IV indeholder en kortfattet konklusion, l 
del V genoptages de spørgsmål, der stilles i de andre 
dele af grønbogen. Disse spørgsmål omhandler 
nøgleelementerne for den efterfølgende debat. 
3.2 HVIDBOG OM EUROPÆISK SOCIAL- OG 
ARBEJDSMARKEDSPOLITIK - EN VEJ FREM FOR UNIONEN 
1. Fundamentet til hvidbogen blev lagt i sidste års 
rådgivende Grønbog om Europæisk Socialpolitik "Unionens 
Valgmuligheder"82, som gav en enestående mulighed for 
høring om muligheder for og forslag til politikker inden 
for det sociale område. I alt indkom der godt 500 
skriftlige svar til grønbogen fra mange forskellige 
82 K0M(93) 551 af 17. november 1993 
54 
instanser -medlemsstater, Unionsinstitutioner, 
arbejdsmarkedets parter og andre organisationer samt 
enkeltpersoner. På Kommissionens initiativ udarbejdede 
Det Europæiske Institut til Forbedring af Leve- og 
Arbejdsvilkår en syntese af de forskellige bidrag, der 
blev udgivet - sammen med de svar, der var indkommet fra 
medlemsstater og unionsinstitutioner - som et særskilt 
bilag til hvidbogen. 
2. I juli 1994 vedtog Kommissionen en hvidbog om "Europæisk 
Social- og Arbejdsmarkedspolitik - En Vej frem for 
Unionen"83. På grundlag af mål og målsætninger i 
Fællesskabspagten om Arbejdstagernes Grundlæggende 
Arbejdsmarkedsmæssige og Sociale Rettigheder og 
resultaterne af Kommissionens sociale handlingsprogram af 
1989 søger man i hvidbogen at afstikke en vej for den 
fremtidige udvikling i europæisk social- og 
arbejdsmarkedspolitik, der rækker ind i det næste 
århundrede. 
3. I hvidbogen fastlægges der derfor en strategi til 
konsolidering og udvikling af Unionens indsats for 
social- og arbejdsmarkedspolitikken i fremtiden. Der 
foreslås en række specifikke foranstaltninger, hvor der 
kan opnås konkrete fremskridt på kort sigt. Det foreslås 
også, at andre områder overvejes og udvikles over en 
længere tidshorisont. Disse aktioner vil få en styrket 
plads i den nye Kommissions arbejdsprogram, som vil blive 
fremlagt i løbet af 1995 efter høringer af 
medlemsstaterne, Unionsinstitutionerne og andre 
interesserede organer om de i hvidbogen fremsatte 
forslag. Hvidbogen indeholder følgende nøgleelementer: 
4. Beskæftigelse: Bekæmpelse af arbejdsløsheden og 
bestræbelsen for at få flere gode, stabile arbejdspladser 
har første prioritet i hvidbogen. På grundlag af 
Kommissionens hvidbog om vækst, konkurrenceevne og 
beskæftigelse samt konklusionerne fra Det Europæiske Råds 
møde i Bruxelles i 1993 foreslås det i hvidbogen, at der 
udarbejdes en mere detaljeret handlingsplan på både 
Unions- og medlemsstatsniveau, der på kort sigt skal have 
til formål at vende arbejdsløshedstendensen og ved 
slutningen af århundredet have nedbragt antallet af 
arbejdsløse betydeligt. Det Europæiske Råd vedtog en 
handlingsplan på mødet i Essen i december 1994. I 
hvidbogen foreslås endvidere en række beslægtede aktioner 
med henblik på at forbedre Kommissionens bidrag til at nå 
Fællesskabets beskæftigelsesmål såsom udfærdigelse af en 
Årsrapport om beskæftigelsen i Europa, styrkelse af 
systemet til tilsyn med beskæftigelsen og en meddelelse 
om beskæftigelsesfremmende aktionsforskningsprogrammer. 
5. Undervisning: I hvidbogen understreges den alt afgørende 
83 KDM(94) 333 af 27. juli 1994 
55 
betydning af at investere i uddannelse og undervisning, 
og der foreslås en række aktioner med henblik på gradvis 
at udvikle en erhvervsuddannelsespolitik på unionsplan. 
