Offentliggørelse af en ansøgning om registrering af en betegnelse i henhold til artikel 50, stk. 2, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 om kvalitetsordninger for landbrugsprodukter og fødevarer

(2022/C 370/08)

Denne offentliggørelse giver ret til at gøre indsigelse mod ansøgningen, jf. artikel 51 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 (1), senest tre måneder efter datoen for offentliggørelsen af denne meddelelse.

ENHEDSDOKUMENT

»Íslenskt lambakjöt«

EU-nr.: PDO-IS-2636 — 28.9.2020

BOB (X) BGB ( )

1. Betegnelse(r) [på BOB eller BGB]

»Íslenskt lambakjöt«

2. Medlemsstat eller tredjeland

Island

3. Beskrivelse af landbrugsproduktet eller fødevaren

3.1. Produkttype

Kategori 1.1. Kød (og slagtebiprodukter), fersk

3.2. Beskrivelse af produktet med betegnelsen i punkt 1

»Íslenskt lambakjöt« er betegnelsen for kødet fra racerene islandske lam, som er født, opdrættet og slagtet på øen Island i det nordlige Atlanterhav. Den tilskårne slagtekrop vejer 15-17 kg i 4- til 6-måneders alderen, hvor alle lam slagtes. Kødet er mørkerødt, mørt og har vildtsmag. Lam kan markedsføres som hele slagtekroppe eller udskæringer (forfjerding, kam, filet, kølle, koteletter, skank osv.), ferske eller frosne.

De vigtigste særlige kendetegn ved »Íslenskt lambakjöt« er:

— Smag: vildtagtig

— Procentdel af stressskadet kød: 1-2 % med over 5,8 % ph24

— Lav sejhedsgrad og møre rygmuskler

— Indholdet af omega-3-fedtsyrer i phospholipider: 16 %

— Mængden af muskel, der ikke indeholder phospholipider: 1 % af musklens vægt

— Højt indhold af jern og B-vitaminer, se nedenstående tabel. Udskæring Spiselig % Kcal Protein g/100 g Fedt (g/100 g) Vitamin B-1 mg/100 g Vitamin B-2 mg/100 g Jern Mg/100 g Zink Mg/100 g Forfjerding 76 283 15,1 25,1 0,2 0,3 1 3 Kam 78 335 15,8 30,6 0,1 0,2 1 2 Filet 100 142 21,5 6,2 0,2 0,3 2 2 Kølle 64 174 19,2 10,9 0,2 0,3 2 3 Koteletter 69 315 16,6 28 0,1 0,3 2 2 Skank 76 171 17,9 11,1 0,2 0,3 2 3

3.3. Foder (kun for animalske produkter) og råvarer (kun for forarbejdede produkter)

Lammene græsser på dyrkede græsarealer eller græsningsarealer fra forår til efterår. Nyfødte lam fodres oftest på dyrkede græsarealer, indtil vilde græsgange anses for egnede til græsning. Størstedelen af fårene sættes ud på vilde græsgange to til fire uger efter læmningssæsonen. Vilde græsgange, der anvendes til sommergræsning i Island, er enten beliggende på landbrugsarealer eller på græsningsarealer. Derfor stammer alt foder udelukkende fra det geografiske område.

3.4. Specifikke etaper af produktionen, som skal finde sted i det afgrænsede geografiske område

Alle etaper skal finde sted i det afgrænsede geografiske område.

3.5. Særlige regler for udskæring, rivning eller emballering osv. af det produkt, som betegnelsen henviser til

—

3.6. Særlige regler for mærkning af det produkt, som betegnelsen henviser til

Det islandske markedsføringsråd for lam leverer fælles reklamemateriale, der anvender følgende fællesmærke: »Icelandic Lamb Roaming Free Since 874«.

Både logo og reklamemateriale er valgfrit.

4. Kort angivelse af det geografiske områdes afgrænsning

Det geografiske område er øen Island i Nordatlanten.

