Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Regelforenkling"

(2003/C 133/02)

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 18. juli 2002 under henvisning til forretningsordenens artikel 29, stk. 2, at afgive udtalelse om det ovennævnte emne (Markedsobservatoriet).

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som udpegede John Simpson til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 5. marts 2003.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 398. plenarforsamling af 26. og 27. marts 2003, mødet den 26. marts, følgende udtalelse med 81 stemmer for og 2 hverken for eller imod.

1. Indledning

1.1. Da Kommissionens formand, Romano Prodi, i februar 2000 fremlagde Kommissionens program for Europa-Parlamentet(1), udpegede han "udvikling af nye styreformer i EU" som et af de fire strategiske mål for Kommissionen i dennes embedsperiode. Dette krævede større åbenhed fra Kommissionens side, en indsats for at forenkle den væsentligste del af EU-retten og nedbringe dens omfang, øget inddragelse af civilsamfundet i lovgivningsprocessen og udvikling af netværksforbindelser. Målet med disse tiltag var som helhed bedre regulering. Kommissionen erkendte imidlertid, at den ikke kunne handle alene.

1.2. Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (EØSU) har siden oktober 2000 afgivet tre udtalelser(2)om forenkling og forbedring af EU-reglerne. Disse udtalelser afspejler den betydning, EØSU tillægger emnet. En af udtalelserne(3) blev afgivet på opfordring af Kommissionens formand, Romano Prodi. EØSU har også afgivet udtalelse om Kommissionens evaluering af strategien for det indre marked 2002(4), som bl.a. behandler forenklingsspørgsmål og anerkender det meget vigtige i fuldførelsen af et reelt indre marked.

1.3. I den første af disse udtalelser ("Regelforenkling i det indre marked", ordfører Bruno Vever)(5) fremførtes idéen om, at et uafhængigt organ uden for Kommissionen foretager konsekvensanalyser, og der blev foreslået en række konkrete foranstaltninger. Det blev endvidere anbefalet, at de forskellige aktører vedtog en adfærdskodeks. Udtalelsen indeholdt en adfærdskodeks for EØSU.

1.4. I den anden udtalelse ("Regelforenkling", ordfører Kenneth Walker)(6) blev disse forslag gentaget og en række anbefalinger tilføjet, herunder at give lovtekster begrænset levetid ("sunset legislation"), at undtage SMV fra visse bestemmelser eller dele af visse bestemmelser, at kodificere den eksisterende lovgivning og at fremskynde forenklingsprocessen.

1.5. I sin tredje udtalelse ("Bedre og enklere lovgivningsmæssige rammer"), (ordfører Kenneth Walker)(7) videreudviklede EØSU sit forslag om et uvildigt ekspertorgan på EU-plan og foreslog, at USA's kontor for lovgivningsanliggender ("Office of Regulatory Affairs") blev brugt som forbillede. EØSU opstillede en handlingsplan for Kommissionen, Rådet, Europa-Parlamentet, EØSU, Regionsudvalget og medlemsstaterne, og foreslog endvidere en række andre foranstaltninger.

1.6. I bilag 1 findes et resumé af disse tidligere udtalelsers bemærkninger og anbefalinger.

1.7. EØSU's Observatorium for Det Indre Marked afholdt endvidere en høring den 10. september 2002 om "Forenkling af det indre markeds regler - hvilke prioriteter?".

1.7.1. Følgende fremgik af høringen:

- forenkling opfattes i modsætning til tidligere år som et emne af interesse for samtlige samfundsgrupper;

- bred inddragelse af aktører og metoder (herunder samregulering og selvregulering) er nødvendig for at få forenklingen til at fungere;

- hovedspørgsmålet er nu, hvordan forenklingen kan gennemføres i praksis.

1.7.2. I forbindelse med høringen udsendte EØSU et spørgeskema til en lang række forskellige socioøkonomiske organisationer og andre brugere af det indre marked. Undersøgelsen viste, at:

- 65 % mener, at lovgivningen er alt for indviklet;

- 60 % støtter Kommissionens handlingsplan, men 40 % mener ikke, at den er vidtgående nok;

- 90 % mener, at den nationale lovgivning er for indviklet, og at der bør sættes ind med forenklingstiltag på nationalt plan, hvis EU's forenklingsbestræbelser skal krones med held; og

- 75 % støtter tanken om mere selvregulering eller samregulering.