Der gives også en detaljeret redegørelse for Den 
Europæiske Socialfonds specifikke bidrag til udvikling af 
menneskelige ressourcer, bekæmpelse af arbejdsløsheden og 
påvirkning af arbejdsmarkedet. 
6. Arbejdsret: I hvidbogen prioriteres vedtagelsen af de 
forslag fra det sociale handlingsprogram, der stadig 
behandles i Rådet, (udstationering af arbejdstagere og 
ikke-standardarbejde), men der fremsættes også yderligere 
forslag til supplering af arbejdstidsdirektivet samt til 
en yderligere vurdering af behovet for en indsats på en 
række andre områder. 
7. Sikkerhed og sundhed: I hvidbogen prioriteres vedtagelsen 
af forslag, der stadig behandles i Rådet, og som berører 
dette område (transporterhverv, fysiske agenser, kemiske 
agenser, transportbetingelser for bevægelseshæmmede 
arbejdstagere, arbejdsudstyr (ændring), samt vedtagelsen 
af en fjerde handlingsplan for sikkerhed og sundhed i 
1995. 
8. Lige muligheder for kvinder og mænd: I hvidbogen forsøger 
man at gøre fremskridt vedrørende de udestående forslag 
på dette område (forældreorlov og bevisbyrde), og der 
foreslås en række andre aktioner inklusive vedtagelse af 
et fjerde handlingsprogram for lige muligheder i 1995 og 
udarbejdelse af en årsberetning om ligestilling, der 
første gang skal udgives i 1996. 
9. Arbejdstagernes frie bevægelighed: Det foreslås i 
hvidbogen at fortsætte arbejdet på at fjerne de 
resterende hindringer for fri bevægelighed, herunder 
foreslås det, at der oprettes et panel af højtstående 
personer, der skal gennemgå alle aspekter af det indre 
markeds funktionsmåde mht. menneskers frie bevægelighed 
(arbejdstagere, selvstændige, studenter, pensionister og 
andre) med henblik på at vurdere de eksisterende 
problemer og foreslå Kommissionen mulige løsninger i 
løbet af 1995. Det foreslås også, at man fortsætter 
arbejdet med at forbedre koordineringen af social sikring 
for vandrende arbejdstagere, der bevæger sig rundt i 
Fællesskabet og yderligere udvikler EURES-netværket 
(European Employment Service = det europæiske 
arbejdsformidlingssystem). Der fremsættes i hvidbogen 
også forslag til en yderligere indsats på fællesskabsplan 
for at fremme integrationen af indvandrere og bekæmpe 
racisme og fremmedhad. 
10. Socialsikring og social indsats: Det foreslås i hvidbogen 
forsat at analysere og kontrollere medlemsstaternes 
politikker til social beskyttelse, især gennem rapporten 
om social beskyttelse i Europa, og at overveje 
henstillinger på dette område. Kommissionen vil også 
56 
udarbejde en årsberetning om demografi, der skal udkomme 
første gang i 1994. Endvidere vil det blive prioriteret 
at gøre en indsats på fællesskabsniveau for at bekæmpe 
social udstødelse, især på grundlag af de forslag der 
allerede er fremsat for Rådet. Der fremsættes i hvidbogen 
også forslag til fremme af social integration af 
handicappede og ældre samt til påvisning af den forøgede 
værdi i en fællesskabsindsats for at bekæmpe 
diskrimination på grund af race, religion, alder og 
handicap med henblik på at indføje en særlig reference 
til bekæmpelse af den slags diskrimination ved den næste 
revidering af Traktaten. 
11. Offentlig sundhed: På grundlag af Kommissionens 
meddelelse om rammerne for en indsats til fremme af 
folkesundheden84 foreslås det i hvidbogen at iværksætte 
de programmer, der allerede er forelagt Rådet (kræft, 
sundhedsfremme, forebyggelse af narkotikamisbrug, AIDS) 
samt om nødvendigt at fremsætte yderligere forslag. 
