EUROPA-KOMMISSIONEN 
Bruxelles, den 2.12.2011 
SEK(2011) 1417 endelig 
  
ARBEJDSDOKUMENT FRA KOMMISSIONENS TJENESTEGRENE 
RESUMÉ AF KONSEKVENSANALYSEN 
Ledsagedokument til 
Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING 
om Den Europæiske Hav- og Fiskerifond [til ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 
1198/2006 og Rådets forordning (EF) nr. 861/2006 og Rådets forordning nr. XXX/2011 
om integreret havpolitik 
 
{KOM(2011) 804 endelig} 
{SEK(2011) 1416 endelig}  
 
DA 2   DA 1. OFFENTLIGE FINANSIELLE INSTRUMENTE R TIL STØTTE FOR DEN FÆLLES 
FISKERIPOLITIK OG DEN INTEGREREDE MARITIME POLITIK  
Den fælles fiskeripolitik har følgende finansie lle instrumenter til rådighed i perioden 2007-
2013:  
– Den Europæiske Fiskerifond (EFF) (delt forvaltning)  er det vigtigste 
finansielle instrument i den fælles fi skeripolitik. Budget: 4 304 mio. EUR.  
– Det andet finansielle instrument  (direkte forvaltning) støtter: Kontrol og 
håndhævelse  (345 mio. EUR), indsamling af data og videnskabelig 
rådgivning  (360 mio. EUR), styring  (45 mio. EUR) og frivillige og 
obligatoriske bidrag til regionale fiskeriforvaltningsorganisationer  (9,8 mio. 
EUR i 2010).  
– Den Europæiske Garantifond for Landbruget  (EGFL) (direkte forvaltning) 
finansierer den fælles markedsordning fo r fiskerivarer og akvakulturprodukter 
(15 mio. EUR pr. år) og godtgørelse for de yderligere omkostninger ved afsætning af fiskevarer fra EU's yderregioner (15 mio. EUR pr. år).  
– Støtten til den integrerede maritime politik  (direkte forvaltning) var på 
20,4 mio. EUR (2008-2010). En ny foror dning, som i øjeblikket er i fælles 
beslutningsprocedure, skal vedtages  ved udgangen af 2011 med henblik på 
finansiering af den integrerede maritime politik i perioden 2011-2013. 
Det andet finansielle instrument finansierer ogs å fiskeripartnerskabsaftaler. Disse aftaler har 
ligesom obligatoriske bidrag ti l de regionale fiskeriforvalt ningsorganisationer deres eget 
retsgrundlag og vil ikke blive omfattet af Den Europæiske Hav- og Fiskerifond (EHFF). 
2. P
ROBLEMSTILLING  
Konsekvensanalysen i forbindelse med reformen  af den fælles fiskeripolitik konkluderede, at 
det på trods af fremskridt siden 2002 ikke  er lykkedes at nå målene om miljømæssig, 
økonomisk og social bæredygtighed. Dette skyldes delvis de finansiell e instrumenter i den 
fælles fiskeripolitik. Der er således probl emer i forbindelse med deres opbygning og 
gennemførelsesordning , særlig EFF, og deres manglende virkningsfuldhe d, for så vidt angår 
indholdet .  
Hvad angår opbygningen, har hvert finansielt in strument har sine e gne programmerings-, 
overvågnings-, evaluerings- og kontrolsystemer og forhandles særskilt. Dette gør det vanskeligt at koordinere i ndsatsen og opnå en kritisk ma sse. Koordineringen med andre 
strukturfonde gennem "demarkationslinjer" er også utilstrækkelig til at sikre 
synergivirkninger og undgå overlapning. 
Desuden er EFF ikke tilstrækkelig målrette t mod den fælles fiskeripolitiks strategiske 
prioriteter. De operationelle programmer udgør ofte en "menu"  af foranstaltninger, som 
medlemsstaterne kan vælge fra. Ma nge medlemsstater giver forrang til 
investeringsfremmende absorption frem for at fokusere på den fælles fiskeripolitiks 
prioriteter. Dette forstærkes af, at der ikke  er nogen krav om overensstemmelse med disse 
 