1.8. Der er almindelig enighed om, at de nuværende lovgivningsmæssige rammer ikke er tilfredsstillende. Dette erkendes ikke mindst af Kommissionen, som har sat sig for at opnå reelle og varige forbedringer. EØSU anerkender og støtter disse ambitioner, men mener ikke, Kommissionen kan opnå et sådant mål alene. Det ville kræve et betydeligt engagement fra Europa-Parlamentets, Rådets og medlemsstaternes side og en samlet partnerskabsbaseret indsats fra alle disse aktører. EØSU glæder sig over denne yderligere lejlighed til aktivt at bidrage til en sådan proces.

1.9. Som kommissær Frederik Bolkestein har udtalt(8), kan markeder ikke fungere uden regler, men dårlige regler er en byrde, vi ikke har råd til at bære. Han anbefalede, at "Der bør dereguleres ... konkurrence er vores bedste ven ... fokusering på regler kvæler alt for ofte konkurrencen". Han erklærede, at regelforenkling må øverst på dagsordenen, og tilføjede, at lovgivningen må gennemføres hurtigere, da den ikke kan følge med markedet, og at vi risikerer at lade fortidens regler gælde for fremtidens økonomi. EØSU er enigt i disse synspunkter.

2. Kommissionens meddelelse

2.1. For nylig har Kommissionen offentliggjort en meddelelse til Europa-Parlamentet og Rådet bestående af fire dokumenter. I meddelelsen fremsætter Kommissionen formelle forslag til ændringer i Fællesskabets styreformer. Første dokument er et resumé af meddelelsen(9). Heri gennemgås de grundlæggende begreber og idéer. Resuméet understøttes af de andre mere detaljerede meddelelser(10) om de enkelte aspekter i forslagene.

2.2. Kommissionen har udarbejdet disse meddelelser i erkendelse af, at forenkling og bedre styreformer i EU i sig selv er et ønskeligt mål, men at konklusionerne fra Laeken-konventet og den efterfølgende regeringskonference i 2004 kan have en yderligere indvirkning på styreformsdebatten.

2.3. Disse meddelelser peger på forbedringer, som kan og bør foretages inden for den nuværende lovgivningsramme uden hermed at underkende betydningen af eller afvente de forslag, der vil blive udarbejdet på konventet om EU's fremtid og forelagt regeringskonferencen. Kommissionen mener, at meddelelsens forslag bør træde i kraft i begyndelsen af 2003(11). Meddelelserne bør læses og opfattes i sammenhæng med hvidbogen om nye styreformer i EU(12), som blev offentliggjort i juli 2001.

2.4. Hvidbogen fremsatte centrale påstande om de nuværende styreformers mangler og svagheder og om behovet for forandringer. Blandt andet fremhævedes borgernes manglende forståelse af, hvordan EU fungerer. Kommissionen mener, at de foreslåede foranstaltninger er nødvendige for at "styrke EU's troværdighed over for borgerne"(13).

2.5. De senere meddelelser opstillede tre strategier til opnåelse af forbedringer:

(1) en handlingsplan(14) til forbedring af lovgivningsprocessen i EU's institutioner(15) og i medlemsstaterne ved at forenkle og forbedre de lovgivningsmæssige rammer,

(2) forbedring af høringsprocessen via fremme af en stærkere dialog og øget inddragelse af interessegrupper(16), og

(3) en mere systematisk strategi til evaluering af initiativernes effekt(17).

2.6. I bilag 2 findes et resumé af Kommissionens forslag inden for disse områder.

3. Generelle bemærkninger

3.1. I sine tidligere udtalelser har EØSU tilkendegivet, at det accepterer behovet for lovgivning, og tydeligt slået fast, at det ikke nødvendigvis sidestiller forbedrede lovrammer med afregulering. Ligesom Kommissionen er udvalget bekymret for, at lovgivning af dårlig kvalitet forhindrer økonomisk udvikling og undergraver bestræbelserne på at opnå fuld beskæftigelse ved at påtvinge især små virksomheder en unødvendig byrde i forbindelse med overholdelse.

3.1.1. Lovgivning af dårlig kvalitet har også tit den ulempe, at den ikke evner at opfylde sine lovgivningsmålsætninger. Hertil kommer, at regler (eller lovgivning) af dårlig kvalitet kan føre til, at domstolene kan blive anmodet om at foretage en fortolkning, hvilket kan være dyrt, tidskrævende og måske ikke stemmer overens med lovgivernes oprindelige hensigt.

