DA Den Europæiske Unions Tidende C 219/7

Initiativ fra Kongeriget Belgien, Republikken Bulgarien, Den Tjekkiske Republik, Kongeriget Danmark, Republikken Estland, Den Hellenske Republik, Kongeriget Spanien, Den Franske Republik, Republikken Litauen, Republikken Letland, Republikken Ungarn, Kongeriget Nederlandene, Rumænien, Republikken Slovenien, Den Slovakiske Republik og Kongeriget Sverige med henblik på Rådets rammeafgørelse 2009/…/RIA af … om overførsel af retsforfølgning i straffesager

2009/C 219/03

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Union, særlig artikel 31, stk. 1, litra a), og artikel 34, stk. 2, litra b),

under henvisning til initiativ fra …,

under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (1), og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Den Europæiske Union har sat sig det mål at bevare og udbygge et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.

(2) Ifølge Haagprogrammet om styrkelse af frihed, sikkerhed og retfærdighed i Den Europæiske Union (2) skal medlemsstaterne være særlig opmærksomme på mulighederne for at koncentrere retsforfølgningen i grænseoverskridende multilaterale sager i én medlemsstat med henblik på at øge retsforfølgningens effektivitet, samtidig med at der sikres en forsvarlig retspleje.

(3) Eurojust blev oprettet for at fremme og forbedre koordineringen mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder af efterforskning og retsforfølgning.

(4) Rådets rammeafgørelse om forebyggelse og bilæggelse af konflikter om jurisdiktion i straffesager (3) søger at afhjælpe ulemperne ved, at flere medlemsstater har strafferetlig jurisdiktion til at føre straffesager om de samme faktiske omstændigheder, som vedrører den samme person. Ved den pågældende rammeafgørelse indføres en procedure for udveksling af oplysninger og direkte høringer for at forebygge overtrædelse af ne bis in idem-princippet.

(5) Der er brug for videreudvikling af medlemsstaternes retlige samarbejde for at øge effektiviteten af efterforskningen og retsforfølgningen. Fælles regler i medlemsstaterne vedrørende overførsel af retsforfølgning er af afgørende betydning for at tackle grænseoverskridende kriminalitet. Sådanne fælles regler bidrager til at forebygge overtrædelse af ne bis in idem-princippet og er til støtte for arbejdet i Eurojust. Desuden bør der i et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed være en fælles retlig ramme for overførsel af retsforfølgning mellem medlemsstaterne.

(6) Tretten medlemsstater har ratificeret og gennemført den europæiske konvention af 15. maj 1972 om overførsel af retsforfølgning i straffesager. De øvrige medlemsstater har ikke ratificeret denne konvention. Med det formål at give andre medlemsstater mulighed for at overføre retsforfølgning, har nogle af dem benyttet sig af ordningen i den europæiske konvention af 20. april 1959, om gensidig retshjælp i straffesager kombineret med konventionen af 29. maj 2000 om gensidig retshjælp i straffesager mellem Den Europæiske Unions medlemsstater (4). Andre har benyttet sig af bilaterale aftaler eller uformelt samarbejde.

(7) En aftale mellem De Europæiske Fællesskabers medlemsstater om overførsel af retsforfølgning i straffesager blev undertegnet i 1990. På grund af manglende ratificeringer er denne aftale imidlertid ikke trådt i kraft.

(8) Følgelig har der ikke været anvendt en ensartet procedure for samarbejde mellem medlemsstaterne om overførsel af retsforfølgning.

(9) Der bør med denne rammeafgørelse indføres en fælles retlig ramme for overførsel af retsforfølgning i straffesager mellem medlemsstaterne. Foranstaltningerne i rammeafgørelsen bør tage sigte på at udvide samarbejdet mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder med et instrument, der øger effektiviteten i straffesager og fremmer en forsvarlig retspleje ved at indføre fælles regler om, på hvilke betingelser straffesager, der er indledt i én medlemsstat, kan overføres til en anden medlemsstat.

(10) Medlemsstaterne bør udpege de kompetente myndigheder på en måde, der fremmer princippet om direkte kontakter mellem disse myndigheder.

