DA    DA 
 
 
 EUROPA -
KOMMISSIONEN   
Bruxelles, den 22.5.2015  
COM(2015) 214 final  
  
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET  
i henhold til artikel 395 i Rådets direktiv 2006/112/EF   
 
2 MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET  
i henhold til artikel 395 i Rådets direktiv 2006/112/EF  
1. BAGGRUND  
I medfør af artikel 395 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.  november  2006 om det 
fælles merværdiafgiftssystem (momsdirektivet) kan Rådet med enstemmighed på 
forslag af Kommissionen give en medlemsstat tilladelse til at indføre særlige 
foranstaltn inger, der fraviger bestemmelserne i dette direktiv, for at forenkle 
afgiftsopkrævningen eller for at undgå visse former for momsunddragelse eller 
momsundgåelse. Da denne procedure indebærer fravigelser fra de generelle 
momsprincipper, skal sådanne fravige lser i henhold til Domstolens faste retspraksis1 
stå i et rimeligt forhold til formålet hermed og være begrænsede i omfang.  
Ved brev registreret i Kommissionen den 12.  februar 2015 anmodede Italien om 
tilladelse til at indføre en foranstaltning, der fravig er artikel 193 i momsdirektivet. I 
overensstemmelse med artikel 395, stk. 2, i samme direktiv underrettede 
Kommissionen ved brev af 16. marts 2015 de øvrige medlemsstater om Italiens 
anmodning. Kommissionen underrettede ved brev af 17.  marts 2015 Italien o m, at 
den rådede over alle de oplysninger, som den fandt nødvendige for at kunne vurdere 
anmodningen.  
Italien anmoder om tilladelse til at anvende ordningen for omvendt betalingspligt for 
alle leverancer til såkaldte store detailhandlere.  
2. OMVENDT  BETALINGSPLIGT  
I henhold til artikel 193 i momsdirektivet påhviler momsen den afgiftspligtige 
person, der foretager den afgiftspligtige levering af varerne eller ydelserne. Formålet 
med en ordning for omvendt betalingspligt er, at afgiftspligten lægges ove r på den 
afgiftspligtige person, som leveringen udføres til.  
3. ANMODNINGEN  
Italien anmoder i henhold til momsdirektivets artikel  395 om, at Rådet på forslag fra 
Kommissionen giver tilladelse til at indføre en særlig foranstaltning, der fraviger 
momsdirektive ts artikel  193, for at kunne anvende ordningen for omvendt 
betalingspligt i forbindelse med leverancer til såkaldte store detailhandlere, dvs. 
hypermarkeder, supermarkeder og discountbutikker. Disse vil kunne identificeres via 
deres aktivitetskode. Hensigt en med undtagelsen er, at den skal omfatte alle typer 
forbrugsgoder, som leveres til disse store detailhandlere med henblik på videresalg til 
de endelige forbrugere. Den pågældende foranstaltning, som er betinget af en 
tilladelse fra Rådet, er endnu ikke t rådt i kraft i Italien.  
4. KOMMISSIONENS  HOLDNING  
Når Kommissionen modtager anmodninger i henhold til artikel 395, undersøger den 
disse anmodninger for at forvisse sig om, at de grundlæggende betingelser for at 
imødekomme dem er opfyldt, dvs. at den foreslåed e særlige foranstaltning forenkler 
                                                            
1  Se f.eks. sag C 489/09, præmis 27.  
 
3 procedurerne for momspligtige personer og/eller skatteadministrationen, eller at 
forslaget forhindrer visse former for skatteunddragelse eller -undgåelse. I den 
forbindelse har Kommissionen altid anvendt en snæver og fors igtig tilgang for at 
sikre, at fravigelserne ikke underminerer det almindelige momssystem, at de er af 
begrænset omfang og nødvendige og forholdsmæssige.  
Enhver undtagelse fra systemet med betalinger i flere led må derfor være sidste udvej 
og en nødforanst altning i tilfælde af sager om bevist svig, og der må stilles garantier 
for undtagelsens nødvendige og usædvanlige karakter, dens varighed og de berørte 
produkters særegenhed. Ordningen for omvendt betalingspligt må ikke anvendes 
systematisk for at råde bo d på en medlemsstats skattemyndigheders utilstrækkelige 
kontrol.  
På denne baggrund mindes der om, at det er Kommissionens politik kun at overveje 
fravigelser med hensyn til ordningen for omvendt betalingspligt, når de pågældende 
varer ikke kan nå frem til det endelige forbrug, en upålidelig betalingspligtig person i 
starten af forretningskæden erstattes med en pålidelig, og der ikke er risiko for, at 
bedrageriet flyttes til detailhandelen eller til andre medlemsstater, der ikke anvender 
ordning.  
Anmodningen  bygger på makroøkonomiske tal, som Italien har forelagt, og af disse 
tal fremgår, at unddragelsesgraden i detailsektoren er ca. 11  % lavere end i 
økonomien som helhed (16,04  % i forhold til 27,12  %). Ved at flytte 
betalingsforpligtelsen til en del af deta ilhandlen (dvs. de store detailhandlere) 
forventer Italien, at momsindtægterne vil stige.  
Kommissionen har for det første grund til at betvivle, at en sådan universel og 
udifferentieret anvendelse af ordningen for omvendt betalingspligt på et meget stort 
antal produkter, som i dette tilfælde er bestemt til endeligt forbrug, vil kunne 
betragtes som en særlig foranstaltning i overensstemmelse med momsdirektivets 
artikel 395.  
Derudover henvises der (om nødvendigt) til, at hverken karakteren eller omfanget af 
eventuel svig begået af leverandørerne til de store detailhandlere (hvoraf en del selv 
er store og mellemstore virksomheder) er blevet påvist. Det er således ikke påvist, at 
ordningen for omvendt betalingspligt vil være en hensigtsmæssig foranstaltning i 
denne sammenhæng, eftersom denne ordning, selv om den muligvis er egnet til at 
bekæmpe f.eks. karruselsvig, ikke er brugbart som værktøj ved alle former for svig 
(f.eks. sort økonomi, hvor momsen overhovedet ikke betales) eller mere generelt 
andre former for  manglende inddrivelse af moms. På nærværende baggrund nærer 
Kommissionen alvorlige tvivl om, at den foranstaltning, som de italienske 
myndigheder anmoder om, vil have den ønskede virkning.  
Derudover har de italienske myndigheder ikke påvist, at de pågældende varer er af en 
karakter, der gør det umuligt at kontrollere dem på normal vis, hvilket skulle 
retfærdiggøre at gennemføre ordningen for omvendt betalingspligt.  
Ved at flytte pligten til at betale det samlede momsbeløb i forbindelse med varer 
bestemt til endeligt forbrug til detailniveauet for en betydelig del af 
forbrugermarkedet vil foranstaltningen sandsynligvis flytte svig til dette detailniveau, 
uden at der er nogen garanti for, at den vil have en positiv virkning. Det er endvidere 
sandsynlig t, at foranstaltningen vil flytte svig til andre medlemsstater ved at gøre det 
muligt at erhverve varer "momsfrit" (i økonomisk forstand) under ordningen for 
omvendt betalingspligt med henblik på salg på det sorte marked hvor som helst i Den 
Europæiske Uni on. 
 
4 Det er på grundlag af disse forhold Kommissionens opfattelse, at der ikke er belæg 
for en fravigelse på dette område.  
5.  KONKLUSION  
På baggrund af de ovennævnte forhold er Kommissionen imod anmodningen fra 
Italien.