12. Dialogen mellem arbejdsmarkedets parter og de frivillige 
organisationers rolle: Det foreslås i hvidbogen at fremme 
og styrke dialogen på arbejdsmarkedet, især med henblik 
på fuldt ud at udnytte bestemmelserne i aftalen om 
social- og arbejdsmarkedspolitikken, der er vedlagt 
Traktaten om Den Europæiske Union. I hvidbogen giver man 
også udtryk for et ønske om at styrke dialogen med 
frivillige organisationer, især ved at afholde et social-
og arbejdsmarkedspolitisk forum med henblik på at 
debattere og diskutere spørgsmål i relation til disse 
politikker med Ih års mellemrum. 
13. Internationalt samarbejde: Der fremsættes i hvidbogen 
forslag til yderligere at udvide samarbejdet med 
internationale organisationer og at styrke bilaterale 
kontakter med andre lande, og der lægges især vægt på at 
udvikle forholdet til landene i Central- og Østeuropa. 
14. Implementering og håndhævelse: I hvidbogen understreges 
det særligt, at der er behov for at forbedre 
implementering og håndhævelse af lovgivningen på det 
sociale og arbejdsmæssige område, og der fremsættes en 
række forslag med sigte på at forbedre 
informationsstrømmen om fællesskabslovgivning og sociale 
og arbejdsmarkedsmæssige rettigheder. For at undgå 
konkurrenceforvridning pga. manglende gennemførelse mener 
Kommissionen mere generelt, at det i den nærmeste fremtid 
vil være mindst lige så vigtigt at konsolidere og 
gennemføre den eksisterende lovgivningsmæssige kerne som 
at fremsætte nye forslag. 
Det kan tænkes, at situationen ændrer sig, når 
tilpasningen af arbejdsretten, der på nuværende tidspunkt 
er i gang i alle medlemsstaterne, er blevet stabiliseret. 
84 K0M(93) 559 af 24. november 1993 
57 
Når de nye modeller for arbejdstagernes rettigheder er 
blevet tydeliggjort på nationalt plan, vil spørgsmålet 
om, hvordan de bedst kan støttes på europæisk plan, atter 
komme på dagsordenen. Under disse omstændigheder, næsten 
fem år efter vedtagelsen af socialpagten mener 
Kommissionen, at det nu er på tide at se på fremtiden. 
Den regner derfor med sammen med Europa-Parlamentet at 
tilrettelægge et fælles møde i 1995 for at evaluere 
resultater, problemer og perspektiver fem år efter 
socialpagten. Dette møde vil ligeledes få inspiration fra 
evalueringsrapporten af 1994 om gennemførelse af målene i 
artikel 1 i aftalen om social- og 
arbejdsmarkedspolitikken. 
58 
BILAG I 
Liste over de direktiver og forordninger, der citeres i 
teksten: 
INDLEDNING 
1.01 Beskæftigelse og løn 
Rådets direktiv 91/383/EØF af 25. juni 1991 om supplering 
af foranstaltningerne til forbedring af sikkerheden og 
sundheden på arbejdsstedet for arbejdstagere, der har et 
tidsbegrænset ansættelsesforhold eller et 
vikaransættelsesforhold 
(EF-TIDENDE NR. L 206 AF 29/07/01 S. 0019) 
1.02 Forbedring af leve- og arbejdsvilkår 
Rådets direktiv 91/533/EØF af 14. oktober 1991 om 
arbejdsgiverens pligt til at underrette arbejdstageren om 
vilkårene for arbejdskontrakten eller 
ansættelsesforholdet 
(EF-TIDENDE NR. L 288 AF 18/10/91 S. 0032) 
Rådets direktiv 92/56/EØF af 24. juni 1992 om ændring af 
direktiv 75/129/EØF om tilnærmelse af medlemsstaternes 
lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser 
(EF-TIDENDE NR. L 245 AF 26/08/92 S. 0003) 
Rådets direktiv 75/129/EØF af 17. februar 1975 om 
tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende 
kollektive afskedigelser 
(EF-TIDENDE NR. L 048 AF 22/02/75 S. 0029) 
Rådets direktiv 93/104/EØF af 23. november 1993 om visse 
aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af 
arbejdstiden 
(EF-TIDENDE NR. L 307 AF 13/12/93 S. 0018) 
1.03 Fri bevægelighed 
Rådets forordning (EØF) nr. 2434/92 af 27. juli 1992 om 
ændring af anden del af forordning (EØF) nr. 1612/68 om 
arbejdskraftens fri bevægelighed inden for Fællesskabet 
(EF-TIDENDE NR. L 245 AF 26/08/92 S. 0001) 
Rådets forordning (EØF) nr. 1945/93 af 30. juni 1993 om 
ændring af forordning (EØF) nr. 1408/71 om anvendelse af 
de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, 
selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, 
59 
der flytter inden for Fællesskabet, forordning (EØF) nr. 