(11) Ved anvendelsen af denne rammeafgørelse kan en medlemsstat opnå kompetence, hvor den pågældende kompetence tillægges medlemsstaten af en anden medlemsstat.

(12) Der er blevet vedtaget flere rådsrammeafgørelser om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på domme i straffesager med henblik på fuldbyrdelse af domme i andre medlemsstater, navnlig rammeafgørelse 2005/214/RIA af 24. februar 2005 om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på bødestraffe (5), rammeafgørelse 2008/909/RIA af 27. november 2008 om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på domme i straffesager om idømmelse af frihedsstraffe eller frihedsberøvende foranstaltninger med henblik på fuldbyrdelse i Den Europæiske Union (6) samt rammeafgørelse 2008/947/RIA af 27. november 2008 om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på domme og afgørelser om prøvetid med tilsyn med henblik på tilsyn med tilsynsforanstaltninger og alternative sanktioner (7). Anvendelsen af denne rammeafgørelse bør supplere bestemmelserne i de pågældende rammeafgørelser og bør ikke fortolkes som værende til hinder for deres anvendelse.

(13) De mistænktes og ofrenes legitime interesser bør tages i betragtning ved anvendelse af denne rammeafgørelse. Intet i denne rammeafgørelse bør dog fortolkes på en sådan måde, at det anfægter de kompetente judicielle myndigheders kompetence til at afgøre, hvorvidt retsforfølgningen skal overføres.

(14) Intet i denne rammeafgørelse bør fortolkes på en sådan måde, at det påvirker personers ret til at kræve at blive retsforfulgt i deres egen eller i en anden jurisdiktion, hvis de har en sådan ret ifølge national lovgivning.

(15) De kompetente myndigheder bør tilskyndes til at høre hinanden, inden der anmodes om overførsel af retsforfølgning, og når det skønnes relevant med henblik på at fremme en problemløs og effektiv anvendelse af denne rammeafgørelse.

(16) Når en retsforfølgning er overført i henhold til denne rammeafgørelse, bør den modtagende myndighed anvende national lovgivning og nationale procedurer.

(17) Denne rammeafgørelse giver ikke retsgrundlag for at anholde personer med henblik på fysisk at overføre dem til en anden medlemsstat, så denne kan retsforfølge dem.

(18) Denne rammeafgørelse respekterer de grundlæggende rettigheder og principper, der er anerkendt i artikel 6 i traktaten om Den Europæiske Union og afspejlet i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, særlig kapitel VI. Intet i denne rammeafgørelse bør fortolkes som et forbud mod at nægte at samarbejde, hvis der er objektive grunde til at formode, at der er indledt retsforfølgning med det formål at straffe en person på grund af den pågældendes køn, race, religion, etniske baggrund, nationalitet, sprog, politiske overbevisning eller seksuelle orientering, eller at den pågældendes situation kan blive skadet af en af disse grunde —

VEDTAGET FØLGENDE RAMMEAFGØRELSE:

KAPITEL 1

GENERELLE BESTEMMELSER

Artikel 1

Mål og anvendelsesområde

Denne rammeafgørelse har til formål at øge effektiviteten i straffesager og fremme en forsvarlig retspleje inden for området med frihed, sikkerhed og retfærdighed ved at indføre fælles regler, der skal lette overførsel af retsforfølgning i straffesager mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder under hensyntagen til de mistænktes og ofrenes legitime interesser.

Artikel 2

Grundlæggende rettigheder

Denne rammeafgørelse indebærer ikke nogen ændring af pligten til at respektere de grundlæggende rettigheder og principper, der er anerkendt i artikel 6 i traktaten om Den Europæiske Union.

Artikel 3

Definitioner

I denne rammeafgørelse forstås ved:

a) »strafbar handling«: en handling, der er strafbar i henhold til national strafferet

b) »overførende myndighed«: en myndighed, der er kompetent til at anmode om overførsel af retsforfølgning

c) »modtagende myndighed«: en myndighed, der er kompetent til at modtage en anmodning om overførsel af retsforfølgning.

Artikel 4

Udpegning af kompetente myndigheder

1. Hver medlemsstat underretter Generalsekretariatet for Rådet om, hvilke judicielle myndigheder der efter dens nationale lovgivning er kompetente til at optræde som overførende myndighed og modtagende myndighed (i det følgende benævnt »kompetente myndigheder«) i henhold til denne rammeafgørelse.