3.2. Som EØSU har påpeget i sin udtalelse om "Evaluering af strategien for det indre marked - 2002" ("Indfrielse af løfterne")(18), koster dårlig lovgivning i EU op imod 1000 mia. EUR pr. år.

3.3. Det er ikke kun virksomheder, som mærker de negative følger af dårlig lovgivning - nationale myndigheder og borgerne i deres hverdag bliver også påvirket negativt. Disse uønskede konsekvenser skyldes primært, at lovgivningen er for uoverskuelig, og det har sine årsager i to særskilte, men beslægtede forenklingsspørgsmål, som bør tackles på forskellige måder.

3.3.1. Den første årsag er, at lovgivningsteksterne er uklare, indviklede og somme tider direkte selvmodsigende. Det kan til tider skyldes, at det oprindelige dokument er dårligt formuleret, hvilket til tider fører til, at domstolene må foretage en fortolkning af lovgivernes hensigt. Oftere kan det tilskrives den fragmenterede måde, hvorpå et betydeligt antal EU-love er blevet udviklet med ændringer til lovgivningstekster, ændringer til ændringerne, og lovgivning, som anses for nødvendig til specifikke formål, som påhæftes instrumenter, der ikke oprindelig blev udformet i det øjemed.

3.3.1.1. For det meste skyldes dette ændringer til de oprindelige tekster, som bliver fremlagt i Europa-Parlamentet og/eller Rådet i et forsøg på at opnå tilstrækkelig enighed, så lovgivningen kan vedtages. Disse ændringer har hyppigt den ekstra effekt, at de gør konsekvensanalyserne, som blev foretaget i forbindelse med de oprindelige forslag, irrelevante.

3.3.1.2. En anden medvirkende faktor er selve mængden af lovgivning, både på europæisk og nationalt plan, som gør den vanskeligt tilgængelig for alle bortset fra højtspecialiserede juridiske eksperter.

3.3.2. Årsagen til lovgivningens kompleksitet skal også findes i de udbredte forskelle i medlemsstaternes regulatoriske forhold, der fragmenterer det, der skulle være et fælles marked, i femten særskilte retssystemer. Det skyldes:

- delvis forsinkelser i medlemsstaternes omsætning af EU-lovgivning til national lovgivning;

- delvis, at medlemsstaterne, når de omsætter lovgivningen, fortolker den på baggrund af deres egne retlige traditioner og retspraksis, og med andre ord giver lovgivningen en national "drejning";

- delvis forskelle mellem medlemsstaterne hvad angår håndhævelse af vedtaget lovgivning;

- delvis undtagelser og fritagelser, som medlemsstaterne opnår under de forhandlinger, som følger efter vedtagelsen af en stor del af EU-lovgivningen; og

- delvis, at medlemsstaterne insisterer på overholdelse af nationale organers regelværk samt etableret erhvervspraksis og -traditioner, som måske ikke har retskraft, men ikke desto mindre opfattes som bindende.

3.3.3. I den forbindelse konstaterer EØSU med beklagelse den skuffende mangel på fremskridt i medlemsstaternes omsætning af EU-lovgivningen til nationale love(19). Gennemførelsesunderskuddene er faldet markant i de sidste ti år, men i det sidste halve år er udviklingen gået i modsat retning, og to tredjedele af medlemsstaterne opfylder nu ikke målet om et underskud på højst 1,5 %. De fleste af disse lande vil få vanskeligt ved at opfylde målet om, at alle direktiver skal være gennemført inden Det Europæiske Råds møde i foråret 2003. I mellemtiden er antallet af overtrædelser steget betydeligt i de sidste ti år, og der er kun sket en lille reduktion i antallet af overtrædelser, hvor der tale om forkert anvendelse af lovgivningen.

3.3.4. Alt i alt indebærer dette konkurrenceforvridninger, som hæmmer handel inden for Fællesskabet. Det er i praksis umuligt for virksomheder, især små virksomheder, at forstå deres retlige forpligtelser, når de handler med en medlemsstat, hvor de ikke er etableret. Alt for ofte foretrækker de simpelt hen at afstå fra muligheden, når de indser, hvilke vanskeligheder og risici det er forbundet med.

