34.

Manglen på ensartede revisionsmetoder på nationalt og europæisk plan er sandsynligvis den primære forhindring i proceduren for gennemførelse af ESI-fondene. Forvaltningsmyndighederne og de forskellige nationale og europæiske revisionsmyndigheder anlægger ofte forskellige fortolkninger af de samme regler, men har intet ansvar i forhold til de gennemførte revisioner. For projekter, der finansieres med midler fra ESI-fondene, bør der etableres et enkelt revisionssystem (en kvikskranke på nationalt eller EU-niveau), der formulerer bindende udtalelser, som det er ansvarlig for, også i spørgsmål om offentlige udbud. Den endelige støttemodtager bør ligeledes kunne anmode om en revision for at verificere, at gennemførelsen sker ifølge reglerne uden fremtidige risici, eller for at kunne foretage korrigerende tiltag. Dette kræver en mere fleksibel tilgang til dataudveksling og integrerede IT-løsninger såsom elektroniske formularer og databaser som en forudsætning for, at der kan etableres en kvikskranke, som reducerer arbejdet med at udfylde formularer for støttemodtagere og forvaltningsmyndigheder. Antallet af dokumenter, der skal skannes og oploades, vil kunne begrænses, hvis der i højere grad anvendes brugervenlige papirløse procedurer. Det bør derfor prioriteres at fremme IT-applikationer, som gør det muligt at søge oplysninger om støttemodtageren (ansatte, omsætning, overholdelse af skattemæssige og sociale forpligtelser osv.) direkte hos kilden. Dette forudsætter imidlertid en forudgående risikovurdering af, hvad og hvilke data der kan udveksles, og kræver endvidere, at Kommissionen og nationale og regionale revisionsinstanser samt Den Europæiske Revisionsret inddrages helt fra starten, og eventuel udarbejdelse af et fælles revisionsvademecum, således at man undgår revisionsproblemer senere i forløbet. I øjeblikket opfattes revision som en undertrykkende håndhævelsesforanstaltning. Generelt vedrører revision kun projektforvaltningen og overholdelse af fastlagte procedurer, og alle afvigelser straffes hårdt, også selv om de er blevet foretaget for at øge effektiviteten i projekterne på grund af uforudseelige omstændigheder eller for at spare penge. Derfor foreslår RU, at revisorerne fokuserer på reel omkostningseffektivisering og tager eventuelle fejls reelle økonomiske omfang og den konkrete situation i betragtning (dvs. en højere grad af proportionalitet i revision). Forholdsmæssighed bør tages i betragtning ved inspektionerne og i håndhævelsesreglerne, således at der åbnes mulighed for større tolerance over for mindre overtrædelser. Vi bør bevæge os i retning af en mere forholdsmæssig (med færre kontroller af de mere effektive programmer og gennemførelsesorganer) og resultatbaseret tilgang til inspektionerne (så der kan foretages mere end en type inspektion ved ét besøg, hvilket er særligt vigtigt i forbindelse med programmer og tiltag, der får midler fra flere fonde) og en mere forholdsmæssig revision, hvor fokus er mindre på sanktioner og mere på forbedringer og sikring af, at samhørighedspolitikkens resultater får bredere virkning. Revisorerne bør betragtes som en partner, der medvirker til problemløsning og fastlæggelse af de mest effektive metoder til at afdække og korrigere fejl. Dette kræver en helt anden indstilling fra revisorernes side.