2. Medlemsstaterne kan udpege ikke-judicielle myndigheder som myndigheder med kompetence til at træffe afgørelser i medfør af denne rammeafgørelse, såfremt disse myndigheder har kompetence til at træffe afgørelser af lignende art i henhold til deres nationale ret og procedurer.

3. Hvis det er nødvendigt som følge af tilrettelæggelsen af deres interne system, kan de enkelte medlemsstater udpege en eller flere centrale myndigheder til at bistå de kompetente myndigheder med den administrative fremsendelse og modtagelse af anmodninger. De underretter Generalsekretariatet for Rådet herom.

4. Generalsekretariatet for Rådet stiller de modtagne oplysninger til rådighed for alle medlemsstater og Kommissionen.

Artikel 5

Kompetence

1. Med henblik på anvendelse af denne rammeafgørelse har en medlemsstat kompetence til at retsforfølge en strafbar handling, der er omfattet af en anden medlemsstats lovgivning, i henhold til sin nationale lovgivning.

2. En kompetence, der udelukkende tillægges en medlemsstat i henhold til stk. 1, kan kun udøves i medfør af en anmodning om overførsel af retsforfølgning.

Artikel 6

Afståelse fra retsforfølgning

En medlemsstat, der i henhold til sin nationale lovgivning har kompetence til at retsforfølge en strafbar handling, kan med henblik på anvendelse af denne rammeafgørelse afstå fra eller frafalde retsforfølgning af en mistænkt for at give mulighed for overførsel af retsforfølgningen af den pågældende strafbare handling til en anden medlemsstat.

KAPITEL 2

OVERFØRSEL AF RETSFORFØLGNING

Artikel 7

Kriterier for at anmode om overførsel af retsforfølgning

Når en person er mistænkt for at have begået en strafbar handling i henhold til lovgivningen i en medlemsstat, kan den overførende myndighed i den pågældende medlemsstat anmode den modtagende myndighed i en anden medlemsstat om at overtage retsforfølgningen, hvis dette vil fremme en effektiv og forsvarlig retspleje, og under forudsætning af, at mindst ét af følgende kriterier er opfyldt:

a) hvis den strafbare handling helt eller delvis er begået på den anden medlemsstats område, eller hvis de fleste af følgerne eller en betragtelig del af den skade, den strafbare handling har forårsaget, er indtruffet på den anden medlemsstats område

b) hvis den mistænkte har sin sædvanlige bopæl i den anden medlemsstat

c) hvis en betragtelig del af det vigtigste bevismateriale befinder sig i den anden medlemsstat

d) hvis der verserer en retssag mod den mistænkte i den anden medlemsstat

e) hvis der verserer en retssag i forbindelse med de samme eller beslægtede faktiske omstændigheder, som involverer andre personer, navnlig i forbindelse med den samme kriminelle organisation, i den anden medlemsstat

f) hvis den mistænkte afsoner eller skal afsone en frihedsstraf i den anden medlemsstat

g) hvis fuldbyrdelse af dommen i den anden medlemsstat sandsynligvis vil forbedre den domfældtes mulighed for resocialisering, eller hvis der er andre grunde til, at fuldbyrdelse af dommen i den anden medlemsstat vil være mere hensigtsmæssig, eller

h) hvis ofret har sin sædvanlige bopæl i den anden medlemsstat, eller hvis ofret har en anden væsentlig interesse i, at retsforfølgningen overføres.

Artikel 8

Underretning af den mistænkte

Inden der anmodes om overførsel, skal den overførende myndighed, hvis det er hensigtsmæssigt og i overensstemmelse med national ret, underrette den person, der er mistænkt for den strafbare handling, om den påtænkte overførsel. Hvis den mistænkte udtaler sig om overførslen, skal den overførende myndighed underrette den modtagende myndighed herom.

Artikel 9

Offerets rettigheder

Inden der anmodes om overførsel, tager den overførende myndighed behørigt hensyn til ofrets interesser og sørger for, at vedkommendes rettigheder i henhold til national ret respekteres fuldt ud. Dette omfatter navnlig ofrets ret til at blive underrettet om den påtænkte overførsel.