3.4. Som EØSU tidligere har pointeret i to særskilte udtalelser(20), er omfanget af direkte EU-lovgivning relativt begrænset. Andelen af lovgivning, som stammer direkte fra EU og direkte påvirker de enkelte borgere, varierer fra land til land. Hovedparten af lovgivningen består af et hierarki af nationale love, regeringsbekendtgørelser, cirkulærer udstedt af styrelser og direktorater samt bestemmelser fastsat på regionalt og kommunalt niveau. Dette hierarki er pyramideformet. Jo længere ned man når, jo større bliver lovmængden, mens gennemsigtigheden og sammenhængen aftager.

3.5. Det er derfor logisk, at EØSU støtter kommissionsforslagenes mål om en mere velunderbygget beslutningsproces, baseret på mere stringente foreløbige vurderinger.

3.6. EØSU har forbehold vedrørende visse aspekter af de procedurer, som nu indføres.

3.6.1. Forslaget om indførelse af konsekvensanalyser og et bredere høringsnetværk bygger på et EU med 15 medlemsstater. EU's udvidelse gør disse ændringer mere vidtspændende og komplekse. I de første år vil udvidelsen måske dæmpe forventningerne om forenkling. Ikke desto mindre vil en bedre forståelse af EU-lovgivningens rationale være lige så vigtig i de nye som i de nuværende medlemsstater.

3.6.2. Der er ligeledes en fare for, at en forbedring af den centrale beslutningstagning i Fællesskabet vil blive opfattet som yderligere centralisering, medmindre det sikres, at subsidiaritetsprincippet beskyttes og styrkes.

3.6.3. EØSU noterer, at selv om de foreslåede ændringer måske vil kodificere forberedelsen af lovgivning og bestemmelser, medfører disse ændringer (i sig selv) ikke, at den eksisterende lovgivnings omfang og indvirkning mindskes. Forenkling via afregulering kræver andre foranstaltninger.

3.7. EØSU er et veletableret forbindelsesled mellem mange aspekter af det organiserede civilsamfund, arbejdsmarkedets parter og Kommissionen. Denne forbindelse har vist sig at være til gensidig gavn for alle involverede parter. Kommissionen har nu skabt en forbedret høringsmekanisme og ønsker delvis at styrke denne proces ved hjælp af de nye medier/internettet.

3.8. For at maksimere fordelene henstiller EØSU, at Kommissionen sikrer, at de relevante faglige sektioner i EØSU kan trække på høringssvar for at styrke udvalgets arbejde, når det forbereder sine udtalelser til Kommissionen. Parlamentet vil muligvis fremsætte et lignende forslag.

3.9. Dette forslag forudsætter passende administrative ordninger og også en anerkendelse af konsekvenserne for opstilling af tidsplaner for de forskellige faser i lovforberedelsen.

3.10. Kommissionen opfordrer EØSU til at spille en mere proaktiv rolle(21), hvilket det er rede til.

3.11. EØSU hilser det velkommen, at Kommissionen har forpligtet sig til at udøve sin initiativret på en mere åben måde, der på forhånd i højere grad respekterer forskelligartethed(22). Det er navnlig positivt, at Kommissionen vil sørge for at "begrænse formuleringen af lovgivningsforslagene til de vigtigste krav"(23).

3.12. EØSU understreger behovet for at gennemføre Kommissionens forslag inden for den kortest mulige tidshorisont.

3.13. EØSU understreger, at der i forbindelse med forenklingsprocessen ikke må ske nogen forringelse af de europæiske sociale, arbejdsmarkedsmæssige og miljømæssige standarders aktuelle niveau. Hvad enten bestemmelser afskaffes eller ændres, må disse standarder ikke ofres på forenklingens alter.

4. Særlige bemærkninger

4.1. EØSU har konsekvent støttet Kommissionens forslag om bredere høring. Den formelle høringsprocedure bør ikke begrænses til samtalepartnere udvalgt af Kommissionen. Det er nødvendigt at inddrage alle aktører i processen. Det er vigtigt at undgå en situation, hvor Kommissionens forslag udelukkende afspejler de mest indflydelsesrige lobbygruppers ønskesedler. Høringsprocessen kan ikke fungere, medmindre alle aktører gør deres indflydelse gældende. Små virksomheder og deres repræsentative organisationer bør være mere proaktive og afsætte flere ressourcer til processen. Forenkling vil kun fungere, hvis der tages hensyn til, hvad de berørte parter mener.

