BEGRUNDELSE

I henhold til artikel 395, stk. 1, i direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem ("momsdirektivet") kan Rådet med enstemmighed på forslag af Kommissionen give en medlemsstat tilladelse til at anvende særlige foranstaltninger, der fraviger bestemmelserne i nævnte direktiv, for at forenkle afgiftsopkrævningen eller for at forhindre visse former for momsunddragelse eller momsundgåelse.

Ved brev registreret i Kommissionen den 2. april 2019 anmodede Det Forenede Kongerige om bemyndigelse til fortsat at anvende en foranstaltning, der fraviger de generelle principper om fradragsret for indgående moms i forbindelse med leje eller leasing af biler, der ikke udelukkende anvendes erhvervsmæssigt. Sammen med anmodningen om forlængelse indgav Det Forenede Kongerige en rapport, der indeholder en fornyet vurdering af den procentvise begrænsning af retten til at fradrage moms for leje eller leasing af biler, der ikke udelukkende anvendes erhvervsmæssigt.

I overensstemmelse med momsdirektivets artikel 395, stk. 2, underrettede Kommissionen ved brev af 29. april 2019 de øvrige medlemsstater om Det Forenede Kongeriges anmodning. Ved brev af 2. maj 2019 underrettede Kommissionen Det Forenede Kongerige om, at den rådede over alle de oplysninger, som den fandt nødvendige for at kunne vurdere anmodningen.

1.BAGGRUND FOR FORSLAGET

•Forslagets begrundelse og formål

Ifølge artikel 168 og 169 i momsdirektivet har en afgiftspligtig person ret til at fradrage momsen på erhvervelser, der foretages i forbindelse med vedkommendes afgiftspligtige transaktioner. Samtidig fastsætter artikel 26, stk. 1, litra a), i momsdirektivet, at anvendelsen af en vare, der indgår i en virksomheds aktiver, for så vidt angår privat brug skal sidestilles med levering af ydelser mod vederlag, såfremt denne vare har givet ret til fuldt eller delvist fradrag af momsen. Systemet sikrer således, at endeligt forbrug beskattes, når der er foretaget fradrag for den tilsvarende indgående moms.

Det er nogle gange vanskeligt og besværligt for de afgiftspligtige personer at opdele den erhvervsmæssige og private brug af motorkøretøjer og registre denne, mens det for momsmyndighederne er vanskeligt at kontrollere den faktiske opdeling af brugen. Det er tilfældet, selv om Det Forenede Kongerige ville gøre brug af den mulighed, der er fastsat i artikel 168a, stk. 2, i momsdirektivet til at begrænse fradraget for udgifter i forbindelse med firmabiler til at omfatte den del, som den afgiftspligtige person faktisk anvender til erhvervsmæssige formål. Som følge af antallet af køretøjer, der bruges til begge formål, kunne momsunddragelse desuden blive et betydeligt problem.

For at forenkle momsopkrævningen og bekæmpe momsunddragelse har Det Forenede Kongerige siden 1995 og senest i 2016 fået bemyndigelse til indtil den 31. december 2019 at begrænse en lejers eller leasingtagers ret til fradrag for indgående afgift på udgifter til leje eller leasing af en bil, der ikke udelukkende anvendes erhvervsmæssigt, til 50 %. For at undgå dobbelt påligning bemyndiges Det Forenede Kongerige ligeledes til ikke at sidestille anvendelse til privat brug af en bil, som en afgiftspligtig person har lejet eller leaset til erhvervsmæssigt formål, med en ydelse mod vederlag.

Fravigelsen fritager lejeren eller leasingtageren for at føre et detaljeret kørselsregnskab over privatkørsel foretaget med disse biler og for at svare afgift på den private brug. Den mulighed, der er omhandlet i momsdirektivets artikel 168a, stk. 2, omfatter ikke et delvist fradrag med en fast procentdel og gælder kun for indgående moms på biler, der indgår i den afgiftspligtige persons erhvervsaktiver. En fravigelse er derfor en hensigtsmæssig foranstaltning til at opnå den ønskede forenkling.