Artikel 10

Procedure for anmodning om overførsel af retsforfølgning

1. Inden den overførende myndighed anmoder om overførsel af retsforfølgning i overensstemmelse med artikel 7, kan den underrette og høre den modtagende myndighed, især med hensyn til, om det er sandsynligt, at den modtagende myndighed vil påberåbe sig en af de i artikel 12 nævnte grunde til afslag.

2. For at høre den modtagende myndighed i overensstemmelse med stk. 1 stiller den overførende myndighed oplysninger vedrørende retsforfølgningen til rådighed for den modtagende myndighed, og den kan forelægge dem skriftligt ved brug af standardformularen i bilaget.

3. Den formular, der er nævnt i stk. 2, fremsendes af den overførende myndighed direkte til den modtagende myndighed på en måde, der efterlader et skriftlig spor, og således, at den modtagende myndighed kan fastslå ægtheden heraf. Også alle andre officielle meddelelser fremsendes direkte mellem disse myndigheder.

4. En anmodning om overførsel ledsages af originalen eller en bekræftet genpart af straffesagens akter eller relevante dele heraf, af andre relevante dokumenter og af en kopi af den relevante lovgivning eller, hvor dette ikke er muligt, af en udlægning af den relevante lov. Hvis der ikke har fundet høring sted efter proceduren i stk. 3, fremsættes anmodningen om overførsel skriftligt ved brug af standardformularen i bilaget efter proceduren i stk. 3.

5. Den overførende myndighed underretter den modtagende myndighed om eventuelle proceshandlinger eller -foranstaltninger af betydning for retsforfølgningen, der er truffet i den overførende myndigheds medlemsstat efter fremsendelsen af anmodningen. Denne meddelelse ledsages af alle relevante dokumenter.

6. Den overførende myndighed kan trække sin anmodning om overførsel tilbage på ethvert tidspunkt, indtil den modtagende myndighed har besluttet at acceptere overførslen i henhold til artikel 13, stk. 1.

7. Hvis den overførende myndighed ikke kender den modtagende myndighed, foretager den alle nødvendige forespørgsler, herunder gennem kontaktpunkterne i Det Europæiske Retlige Netværk, for at indhente nærmere oplysninger om den modtagende myndighed.

8. Hvis den myndighed, der modtager anmodningen, ikke er den kompetente myndighed i henhold til artikel 4, videresender den ex officio anmodningen til den kompetente myndighed og underretter straks den overførende myndighed herom.

Artikel 11

Dobbelt strafbarhed

En anmodning om overførsel af retsforfølgning kan kun efterkommes, hvis den handling, der ligger til grund for anmodningen om overførsel, udgør en strafbar handling i henhold til lovgivningen i den modtagende myndigheds medlemsstat.

Artikel 12

Grunde til afslag

1. En medlemsstats modtagende myndighed kan kun afslå overførsel:

a) hvis handlingen ikke udgør en strafbar handling i henhold til lovgivningen i den pågældende medlemsstat, jf. artikel 11

b) hvis indledning af retsforfølgning vil stride mod ne bis in idem-princippet

c) hvis den mistænkte på grund af sin alder ikke kan gøres strafferetligt ansvarlig for den strafbare handling

d) hvis der ifølge den pågældende medlemsstats lovgivning gælder immuniteter eller privilegier, der gør det umuligt at anlægge sag

e) hvis strafferetlig forfølgning er forældet i overensstemmelse med lovgivningen i den pågældende medlemsstat

f) hvis den strafbare handling er omfattet af amnesti i henhold til den pågældende medlemsstats lovgivning

g) hvis de kriterier, der ligger til grund for anmodningen, jf. artikel 7, litra a) - h), ikke anses for at være opfyldt.

2. Hvis den medlemsstat, der har modtaget anmodningen, udelukkende har kompetence baseret på artikel 5, kan den modtagende myndighed ud over de i stk. 1 omhandlede grunde til afslag afslå overførsel, hvis den ikke anses for at fremme en effektiv og forsvarlig retspleje.