4.1.1. For at tage hensyn til alle civilsamfundets aktører må det undgås, at bestemte organisationer og dermed de borgere, de repræsenterer, fra første færd udelukkes fra Kommissionens høringer. Disse høringer bør således ikke begrænses til europæisk baserede organisationer, da civilsamfundsorganer uden europæisk paraplyorganisation inden for deres område dermed ikke ville have mulighed for aktiv deltagelse. Kommissionen bør i stedet øge kendskabet til sine lovforslag og aktivt opfordre til meningstilkendegivelser fra alle direkte berørte organisationer (lokale, regionale, nationale og paneuropæiske). Alle personer, organisationer eller virksomheder, som påvirkes eller ser ud til at ville blive påvirket af lovforslagene, har en legitim plads i høringsprocessen og ret til at blive hørt.

4.1.1.1. EØSU har allerede anbefalet(24), at høringsprocessen udvides ved at opfordre til bidrag fra alle interesserede parter, så høringsprocessen klart baseres på frivillighed. Udvalget anbefaler, at internettet udnyttes fuldt ud med henblik på at lette adgangen til denne proces.

4.1.1.2. EØSU er enig med Kommissionen(25) i vigtigheden af at:

- sikre kvalitet og navnlig retfærdighed i tilknytning til konsultationer om de vigtigste politiske forslag,

- systematisere og rationalisere de mange høringsmetoder,

- sikre, at processen er gennemførlig og effektiv,

- sikre gennemsigtighed i høringsprocessen over for de organer og aktører, der konsulteres, og

- vise ansvarlighed ved så vidt muligt at offentliggøre resultaterne af høringerne og de indhøstede erfaringer.

4.2. EØSU accepterer, at en bredere høring kan forlænge perioden mellem præsentation af et lovforslag og dets endelige vedtagelse, men mener, at den tid, der er anvendt på forudgående høring, ikke er spildt, men vundet, fordi resultatet er en bredere konsensus og mere acceptable lovforslag.

4.3. Det er formentlig underforstået i det nye system, at EØSU skal høres i forberedelsen af dette vigtigste politiske konsekvensanalyser, men udvalget foreslår, at det tilkendegives klart og tydeligt.

4.4. EØSU gentager, at der bør udarbejdes konsekvensanalyser i forbindelse med alle lovforslag, men som det allerede har tilkendegivet(26), bliver de konsekvensanalyser, som forberedes af Kommissionen, hyppigt ugyldiggjort af Europa-Parlamentets eller Rådets ændringer til lovforslagene. Der er ingen mening i at forbedre kvaliteten af Kommissionens konsekvensanalyser og kræve, at de anvendes overalt, hvis de modvirkes af efterfølgende ændringer til teksten. Det er derfor afgørende, både i Europa-Parlamentet og Rådet, at ændringsforslag, som indebærer ændringer, der ikke er dækket af en konsekvensanalyse, ledsages af en konsekvensanalyse, og at en sådan analyse lever op til mindst samme standard som Kommissionens.

4.4.1. EØSU gentager, at der er behov for et uafhængigt, interinstitutionelt organ til at overvåge konsekvensanalyseprocessen. Udvalget mener også, at denne proces bør baseres på et system med konsekvensanalyse af lovgivning (RIA).

4.4.2. EØSU støtter Rådets henstilling om, at konsekvensanalyser bør gøres offentligt tilgængelige. Det støtter også Kommissionens planer(27) om at udarbejde konsekvensanalyser, som bidrager til den europæiske strategi for bæredygtig udvikling.

4.5. EØSU går helhjertet ind for Kommissionens beslutning(28) om i relevante tilfælde at indføje en genbehandlingsklausul eller revisionsklausul i forslagene til retsakter. Det støtter Kommissionens intention om at sikre beskyttelse af aktørernes retssikkerhed i forbindelse med en sådan proces.

4.6. Udover omfattende høring i lovgivningens udarbejdelsesfase er der behov for systematiske og formaliserede efterfølgende høringer. Navnlig er det ikke sandsynligt, at små virksomheder ønsker at blive inddraget i forudgående høringer, da hovedparten af disse er alt for optaget af deres daglige problemer til at kunne følge med i planlagt lovgivning, men de vil give feedback om lovgivningens effekt, når den er trådt i kraft. Det gælder i stor udstrækning også mindre og knap så velorganiserede civilsamfundsorganer. Denne efterfølgende feedback bør derefter bruges til at forbedre forberedelsen af efterfølgende konsekvensanalyser.

4.7. 2003 er tiåret for indførelsen af det indre marked, og forenkling har været på den europæiske dagsorden i hele denne periode, men der er meget lidt, der tyder på konkrete fremskridt. Det gælder især EU's regelværk, som i øjeblikket fylder hen ved 85000 sider. Meget af dette er så uigennemskueligt, at det gør mange forvirrede og i ikke uvæsentlig grad bidrager til at skabe en følelse af skuffelse over begrebet "Europa". Kodificering kunne reducere dette tekstkorpus til ca. 22000 sider, hvilket er en reduktion på 75 %.

4.7.1. Det er beklageligt, at dette arbejde ikke blev indledt i de tidligste faser af udvidelsesprocessen, eftersom det kunne have gjort det lettere for kandidatlandene at opfylde deres forpligtelser hvad angår vedtagelse af EU's regelværk. Kommissionen er nødt til at iværksætte et bredt kodificeringsprogram hurtigst muligt. Som Patrick Cox, MEP, formand for Europa-Parlamentet, har konstateret(29): "Vi har skabt en lovjungle, der er ikke et eneste offentligt politisk område, hvor der er blevet gennemført et eneste kodificeringstiltag". Trods Kommissionens gode hensigter sidder man tilbage med det indtryk, at de har så travlt med at føje til regelværket, at der ikke er tid til at kodificere eller forenkle det.

4.8. Hvad angår det indre marked er det at foretrække, at EU-lovgivning fremlægges i form af forordninger snarere end direktiver, da de førstnævnte, som er bindende, ikke ændres i omsætningsprocessen og derfor ikke giver anledning til handelsforvridninger inden for EU, som det er tilfældet med direktiver. EØSU er klar over, at det ofte er meget vanskeligere og tager længere tid at opnå enighed i Rådet om forordninger på grund af deres bindende karakter, men mener, at målestokken for succes ikke er, hvor hurtigt lovgivning kan vedtages, men hvilken effekt den har på den virkelige økonomi. EØSU håber, at Laeken-konventet om EU's fremtid vil tage fat på dette spørgsmål.

4.9. EØSU noterer med tilfredshed, at et rullende program for revision af forenklingstiltag og reduktion i EU's regelværk i nærmeste fremtid vil blive lanceret(30), og opfordrer Rådet, Europa-Parlamentet og medlemsstaterne til at samarbejde fuldt ud med henblik på at nå frem til meningsfyldte resultater inden for kortest mulig tid.

4.10. For at programmet kan være effektivt og med henblik på en rettidig og hensigtsmæssig behandling af lovændringerne, er det nødvendigt med et aktivt samarbejde mellem Rådet, Europa-Parlamentet og medlemsstaterne. Som det fremgår af den seneste resultattavle for det indre marked(31), er mulighederne for at overtale medlemsstaterne til effektivt at bidrage til forenklingen og reformen af de lovgivningsmæssige rammer ikke gode, hvis man tager udgangspunkt i medlemsstaternes hidtidige indsats på området. Hvis deres resultater ikke forbedres, vil forsøg på at nedsætte omfanget af EU's regelværk ved hjælp af kodificering eller omarbejdning af lovgivningen snarere forværre end forbedre situationen.

4.11. EØSU finder det urimeligt, at der går otte år fra Kommissionens forelæggelse af et lovforslag til dets inkorporering i medlemsstaternes love(32). EØSU er derfor enig med Kommissionen i det nødvendige i at fremskynde lovgivningsprocessen.

4.12. I sine tidligere udtalelser har EØSU konsekvent understreget behovet for, at lovgivningen gøres tilgængelig for alle, som berøres af den. Det glæder sig derfor over Kommissionens planer om at forbedre adgangen til og gennemsigtigheden i EU-lovgivningen, både før og efter dens vedtagelse, ved at udvide offentlighedens adgang til EUR-Lex(33) og undersøge andre muligheder, herunder debatfora på internettet.

5. Debatten i Ministerrådet

5.1. Kommissionens forslag, som formuleret i de fire meddelelser, er nu blevet behandlet af Ministerrådet (konkurrence)(34). I en diskussion og resolution om forenklet lovgivning har Rådet bifaldet handlingsplanen, forslagene til systematisk høring af interesserede parter og anvendelse i 2003 af konsekvensanalyser ved alle væsentlige lovgivningsforslag. Rådet henstiller, at disse konsekvensanalyser gøres offentligt tilgængelige.