574/72 om regler til gennemførelse af forordning (EØF) 
nr. 1408/71 og forordning (EØF) nr. 1247/92 om ændring af 
forordning (EØF) nr. 1408/71 
(EF-TIDENDE NR. L 181 AF 23/07/93 S. 0001) 
1.06 Ligebehandling af mænd og kvinder 
Rådets direktiv 92/85/EØF af 19. oktober 1992 om 
iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af 
sikkerheden og sundheden under arbejdet for arbejdstagere 
som er gravide, som lige har født, eller som ammer 
(tiende særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i 
direktiv 89/391/EØF) 
(EF-TIDENDE NR. L 348 AF 28/11/92 S. 0001) 
Rådets direktiv 86/613/EØF af 11. december 1986 om 
anvendelse af princippet om ligebehandling af mænd og 
kvinder i selvstændige erhverv, herunder i 
landbrugserhverv, samt om beskyttelse af kvinder i 
selvstændige erhverv i forbindelse med graviditet og 
barsel 
(EF-TIDENDE NR. L 359 AF 19/12/86 S. 0056) 
Berigtigelse til: 
Rådets direktiv 86/613/EØF af 11. december 1986 om 
anvendelse af princippet om ligebehandling af mænd og 
kvinder i selvstændige erhverv, herunder i 
landbrugserhverv, samt om beskyttelse af kvinder i 
selvstændige erhverv i forbindelse med graviditet og 
barsel 
(EF-TIDENDE NR. L 032 AF 03/02/87 S. 0036) 
1.08 Beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed 
Rådets direktiv 89/391/EØF af 12. juni 1989 om 
iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af 
arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet 
(EF-TIDENDE NR. L 183 AF 29/06/89 S. 0001) 
Rådets direktiv 90/679/EØF af 26. november 1990 om 
beskyttelse af arbejdstagerne mod farerne ved at være 
udsat for biologiske agenser under arbejdet (syvende 
særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direkt.iv 
89/391/EØF) 
(EF-TIDENDE NR. L 374 AF 31/12/90 S. 0001) 
Rådets direktiv 91/382/EØF af 25. juni 1991 om ændring af 
direktiv 83/477/EØF om beskyttelse af arbejdstagere mod 
farerne ved under arbejdet at være udsat for asbest 
(andet særdirektiv i henhold til artikel 8 i direktiv 
80/1107/EØF) 
(EF-TIDENDE NR. L 206 AF 29/07/91 S. 0016) 
60 
Rådets direktiv 92/29/EØF af 3-1. marts 1992 om 
minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed med henblik 
på at forbedre den lægelige bistand om bord på skibe 
(EF-TIDENDE NR. L 113 AF 30/04/92 S. 0013) 
Rådets direktiv 92/57/EØF af 24. juni 1992 om 
minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed på 
midlertidige eller mobile byggepladser (ottende 
særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 
89/391/EØF) 
(EF-TIDENDE NR. L 245 AF 26/08/92 S. 0006) 
Rådets direktiv nr. 92/58/EØF af 24. juni 1992 om 
minimumsforskrifter for signalgivning i forbindelse med 
sikkerhed og sundhed under arbejdet (niende særdirektiv i 
henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 83/391/EØF) 
(EF-TIDENDE NR. L 245 AF 26/08/92 S. 0023) 
Rådets direktiv 92/91/EØF af 3. november 1992 om 
minimumsforskrifter for forbedring af arbejdstagernes 
sikkerhed og sundhed i den boringsrelaterede 
udvindingsindustri (ellevte særdirektiv i henhold til 
artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF) 