DA 3   DA prioriteter, og af en svag og heterogen overv ågning og evaluering: Hver medlemsstat har sine 
egne indikatorer, hvilket vanskeli ggør aggregering og sammenligninger.  
Desuden tildeles 75 % midlerne fra EFF på gr undlag af fiskeriets historiske andel af 
samhørighedspolitikken. For de rester ende 25 % (ikke-konvergensregioner) bygger 
tildelingen på fiskerisektorens størrelse. Dette resulterer i enorme forskelle (så meget som 30 til 1) i støtten pr. indbygger, hvilket er til skade for ikke-konvergensmedlemsstater med en 
stor fiskeri- og akvakultursektor,  mens andre medlemsstater med en forholdsvis lille fiskeri- 
og akvakultursektor får tildelt omfattende finans iel støtte. Ud over den langvarige proces med 
at etablere forvaltnings- og kontrolsystemer og udarbejde operationelle programmer, som er 
forudsætningen for gennemførelsen af EFF, er  dette den vigtigste forklaring på den 
nuværende lave udnyttelse af EFF- midlerne (20 % i oktober 2011).  
Manglen på en strategisk tilgang forklarer og så manglen på kritisk masse i mange projekter 
og den meget begrænsede anvendelse af EFF-mulighederne på miljøområdet. 
Disse problemer vedrører hovedsagelig den del af EFF-midlerne, der er omfattet af delt 
forvaltning, og som udgør hovedpart en af de samlede disponible midler. For de instrumenter, 
der er under direkte forvaltning, er det mest iø jnefaldende problem opsplitningen af støtten til 
den fælles fiskeripolitik og den integrerede maritime politik og den store administrative 
byrde, der er forbundet med central budgetforvaltning.  
Med hensyn til den manglende virkning
 på miljøområdet  har finansieringen af den fælles 
fiskeripolitik ikke fjernet den eksisterende overkapacitet. Trods de 1,7 mia. EUR, der er brugt 
på ophugning siden 1994, er den faktiske fiskerik apaciteten forblevet uændr et i de fleste af 
EU's flåder. Overkapacitet er en vigtig årsag til overfiskning og til lav økonomisk rentabilitet. 
Den offentlige støtte har også ha ft meget begrænset effekt på de t store udsmid i EU's fiskeri. 
Det nye forslag om en reform af den fælles fiskeripolitik omfatter forbud mod udsmid, som 
burde øge efterspørgslen efter selektive redskaber og nye fangstmetoder.  
Endnu en faktor, der er afgørende for, at reformen  af den fælles fiskeripolitik bliver en succes, 
er videnskabelig rådgivning og økonomiske data. I dag ydes de r videnskabelige rådgivning 
vedrørende 45 % af de kommerciel le bestande, som EU er ansvar lig for. Dette antal skal øges 
i de kommende år for at sikre overgangen til bæredygtigt fiskeri. Der er ringe koordinering 
med data fra andre maritime områder, og overensstemmelsen er utilstrækkelig. 
Akvakultur er et område, hvor den offentlige stø tte skal være mere effektiv. Der bør lægges 
større vægt på en strategisk tilgang, der fremmer grøn vækst inden for akvakultur. Den 
offentlige støtte skal også fremme miljøbeskytte lsen i forbindelse med ekstensiv akvakultur i 
følsomme habitater (f.eks. styr kelse af biodive rsiteten).  
Endelig er den nuværende udvikling af fysisk planlægning på det maritime område 
utilstrækkelig til at tackle konku rrencen om plads blandt maritime aktiviteter og dens negative 
miljømæssige og økonomiske virkninger. 
I økonomisk henseende  har de offentlige finansielle instrumenter ikke hjulpet på 
innovationskløften i EU's fiskeri- og akvakultu rsektor (arbejdsproduktivit eten er 25 % lavere 
end EU-gennemsnittet). Den lave grad af innovati on forklarer en del af EU-flådernes dårlige 
resultater og stagnationen i akvakulturprodukt ionen i de sidste 15 år. Innovationskløften 
vedrører ofte små virksomheder: 91 % af fisker ivirksomhederne ejer kun et enkelt fartøj, og 
 