5.2. Rådet støttede også kravet om, at medlemsstaterne bidrager fuldt ud til processen.

5.3. Det er formentlig ikke tilfældigt, at Rådets konklusioner er noget upræcise, når det gælder Rådets egne foranstaltninger og forpligtelser. I en temmelig generelt formuleret erklæring udtrykker Rådet sin hensigt om at tilføre ny dynamik og anmoder De Faste Repræsentanters Komité om at overveje grundigt, hvorvidt der skal oprettes en arbejdsgruppe om bedre lovgivning m.v.

5.4. Det er måske forståeligt, at Rådet tøver med at kommentere eller træffe beslutning om de nuværende beslutningsrelationer mellem Rådet og Kommissionen, inden der er opnået større klarhed i de konklusioner, der forventes fra Det Europæiske Konvent om EU's fremtid og den næste regeringskonference.

5.5. EØSU vil imidlertid gerne gentage, at det går ind for en mere strømlinet udøvende beslutningsstruktur inden for EU-institutionerne og især en forbedring af systemerne inden for Kommissionen, herunder en omfattende intern overvågning. Den foreslåede handlingsplan skitserer mulige administrative forandringer, som vil kunne samle støtte.

5.6. Debatten om forenkling af forvaltningspraksis og bedre lovgivning har gjort dramatiske fremskridt i løbet af det forgangne år. Denne dynamik må videreføres i forberedelsen af og opfølgningen frem til regeringskonferencen i 2004.

6. Behovet for partnerskabsaftaler

6.1. Den hidtidige mangel på fremskridt skyldes bl.a., at der ikke er oprettet partnerskaber. Der er behov for partnerskaber ikke kun med Rådet, hvor de vil være vanskelige at opnå, men også med andre institutioner. Der er behov for yderligere aftaler på det administrative plan inden for og mellem institutionerne og medlemsstaterne, for at forenklingsprincipperne kan blive implementeret.

6.1.1. Det må erkendes, at ikke alle deler de samme mål, men dette bør ikke hindre udviklingen af et klima, der er præget af samarbejdsvilje og gensidig tillid mellem de forskellige aktører. Denne holdning må formaliseres og inkorporeres i partnerskabsaftalerne. De forskellige aktører må indgå forpligtelser samt konsultere og samarbejde med hinanden.

6.2. For at bidrage på en positiv måde til forenklingen og forbedringen af de lovgivningsmæssige rammer, hvilket tidligere ikke har været muligt på grund af en kombination af ligegyldighed og egeninteresse, må disse aftaler omfatte en bindende forpligtelse fra alle aftaleparters side til at arbejde aktivt og hurtigt for opnåelsen af de aftalte mål. Der må etableres en kultur, som er kendetegnet ved dialog og deltagelse.

7. Konklusioner

7.1. EØSU understreger, at spørgsmålet om forenkling, bedre lovgivning og bedre styreformer må tages alvorligt, og at det er vigtigt at finde en effektiv løsning på problemerne på dette område inden for nærmeste fremtid. Udvalget gentager, at der ikke i første række er behov for deregulering. Valget står ikke kun mellem regulering og selvregulering, men mellem en hensigtsmæssig, harmoniseret lovgivning og en ineffektiv, fragmenteret lovgivning både på EU- og medlemsstatsplan.

7.1.1. Det er ikke kun et spørgsmål om forenkling, men også om effektiv lovgivning og retssikkerhed. Regelforenklingen må gennemføres hurtigst muligt, men kan kun være effektiv, hvis der er tale om en fortsat og vedvarende proces, hvor gennemsigtighed er nøglen til succes. Det er nødvendigt at inddrage alle aktører i alle aspekter af processen. EØSU støtter derfor kraftigt Kommissionens forslag om bredere høring. En sådan bredere høring bør omfatte efterfølgende høring og villighed til at bruge denne feedback til at forbedre forberedelsen af efterfølgende konsekvensanalyser.

7.1.2. EØSU støtter i de forslag, der er fremført i Kommissionens dokumenter, og går navnlig ind for udvidelsen af regelmæssige konsekvensanalyser til også at omfatte Kommissionens årlige arbejdsprogram.

7.2. Det er på høje tid, der gennemføres en kodificering af EU's regelværk. En sådan kodificering ville kunne føre til en betydelig reduktion i lovmængden og en tilsvarende forbedring hvad angår klarhed, sammenhæng, tilgængelighed og effektivitet. Kodificeringen bør indledes med det samme og gennemføres med beslutsomhed og ihærdighed.