(EF-TIDENDE NR. L 348 AF 28/11/92 S. 0009) 
Rådets direktiv 92/104/EØF af 3. december 1992 om 
minimumsforskrifter vedrørende forbedring af 
arbejdstagernes sikkerhed og sundhed i 
udvindingsindustrien over eller under jorden (tolvte 
særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 
89/391/EØF) 
(EF-TIDENDE NR. L 404 AF 31/12/92 S. 0010) 
Rådets direktiv 93/88/EØF af 12. oktober 1993 om ændring 
af direktiv 90/679/EØF om beskyttelse af arbejdstagere 
mod farerne ved at være udsat for biologiske agenser 
under arbejdet (syvende særdirektiv i henhold til artikel 
16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF) 
(EF-TIDENDE NR. L 268 AF 29/10/93 S. 0071) 
Rådets direktiv 93/103/EF af 23. november 1993 om 
minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed under 
arbejdet om bord på fiskerfartøjer (trettende særdirektiv 
i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF) 
(EF-TIDENDE NR. L 307 AF 13/12/93 S. 0001) 
Rådets forordning (EF) Nr. 2062/94 af 18. juli 1994 om 
oprettelse af et europæisk arbejdsmiljøagentur 
(EF-TIDENDE NR. L 216 AF 20/08/94 S. 0001) 
1.09 Beskyttelse af børn og unge 
Rådets direktiv 94/33/EF af 22. juni 1994 om beskyttelse 
af unge på arbejdspladsen 
(EF-TIDENDE NR. L 216 AF 20/08/94 S. 0012) 
61 
2. AFTALEN OM SOCIAL- OG ARBEJDSMARKEDSPOLITIKKEN 
2.2 Gennemførelse af aftalen: Information og høring af 
arbejdstagerne 
Rådets direktiv 94/45/EØF af 22. september 1994 om 
indførelse af europæiske samarbejdsudvalg eller en 
procedure i fællesskabsvirksomheder og 
fællesskabskoncerner med henblik på at informere og høre 
arbej dstagerne 
(EF-TIDENDE NR. L 254 AF 30/09/94 S. 0064) 
62 
BILAG II 
LISTE OVER FORSLAG TIL FORORDNINGER OG DIREKTIVER, 
DER ENDNU IKKE ER VEDTAGET 
INDLEDNING 
1. Fællesskabspagten 
1.01 Beskæftigelse og løn 
Forslag til Rådets direktiv vedrørende konkurrenceforvridninger 
i forbindelse med visse ansættelsesforhold (Forslag fra 
Kommissionen EF-TIDENDE NR. C 224 af 08/09/90. Ændret forslag 
EF-TIDENDE NR. C 305 AF 05/12/90) 
Forslag til Rådets direktiv om arbejdsvilkårene i forbindelse 
med visse ansættelsesforhold (Forslag fra Kommissionen KOM(90) 
228/1 endelig udg. 
(EF-TIDENDE NR. C 224 AF 08/09/1990)) 
1.02 Forbedring af leve- og arbejdsvilkår 
Forslag til Rådets direktiv om tilnærmelse af medlemsstaternes 
lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i 
forbindelse med overførsel af virksomheder, bedrifter eller 
dele af bedrifter. (Forslag fra Kommissionen EF-TIDENDE NR. C 
274 AF 01/10/1994) 
1.03 Fri bevægelighed 
Forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EØF) 
nr. 1612/68 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for 
Fællesskabet (Forslag fra Kommissionen EF-TIDENDE NR. C 100 AF 
21/04/1989. Ændrede forslag EF-TIDENDE NR. C 119 AF 15/05/1990 
og EF-TIDENDE NR. C 177 AF 18/07/1990) . 
Forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 68/360/EØF 
om rejse og ophold inden for Fællesskabet for medlemsstaternes 
arbejdstagere og deres familiemedlemmer. (Forslag fra 
Kommissionen EF-TIDENDE NR. C 100 AF 21/04/1989. Ændret forslag 
EF-TIDENDE NR. C 119 AF 15/05/1990) . 