DA 4   DA 98 % af akvakulturvirksomhederne er SMV'er. Virksomhedernes ringe størrelse begrænser 
deres adgang til finansiering og forsikring. 
Kløften er særligt udtalt i fo rbindelse med markedsføring og afsætning. Endnu et problem er 
det høje energiforbrug, især i fangstsektoren. 
Endelig medfører opsplitningen af de maritime politikker, at muligheden for 
synergivirkninger ikke udnyttes, og at der ik ke ydes tilstrækkelig støtte til forskning for 
teknologisk innovation. Dette forhindr er også en klar forståelse af , hvor det reelle potentiale 
for vækst på det maritime område ligger.  
I social henseende  er de arbejdspladser, som fangstsektoren tilbyder, ikke attraktive. 
Fiskeriets betydning er falde nde i mange kystsamfund. Nye akti viteter erstatte r fiskeri som 
kilde til indtægter og arbejdspladser i mange  af disse kystsamfund, men ikke alle rummer 
diversificeringsmuligheder. Desuden kan den nye  fælles fiskeripolitik på kort sigt medføre 
yderligere tab af arbejdspladser i fangstsekto ren og de dertil knyttede serviceerhverv. Dette 
kan betyde, at visse lokalsamfund ikke vil kunne overleve på mellemlang sigt.  
3. HVEM BERØRES ? 
Det endelige formål med offentlig finansiel støtte er at sikre, at den fælles fiskeripolitik og 
den integrerede maritime politik fungerer efte r hensigten. På denne baggrund er de berørte 
parter de samme, som dem, der peges på i kons ekvensanalysen vedrørende reformen af den 
fælles fiskeripolitik. 
Berørte parter  Beskrivelse af de berørte parter  Hovedinteresser  
Fangstsektoren i 
EU Redere, operatører og besætning.  At opretholde rentabiliteten og 
indtjeningsmulighederne.  
Akvakultursektor
en Akvakulturproducenter  Idem 
Afhængige 
virksomheder og 
lokalsamfund  Virksomheder og lokalsamfund, der er afhængige 
af fiskeri.  Idem. At skabe levedygtige lokalsamfund i 
fiskeriområder.  
Forarbejdningsse
ktoren  Virksomheder, der forarbejder råvarer, både 
importerede og fanget i EU-farvande  At øge merværdien. At få adgang til stabile 
forsyninger.  
Myndighederne 
for sektoren  Nationale, regionale og l okale instanser, der 
regulerer fiskeri  At udnytte den offentlige finansiel støtte bedst 
muligt til at nå politiske mål. At sikre 
fødevareforsyningerne.  
Sektorspecifik 
forskning  Videnskabelige organisa tioner, der bidrage til 
bevarelse og forvaltning af bestande  At bidrage til en effektiv forvaltning af fiskeriet 
gennem rettidig adgang til data af høj kvalitet.  
Forbrugerne  Dem, der forbruger fiskeri- og 
akvakulturprodukter  Adgang til fiskeriprodukter til en rimelig pris og 
af tilfredsstillende kvalitet og ernæringsmæssig 
værdi med varierende grader af miljømæssig 
kontrol.  
Tredjelande  Fiskerisektoren, der konkurrerer med EU-flåder. 
Akvakulturproducenter og -eksportører.  Modstridende interesser me llem dem, der ser EU 
som eksportmarked, og lokale fiskersamfund, der 
udsættes for konkurrence fra EU's flåder om 
adgangen til lokale ressourcer.  
 
DA 5   DA Ngo 'er, 
civilsamfundet og 
EU-borgere  Ngo'er, der kæmper for bæredygtig forvaltning. 
Den brede offentlighed, der har interesse i, og 
bekymrer sig om fiskeri og havmiljø  At bevare fiskebestanden e, biodiversiteten og 
havenes, flodernes og søernes rekreative værdi 
samtidig med en økonomisk og socialt bæredygtig 
industri. Tilstrækkelig e fødevareforsyninger.  
 