5. Tilknytning til det geografiske område

Fåreavl er forbundet med en lang og rig kulturel tradition i Island. Mange mener, at Island uden får ville have været ubeboeligt for bosætterne for mange århundreder siden. Fårene var nationens livsgrundlag: Deres kød ernærede generation efter generation, og deres uld og skind beskyttede islændingene mod kulden. Et af de bedste eksempler på traditionel islandsk madlavning er lammekødssuppe, som tidligere blev serveret om søndagen eller som et særligt måltid, men som nu betragtes som hverdagskost. Islands kulinariske arv hænger sammen med fåreavl og fåre- og lammeprodukter.

De faktorer, der har betydning for fårenes vækst og sundhed, er foderets næringsværdi, evnen til at spise og udnyttelsen af foderet. Den lange tradition for fåreavl, der går i arv fra generation til generation på øen, har ført til høje standarder for flokforvaltning og græsningsmetoder.

Islandske landbrugere holder vinterfodrede voksne får indendørs om vinteren på grund af vejrforholdene. De fodres med hø, som landbrugerne indsamler i løbet af sommeren. Læmningssæsonen begynder mellem slutningen af april og begyndelsen af maj og varer indtil begyndelsen af juni. Lammene græsser på dyrkede græsarealer eller græsningsarealer fra forår til efterår. Nyfødte lam fodres oftest på dyrkede græsarealer, indtil vilde græsgange anses for egnede til græsning. Størstedelen af fårene sættes ud på vilde græsgange to til fire uger efter læmningssæsonen. Vilde græsgange, der anvendes til sommergræsning i Island, er enten beliggende på landbrugsarealer eller på græsningsarealer. Derfor stammer alt foder udelukkende fra det geografiske område.

Græsningsarealer har været brugt til græsning af husdyr, siden de første mennesker bosatte sig på Island. De fleste af disse arealer ligger i det midterste højland, primært fordi de lam, der græsser der, generelt vokser hurtigere. Selv om de vilde græsgange, der anvendes til sommergræsning, generelt varierer meget i Island, er højlandsvegetationen normalt mest proteinrig, og det er en af de faktorer, der bidrager til den hurtige vækst. Lammene i lavlandsområderne vokser derfor generelt langsommere end de lam, der strejfer rundt i højlandsområderne og æder den nyudsprungne vegetation, især i begyndelsen af sommeren og midt på sommeren, men deres vækst udligner sig ved udgangen af august.

I begyndelsen af september begynder væksten hos lam på vilde græsgange at falde. Hvis de ikke har nået en størrelse, der er egnet til slagtning på dette tidspunkt, kan deres vækstpotentiale forbedres ved at anbringe dem på dyrkede arealer, dvs. dyrkede enge eller grønfoderarealer, i ca. to til seks uger. I sådanne tilfælde har lammene altid adgang til andre, supplerende græsningsarealer. Formålet med denne ordning er at opnå den ønskede slagtevægt i efteråret og at fremme en bedre kvantitativ klassificering på slagterierne.

Landbrugerne indfanger fårene fra de vilde græsgange om efteråret i en proces, der kan tage op til en uge, afhængigt af den geografiske placering, og som er en tradition, der er lige så gammel som bosættelsen af Island. Lige siden bosættelsestiden har landbrugerne i hvert distrikt slået sig sammen om at samle fårene fra græsgange og privatejede arealer i en fælles indhegning. Når de er indsamlet, sorteres fårene, og hver flok bringes hjem af ejeren eller dennes repræsentant.

Lammene græsser for det meste i mere frugtbare områder, på græsarealer og heder, og hviler i mere barske områder. Vegetationen består af lave planter, og der er relativt få træarter. Lammenes valg af planter ændrer sig med årstiderne, alt efter planternes modenhed, men det islandske får søger for det meste planter som f.eks. strandært, fruebær, kvan, storblomstret gederams og rosenrod. Eksempler på græssorter, siv (cyperaceae) og bregner (pteridophyta), der er meget eftertragtede af fårene, er deschampsia alpina, almindelig hvene, krybhvene, poa alpina, rød svingel og luzula multiflora. Blandt de blomstrende planter, der er populære hos græssende får, kan nævnes bartsia alpina, thalictrum alpinum, geranium sylvaticum, silene acaulis, armeria maritima, trenervet snerre, rumex longifolius, gul stenbræk og andre. De islandske træer og buske, som fårene gerne spiser om sommeren, er f.eks. almindelig røn, glat dueurt, uldpil og salix phylicifolia. Næringsrige vilde græsgange og hø reducerer behovet for foder, og der er en stor variation i den vegetation, der kan afgræsses. Islands kolde klima mindsker behovet for at anvende pesticider i fødevareproduktionen i samme omfang som i mange andre lande. Disse faktorer er af stor betydning for produktionen af »Íslenskt lambakjöt«.

Resultaterne af det europæiske projekt om lam, FAIR CT96-1768 (OVAX) om identifikation og ændring af kvaliteter og sammensætning af kød fra forskellige europæiske fåretyper, som opfylder de regionale forbrugeres forventninger, omfattede en sammenligning af den islandske produktionsmetode for lam med produktionsmetoder i fem andre europæiske lande. »Íslenskt lambakjöt« blev vurderet som værende det møreste lammekød af repræsentanter for alle deltagende lande. Dette blev også bekræftet ved målinger af de fysiske egenskaber ved det undersøgte kød. Alder ved slagtning og mængden og varmeopløseligheden af kollagen var en del af forklaringen på denne forskel. Desuden blev det vurderet, at en forskel i muskelfibre mellem bestande var en faktor. Resultaterne viste også, at de vigtigste særlige egenskaber ved »Íslenskt lambakjöt« var:

— Vildtsmag.

— Lav procentdel af stressskadet kød (1-2 % med over 5,8 % ph24)

— Lav sejhedsgrad og møre rygmuskler.

— Højere indhold af omega-3-fedtsyrer. Andelen af omega-3-fedtsyrer i fosfolipider i musklerne fra islandske lam er målt til 16 %, og mængden af muskler, der ikke indeholder fosfolipider, udgør 1 % af muskelvægten.

— Højt indhold af jern og B-vitaminer.

Egenskaberne ved »Íslenskt lambakjöt« består først og fremmest i en høj grad af mørhed og vildtsmag. Den gode smag af »Íslenskt lambakjöt« skyldes, at lammene går frit rundt på afgrænsede vilde græsgange og vokser op i de vilde, naturlige omgivelser i Island, hvor de lever af græs og andre planter.

I en sammenlignende undersøgelse mellem lam fra seks europæiske lande, England, Island, Spanien, Frankrig, Italien og Grækenland, blev det konstateret, at »Íslenskt lambakjöt« er mere fedtholdigt end de andre typer lam med hensyn til mængden og procentdelen af omega-3-fedtsyrer.

Dette kan spores tilbage til fedtsyresammensætningen i foderet og græsningsvegetationen, som har indflydelse på procentdelen af omega-3-fedtsyrer i både fedtlagene og musklerne hos lammene. Islands klima er en af faktorerne bag den høje andel af fedtsyrer. Island strækker sig over de arktiske og subarktiske regioner. I lavlandsområderne i syd og sydøst og i visse indlandsområder i den nordlige og østlige del af landet er klimaet subarktisk med temperaturer, der i gennemsnit ligger omkring eller over 10 °C i juli og over -3 °C i januar. Landets højland og de fleste andre lavlandsområder har et arktisk klima med gennemsnitstemperaturer i juli på under 10 °C og gennemsnitstemperaturer i januar på under -3 °C. Den årlige nedbør i lavlandsområderne ligger på mellem 400 og 2 000 mm. Island har de største gletsjere uden for polarområderne, og nogle steder strækker dalgletsjerne sig ind i lavlandsområderne. Lavt forureningsniveau, ren luft og rigeligt med levesteder har indflydelse på Islands betingelser for fåreavl sammen med lav forurening af græsarealerne, god behandling og gode levevilkår. Græsset, som de æder, er rigt på omega-3-livolensyre og E-vitamin. Desuden er det påvist, at islandske lam ikke udsættes for stress før eller under slagtningen, hvilket sikrer et meget lavt syreindhold i kødet.

Henvisning til offentliggørelsen af varespecifikationen

(1) EUT L 343 af 14.12.2012, s. 1.