3. Før den modtagende myndighed i de i stk. 1, litra g), nævnte tilfælde beslutter at afslå overførsel, hører den på en passende måde den overførende myndighed og anmoder den om nødvendigt om straks at tilvejebringe alle nødvendige supplerende oplysninger.

Artikel 13

Den modtagende myndigheds afgørelse

1. Når en anmodning om overførsel af retsforfølgning er modtaget, bestemmer den modtagende myndighed hurtigst muligt, om en overførsel af retsforfølgning vil blive accepteret, og træffer alle nødvendige foranstaltninger for at efterkomme anmodningen i henhold til national ret, medmindre den beslutter at påberåbe sig en af grundene til afslag i artikel 12.

2. Den modtagende myndighed underretter straks den overførende myndighed om sin afgørelse på en måde, der efterlader et skriftligt spor. Hvis den modtagende myndighed beslutter at afslå overførsel, skal den underrette den overførende myndighed om grundene til sin afgørelse.

Artikel 14

Høring mellem den overførende og den modtagende myndighed

Den overførende og den modtagende myndighed kan, når som helst det skønnes relevant, høre hinanden med henblik på at fremme en problemløs og effektiv anvendelse af denne rammeafgørelse.

Artikel 15

Samarbejde med Eurojust og Det Europæiske Retlige Netværk

Enhver kompetent myndighed kan på ethvert tidspunkt i proceduren anmode om bistand fra Eurojust eller Det Europæiske Retlige Netværk.

KAPITEL 3

VIRKNINGER AF OVERFØRSLEN

Artikel 16

Virkninger i den overførende myndigheds medlemsstat

1. Senest ved modtagelsen af meddelelsen om, at den modtagende myndighed accepterer overførsel af retsforfølgning, skal retsforfølgningen vedrørende de faktiske omstændigheder, der ligger til grund for anmodningen om overførsel, i overensstemmelse med national ret, suspenderes eller indstilles i den overførende myndigheds medlemsstat, når der ses bort fra eventuelle nødvendige efterforskninger, herunder retslig bistand til den modtagende myndighed.

2. Den overførende myndighed kan indlede eller genoptage retsforfølgningen, hvis den modtagende myndighed underretter den om sin afgørelse om at indstille retsforfølgningen som følge af de faktiske omstændigheder, der ligger til grund for anmodningen.

3. Den overførende myndighed kan ikke indlede eller genoptage en retsforfølgning, hvis den af den modtagende myndighed er blevet underrettet om en afgørelse truffet ved afslutningen af retsforfølgningen i den modtagende myndigheds medlemsstat, og denne afgørelse udgør en hindring for yderligere retsforfølgning i henhold til den pågældende medlemsstats lovgivning.

4. Denne rammeafgørelse berører ikke ofrets ret til at indlede straffesag mod lovovertræderen, når dette er muligt i henhold til national ret.

Artikel 17

Virkninger i den modtagende myndigheds medlemsstat

1. Det er lovgivningen i den medlemsstat, hvortil overførslen er foretaget, der finder anvendelse på den overførte retsforfølgning.

2. Hvis det er foreneligt med lovgivningen i den modtagende myndigheds medlemsstat, skal ethvert skridt med henblik på retsforfølgning eller forberedelse af sagen i den overførende myndigheds medlemsstat, eller ethvert skridt, der afbryder eller suspenderer forældelsesfristen, have samme gyldighed i den anden medlemsstat, som hvis dette skridt var blevet gyldigt taget i denne stat eller af denne medlemsstats myndigheder.

3. Når den modtagende myndighed har besluttet at acceptere en overførsel af retsforfølgning, kan den anvende alle procesforanstaltninger, der er tilladt i henhold til dens nationale ret.

4. Hvis retsforfølgningen afhænger af en klage i begge medlemsstater, har den klage, der er indbragt i den overførende myndigheds medlemsstat, samme gyldighed som den klage, der er indbragt i den anden medlemsstat.

5. Når kun loven i den modtagende myndigheds medlemsstat kræver, at der indgives en klage, eller at der indledes retsforfølgning på en anden måde, skal disse formaliteter gennemføres inden for de frister, der er fastsat i denne medlemsstats lovgivning. Den anden medlemsstat skal underrettes herom. Fristen begynder at løbe fra den dato, hvor den modtagende myndighed beslutter at acceptere overførslen af retsforfølgningen..