I overensstemmelse med artikel 3, stk. 2, i Rådets beslutning 2007/884/EF, som ændret, har Det Forenede Kongerige forelagt en rapport om anvendelsen af beslutningen, der indeholder en fornyet vurdering af anvendelsen af den procentvise begrænsning af retten til at fradrage moms for leje eller leasing af biler, der ikke udelukkende anvendes erhvervsmæssigt.

Fravigelser indrømmes normalt for en begrænset periode, så det kan vurderes, om den særlige foranstaltning er hensigtsmæssig og effektiv. Det fremgår af rapporten fra Det Forenede Kongerige, at fordelingen på 50 % mellem erhvervsmæssig og privat brug (eller enhver anden brug til ikkeerhvervsmæssige formål som omhandlet i artikel 26, stk. 1, litra a), i direktiv 2006/112/EF) fortsat afspejler den måde, hvorpå afgiftspligtige personer i Det Forenede Kongerige generelt bruger leasede og lejede biler erhvervsmæssigt og privat. Det er derfor hensigtsmæssigt at forlænge fravigelsesforanstaltningen.

Det Forenede Kongerige har anmodet om bemyndigelse til at fortsætte anvendelsen af fravigelsen indtil udløbet af den gennemførelsesperiode, der er fastsat i udtrædelsesaftalen. Den 29. marts 2017 indgav Det Forenede Kongerige meddelelsen om, at landet agter at udtræde af Unionen i henhold til artikel 50 i traktaten om Den Europæiske Union (TEU). I henhold til artikel 50, stk. 3, i TEU ophører traktaterne med at finde anvendelse på den udtrædende stat på datoen for udtrædelsesaftalens ikrafttræden eller, hvis en sådan aftale ikke foreligger, to år efter meddelelsen, medmindre Det Europæiske Råd efter aftale med den pågældende medlemsstat med enstemmighed beslutter at forlænge denne frist. Fristen er blevet forlænget tre gange, senest ved Det Europæiske Råds afgørelse (EU) 2019/1810, hvorved fristen blev forlænget til den 31. januar 2020. Den 11. januar 2019 gav Rådet ved afgørelse (EU) 2019/274 bemyndigelse til undertegnelse af den udtrædelsesaftale, der blev opnået enighed om på forhandlerniveau den 14. november 2018. Unionen har bekræftet, at den er rede til hurtigt at undertegne og indgå udtrædelsesaftalen, hvis Det Forenede Kongeriges parlament godkender denne. I udtrædelsesaftalens fjerde del er der fastsat en overgangsperiode, der begynder på datoen for aftalens ikrafttræden, og i hvilken EU-retten fortsat finder anvendelse på og i Det Forenede Kongerige som fastsat heri. Under alle omstændigheder finder denne afgørelse kun anvendelse, så længe EU-retten finder anvendelse på og i Det Forenede Kongerige. I betragtning af den usikkerhed, der er forbundet med datoen for udtrædelsesaftalens ikrafttræden, vurderes det derfor, at det mest hensigtsmæssige er at indføje en udløbsklausul, der fastsættes til den 31. december 2022. Det Forenede Kongerige anmodes om at forelægge en ny rapport senest den 1. april 2022, hvis der kan forventes en ny anmodning om forlængelse efter den 31. december 2022. I tilfælde af Det Forenede Kongeriges udtræden af Den Europæiske Union uden en aftale eller i tilfælde af ratificering af udtrædelsesaftalen ophører fravigelsen imidlertid med at gælde på den af følgende datoer, der indtræffer først: enten den 31. december 2022 eller datoen for udtræden af Unionen uden en aftale eller datoen for udløbet af den overgangsperiode, der er fastsat i udtrædelsesaftalen, i tilfælde af at denne ratificeres.

•Sammenhæng med de gældende regler på samme område

Lignende fravigelser i forbindelse med fradragsretten er blevet indrømmet andre medlemsstater.