4. RETTEN TIL AT HANDLE  
EU har enekompetence med hensyn til bevarels e af havets biologis ke ressourcer. Derudover 
(dvs. for de dele af den fælles fiskeripolit ik, der er omfattet af delt kompetence) finder 
nærhedsprincippet og proportiona litetsprincippet anvendelse. Forslaget til EU's fremtidige 
budget lægger stor vægt på nærhedsprincippe t, idet det allerede  fokuserer på de 
politikområder, hvor EU i den nuværende situation med økonomiske stramninger og 
budgetkonsolidering på nationalt plan kan være mere effektiv via en indsats på EU-plan.  
Hvad angår fiskeri og maritime aktiviteter, omfatter forslaget en ny europæisk hav- og 
fiskerifond, der bygger på fire grundelementer: In telligent, miljøvenligt fiskeri, intelligent 
miljøvenlig akvakultur, bæredygtig og inklusiv te rritorial udvikling og en integreret maritim 
politik. De tre første skal forvaltes ved delt  forvaltning, det sidste ved direkte central 
forvaltning. Desuden vil Den Europæiske Hav- og Fiskerifond omfatte ledsageforanstaltninger inde n for dataindsamling og vide nskabelig rådgivning, kontrol, 
styring, fiskerimarkeder (herunder yderregione r), frivillige betalinger til regionale 
fiskeriforvaltningsorganisa tioner og teknisk bistand.  
5. M
ÅLENE FOR DEN EUROPÆISKE HAV- OG FISKERIFOND (EHFF) 
EHFF skal støtte: 
– målene for den nye fælles fiskeripo litik, bæredygtigt og konkurrencedygtigt 
fiskeri og akvakultur  
– videreudvikling af den in tegrerede maritime politik  
– en ligevægtig udvikling af fiskeriområderne. 
Ved at nå disse mål vil EHFF også bidrage til Europa 2020-strategien, især de tre 
flagskibsinitiativer: et ressourceeffektivt Europa, innovation i EU og dagsordenen for nye 
kvalifikationer til nye job. Der er fastlagt følgende specifikke mål. 
5.1. Specifikke mål vedrørende opbygningen af EHFF 
– Tildelingskriterierne skal revideres. 
– Der skal sættes fokus på intelligente miljøvenlige investeringer og territorial 
udvikling. 
– Strategien og programme ringen skal forbedres. 
– Kollektive løsninger skal fremmes. 
 
DA 6   DA – Der skal fastlægges en overvågnings-  og evalueringsramme, der bygger på 
fælles indikatorer. 
– Betingelserne skal styrkes. 
– Mulighederne for synergi mellem de finansielle instrumenter under hhv. den 
fælles fiskeripolitik og den integrerede maritime politik skal udnyttes. Gennemførelsen skal forenkles og den administrative byrde reduceres. 
– Der skal tilstræbes synergivirkninge r med andre EU-fonde (f.eks. Life). 
5.2. Specifikke mål vedrørende  indholdet af EHFF 
– Ineffektive tilskud skal afskaffes. 
– Fiskeriets indvirkning på miljøet skal reduceres.  
– På baggrund af målsætningen om et bæ redygtigt fiskeri skal EHFF bidrage til 
forvaltning og bevaring af marine økosystemer og til målene for havstrategirammedirektivet og Natura2000. 
– Miljøvenlig vækst inden for akvakultur skal fremmes.  
– Der skal stilles øget videnskabelig rådgi vning og flere videns kabelige data til 
rådighed. Data vedrørende fiskeriet og den integrerede maritime politik skal koordineres. 
– Det skal sikres, at støtten fra EHFF  er i overensstemmelse med den fælles 
fiskeripolitik.  
– Grænseoverskridende/økosystembaseret fo rvaltning af EU's havområder skal 
fremmes. 
– Der skal tilstræbes øget innovation. 
– Dyrs sundhed og velfærd skal fremmes.  
– Der skal gøres noget ved opsplitningen af de maritime politikker og bidrages til 
identifikation af vækstmuligheder. 
– Energiforbruget skal mindskes. 
– Arbejdspladsernes tiltrækningskraft og kystsamfundenes levedygtighed skal 
forbedres. 
6. P
OLITISKE LØSNINGSMODELLER  
De er opstillet tre reformmuligheder. På linje  med reformen af den fælles fiskeripolitik og 
forslaget til EU's fremtidige forkastes muli ghederne "ingen politik" og "status quo". Dog 
bevares den sidstnævnte som referencegrundlag. 
 