7.3. Hvis forenklingsinitiativet skal lykkes, må der bl.a. oprettes og iværksættes en effektiv partnerskabsaftale mellem alle lovgivningsprocessens aktører både på europæisk og nationalt plan, og aktørerne må være villige til at yde deres bedste for at nå de opstillede mål.

7.4. EØSU anbefaler, at konsekvensanalyser baseres på et RIA-system, og at alle europæiske og nationale organer med lovgivningsbeføjelser, hvad enten der er tale om initiativ- eller ændringsbeføjelser, forpligtes til at udarbejde sådanne analyser. Hvis ændringer til lovforslaget gør den oprindelige konsekvensanalyse ubrugelig, må disse ændringer understøttes af en ændret konsekvensanalyse.

7.5. EØSU bifalder Kommissionens intention om at gøre principperne om ansvar, proportionalitet, gennemsigtighed og retssikkerhed gældende i forbindelse med forbedringen af de lovgivningsmæssige rammer(35). En styreform, som ikke følger disse principper, kan ikke være ægte demokratisk. EØSU opfordrer Europa-Parlamentet og Rådet til at indgå en fast forpligtelse på dette område. Som Kommissionen gør opmærksom på, er opnåelsen af bedre lovgivning et egentligt etisk krav(36).

7.6. På Lissabon-topmødet i marts 2000 vedtog Den Europæiske Union en hensigtserklæring om inden for ti år at blive den mest konkurrencedygtige og dynamiske vidensbaserede økonomi i verden, en økonomi der kan skabe en holdbar økonomisk vækst med flere og bedre job og større social samhørighed. Hvis dette mål skal nås, er det nødvendigt at forbedre de lovgivningsmæssige rammer og fjerne forvridninger i det indre marked, som skyldes forskellig lovgivning.

7.7. I sidste ende vil indsatsen kun lykkes, hvis der er den nødvendige politiske vilje til stede til at gennemføre beslutningerne. Det må håbes, at denne politiske vilje er til stede.

Bruxelles, den 26. marts 2003.

Roger Briesch

Formand for

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) KOM(2002) 705 endelig.

(2) EFT C 14 af 16.1.2001, EFT C 48 af 21.2.2002 og EFT C 125 af 27.5.2002.

(3) EFT C 125 af 27.5.2002, s. 105.

(4) EFT C 241 af 7.10.2002.

(5) EFT C 14 af 16.1.2001.

(6) EFT C 48 af 21.2.2002.

(7) EFT C 125 af 27.5.2002.

(8) Under høringen om regelforenkling afholdt af Markedsobservatoriet i EØSU's bygning den 10. september 2002.

(9) KOM(2002) 275 endelig, 5.6.2002.

(10) KOM(2002) 276-278 endelig.

(11) KOM(2002) 275 endelig, 6. afsnit.

(12) KOM(2001) 428 endelig.

(13) KOM(2002) 278 endelig - Indledning.

(14) KOM(2002) 278 endelig - Indledning.

(15) Kommissionen undlader her åbenbart at henvise til andre end Rådet og Parlamentet. Der henvises ikke til EØSU eller Regionsudvalget.

(16) KOM(2002) 277 endelig.

(17) KOM(2002) 276 endelig.

(18) EFT C 241 af 7.10.2002, s. 180.

(19) Resultattavle nr. 11 for det indre marked, november 2002.

(20) EFT C 48 af 21.2.2002, s. 130 og EFT C 125 af 27.5.2002, s. 105.

(21) KOM(2002) 277 endelig, kapitel II.

(22) KOM(2002) 275 endelig.

(23) KOM(2002) 275 endelig.

(24) EFT C 125 af 27.5.2002.

(25) KOM(2002) 275 endelig.

(26) KOM(2002) 275 endelig.

(27) KOM(2002) 275 endelig.

(28) KOM(2002) 278 endelig.

(29) I sin tale til EØSU's plenarforsamling den 19. september 2002.

(30) KOM(2002) 705 endelig.

(31) KOM(2002) 705 endelig.

(32) Kommissionens præsentation over for EØSU's Markedsobservatorium den 18. december 2002.

(33) http://www.Europa.eu.int/eur-lex/da/index.html

(34) Pressemeddelelse om konklusionerne fra Rådet den 30. september 2002.

(35) KOM(2002) 275 endelig.

(36) KOM(2002) 275 endelig.