6. I den modtagende myndigheds medlemsstat skal den sanktion, der finder anvendelse på den strafbare handling, være den, der er fastsat i dens egen lovgivning, medmindre denne lovgivning bestemmer andet. Når kompetencen udelukkende er baseret på artikel 5, må den sanktion, der idømmes i denne medlemsstat, ikke være strengere end den, der er fastsat i den anden medlemsstats lovgivning.

KAPITEL 4

AFSLUTTENDE BESTEMMELSER

Artikel 18

Underretning fra den modtagende myndighed

Den modtagende myndighed underretter den overførende myndighed om, at retsforfølgningen er indstillet, eller om enhver afgørelse, der er truffet ved afslutningen af retsforfølgningen, herunder om, hvorvidt denne afgørelse udgør en hindring for yderligere retsforfølgning i henhold til lovgivningen i den modtagende myndigheds medlemsstat, eller om andre oplysninger af væsentlig værdi. Den fremsender en kopi af den skriftlige afgørelse.

Artikel 19

Sprogordning

1. Formularen i bilaget og de relevante dele af straffesagens akter oversættes til det officielle sprog eller et af de officielle sprog i den medlemsstat, hvortil de fremsendes.

2. En medlemsstat kan i forbindelse med vedtagelsen af denne rammeafgørelse eller senere ved indgivelse af en erklæring til Generalsekretariatet for Rådet meddele, at den accepterer en oversættelse til et eller flere af EU-institutionernes andre officielle sprog. Generalsekretariatet stiller disse oplysninger til rådighed for de øvrige medlemsstater og Kommissionen.

Artikel 20

Omkostninger

Omkostninger i forbindelse med anvendelsen af denne rammeafgørelse, bortset fra omkostninger, der udelukkende opstår på den anden medlemsstats område, afholdes af den modtagende myndigheds medlemsstat.

Artikel 21

Forbindelse med andre aftaler og ordninger

1. I forbindelserne mellem medlemsstater, der er bundet af den europæiske konvention af 15. maj 1972 om overførsel af retsforfølgning i straffesager, skal bestemmelserne i denne rammeafgørelse anvendes i stedet for de tilsvarende bestemmelser i konventionen fra den dato, der er nævnt i artikel 22, stk. 1.

2. Medlemsstaterne kan fortsat anvende gældende bilaterale eller multilaterale aftaler eller ordninger, for så vidt disse giver mulighed for at udvide denne rammeafgørelses mål eller bidrager til yderligere at forenkle eller lette overførslen af retsforfølgning.

3. Medlemsstaterne kan indgå bilaterale eller multilaterale aftaler eller ordninger efter denne rammeafgørelses ikrafttræden, for så vidt sådanne aftaler eller ordninger giver mulighed for at udvide denne rammeafgørelses bestemmelser og bidrager til yderligere at forenkle eller lette overførslen af retsforfølgning.

4. Medlemsstaterne meddeler senest den […] Rådet og Kommissionen, hvilke af de aftaler og ordninger, der er nævnt i stk. 2, de fortsat ønsker at anvende. Medlemsstaterne meddeler også Rådet og Kommissionen, hvilke aftaler eller ordninger som nævnt i stk. 3 der indgås, inden tre måneder efter undertegnelsen heraf.

Artikel 22

Gennemførelse

1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at efterkomme denne rammeafgørelse senest den […].

2. Medlemsstaterne meddeler Generalsekretariatet for Rådet og Kommissionen teksten til de retsforskrifter, som de udsteder for at gennemføre de forpligtelser, der følger af denne rammeafgørelse, i national ret.

Artikel 23

Ikrafttræden

Denne rammeafgørelse træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.

Udfærdiget den i … På Rådets vegne … Formand

(1) Udtalelse af …

(2) EUT C 53 af 3.3.2005, s. 1.

(3) Dok. 8535/09.

(4) EFT C 197 af 12.7.2000, s. 3.

(5) EUT L 76 af 22.3.2005, s. 16.

(6) EUT L 327 af 5.12.2008, s. 27.

(7) EUT L 337 af 16.12.2008, s. 102.