DA 7   DA 6.1. Fælles elementer 
Reformmulighederne har fælles elementer, der er fastlagt på forhånd gennem forslaget til den 
nye fælles fiskeripolitik og Kommissionens me ddelelse om den flerårige finansielle ramme: 
• EHFF indgår i den fælles strategiske ramme og anvendelsesområdet for forordningen om 
fælles bestemmelser. 
• Tildelingskriterierne bringe s i overensstemmelse med fiskerisektorens størrelse. 
• De fleste tilskud til fiskerflåder bringes til ophør.  
• Den fælles markedsordning integreres i EHFF,  og af de 6 interv entionsinstrumenter 
bevares kun støtte til oplagring.  
• Ordningen for godtgørelse til yderr egionerne integreres i EHFF. 
• Der skabes kritisk masse ved at lægge  særlig vægt på kollektive tiltag, 
producentorganisationer, andre kollektive organer og lokale ak tionsgrupper som led i 
territorial udvikling.  
• Der indføres betingelser vedr ørende: støtteberettigelse og indhold, overensstemmelse med 
kontrolforordningen og forordningen om ulovligt,  urapporteret og ureguleret fiskeri, 
forpligtelse til at indsamle data og overholdelse af kravet om vedtagelse af nationale strategiplaner for akvakultur. 
• Overvågning baseres på en fælles ramme og et sæt fælles indikatorer. 
Den finansielle bevilling til EHFF er 6 692 mia. EUR (i løbende priser). På grundlag af 
forhåndsevalueringen bør midlerne fordeles mellem politikområderne som følger: 
Område  Procentdel af EHFF (2014-2020)  
Forhenværende EFF-del, herunder:  67 – 70 %  
- Fiskeri  30 – 35 %  
- Akvakultur  15-17,5 % 
- Lokaludvikling  15-17,5 % 
Frivillige bidrag til internationale 
organisationer, herunder regionale fiskeriforvaltningsorganisationer
 1,5 -2,0 % 
Dataindsamling og videnskabelig rådgivning  7 -8 % 
Kontrol og håndhævelse  10 – 11 % 
Markedspolitik, herunder godtgørelse til 
yderregioner  2,5 – 3 % 
Styring  0,8-1% 
Integreret maritim politik  6 – 7%  
 
DA 8   DA  
6.2. Indhold  
Løsningsmodel 1:  "EFF+" (svarende til løsningsmodel 1 og 1a i konsekvensanalysen 
vedrørende reformen af den fæ lles fiskeripolitik) omfatter vi rkningerne af at takle alle 
opbygnings- og indholdsmæssige spørgsmål vedr ørende den forhenværende EFF-del, 
herunder afskaffelse af ordninge n for midlertidigt og endeligt ophør af fiskeriaktiviteter, 
stærkere strategisk programmering (FSR), betingelser knyttet til den fælles fiskeripolitiks mål, ny evaluerings- og overvågningsramme og forrang til kollektive projekter. Territorial 
udvikling styrkes og koordineres bedre med andre lokale udviklingsinitia tiver. De finansielle 
instrumenters nuværende struktur opretholdes , men der gøres en indsats for bedre at 
koordinere deres rækkevidde og målsætninger. 
Løsningsmodel 2:  "EFF + integration ": Ifølge denne model, der går videre end 
løsningsmodel 1, inddrages alle den fælles fiskeripolitiks finans ielle instrumenter i den nye 
fond, men forvaltes dog fortsat særskilt efter de nuværende gennemførelsesformer (fælles 
eller direkte forvaltning). Den fremtidige fond omfatter ikke den integrerede maritime politik. 
Løsningsmodel 3:  "EHFF: konvergens":  Dataindsamling, kontrol, den fælles 
markedsordning og instrumentet for yderregioner ne integreres i EHFF med delt forvaltning. 
Den integrerede maritime politik in ddrages også i den fremtidige fond. 
7. V
URDERING AF LØSNINGSMODELLERNE /DEN FORETRUKNE LØSNINGSMODEL  
Sammenligningen af løsningsmodellerne bygger på  en analyse af deres muligheder for at 
reducere udsmid, lukke innovationskløften og  skabe arbejdspladser i kystsamfundene. 
Mulighed 3 er den foretrukne løsningsmodel, både hvad angår EU-indsatsens virkninger og 
omkostningseffektivitet. 
 Miljømæssig 
bæredygtighed  Økonomisk 
bæredygtig-
hed Social 
bæredygtig-
hed Forenkling og 
reduktion af 
administra-
tionsbyrden  Omkostnings
effektivitet  
Status quo  (-) (-) (-) (-) (-) 
EFF +  (XX) (XX) (XX) (XX) (XX) 
EFF + integration  (XX) (XX) (XX) (XXx) (XXx) 
EHFF: konvergens  (XXx) (XXx) (XXx) (XXX) (XXX) 
8. OVERVÅGNING OG EVALUERING  
EHFF bør have et stærkt ove rvågnings- og evalueringssystem. Der bør opstilles fælles 
output-, resultat- og effektindi katorer, der bygger på data, so m indsamles på foranstaltnings-
/programniveau og aggregeres på nationalt plan /EU-plan. Disse indikatorer bør fastlægges i 
fællesskab mellem Kommissionen og medlemsstaterne.