Forslag til Rådets direktiv om udstationering af arbejdstagere 
som led i udveksling af tjenesteydelser. (Forslag fra 
Kommissionen EF-TIDENDE NR. C 225 AF 30/08/91). 
Forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EØF) 
nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på 
arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres 
familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, og af 
63 
forordning (EØF) nr. 574/72 om regler til gennemførelse af 
forordning (EØF) nr. 1408/71. (Forslag fra Kommissionen EF-
TIDENDE NR. C 046 AF 20/02/1992). 
Forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EØF) 
nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på 
arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres 
familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, og 
forordning (EØF) nr. 574/72 om regler til gennemførelse af 
forordning (EØF) nr. 1408/71, forordning (EØF) nr. 1247/92 om 
ændring af forordning (EØF) nr. 1408/71 samt forordning (EØF) 
nr. 1945/93 om ændring af forordning (EØF) nr. 1247/92. 
(Forslag fra Kommissionen EF-TIDENDE NR. C 143 AF 26/05/94). 
1.05 Medarbej derindflydelse 
forslag til direktiv om statut for det europæiske 
selskab (Forslag fra Kommissionen EF-TIDENDE NR. C 
263 AF 16/10/1989); 
forslag til direktiv om information og høring af 
arbejdstagerne (Forslag fra Kommissionen EF-TIDENDE 
NR. C 297 AF 15/11/1980. Ændret forslag EF-TIDENDE 
NR. C 217 AF 12/08/1983); 
forslag til et femte direktiv om aktieselskabers 
struktur og deres organers beføjelser (Forslag fra 
Kommissionen EF-TIDENDE NR. C 240 AF 19/08/1983); 
forslag til direktiv om supplerende bestemmelser 
til statutten for den europæiske forening med 
hensyn til arbejdstagernes stilling (Forslag fra 
Kommissionen EF-TIDENDE NR. C 099 AF 21/04/1992); 
forslag til direktiv om supplerende bestemmelser 
til statutten for det europæiske andelsselskab med 
hensyn til arbejdstagernes stilling (Forslag fra 
Kommissionen EF-TIDENDE NR. C 099 AF 21/04/1992); 
1.08 Beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed 
Forslag til Rådets direktiv om minimumsforskrifter for 
sikkerhed og sundhed i forbindelse med transportaktiviteter og 
arbejdssteder i transportmidler (tolvte særdirektiv i henhold 
til artikel 16 i direktiv 89/391/EØF). (Forslag fra 
Kommissionen EF-TIDENDE NR. C 025 AF 28/01/1993. Ændret forslag 
EF-TIDENDE NR. C 294 AF 30/10/1993). 
Forslag til Rådets direktiv om beskyttelse af arbejdstagernes 
sikkerhed og sundhed under arbejdet mod risici i forbindelse 
med kemiske agenser (Forslag fra Kommissionen EF-TIDENDE NR. C 
1*65 AF 16/06/93. Ændret forslag EF-TIDENDE NR. C 230 AF 
19/08/1994) . 
64 
Forslag til Rådets direktiv om minimumsforskrifter for 
sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstagernes 
udsættelse for risici på grund af fysiske agenser (Forslag fra 
Kommissionen EF-TIDENDE NR. C 077 AF 18/03/93. Ændret forslag 
KOM(94) 284 AF 04/07/94). 
Forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 89/655/EØF 
om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse 
med arbejdstagernes brug af arbejdsudstyr under arbejdet 
(Forslag fra Kommissionen EF-TIDENDE NR. C 104 AF 12/04/94). 
1.11 Handicappede 
Forslag til Rådets direktiv om minimumsforskrifter til 
forbedring af mobilitet og sikker transport for 
bevægelseshæmmede arbejdstagere til og fra arbejde. (Forslag 
fra Kommissionen EF-TIDENDE NR. C 068 AF 16/03/1991. Ændret 
forslag NR. C 015 AF 21/01/1992) . 

*c 
ISSN 0254-1459 
KOM(95) 184 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 04 05 06 
Katalognummer : CB-CO-95-208-DA-C 
ISBN 92-77-88917-9 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg