DA Den Europæiske Unions Tidende C 318/69

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om samarbejde mellem civilsamfundsorganisationer og de lokale og regionale myndigheder om integration af indvandrere (tillægsudtalelse)

2011/C 318/11

Ordfører: Luis Miguel PARIZA CASTAÑOS

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs præsidium besluttede den 20. januar 2011 under henvisning til gennemførelsesbestemmelserne til forretningsordenen, artikel 29, punkt A, at udarbejde en tillægsudtalelse om:

Samarbejde mellem civilsamfundsorganisationer og de lokale og regionale myndigheder om integration af indvandrere.

Det forberedende arbejde henvistes til EØSU's Faglige Sektion for Beskæftigelse, Sociale og Arbejdsmarkedsmæssige Spørgsmål og Borgerrettigheder, som vedtog sin udtalelse den 27. juni 2011.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 473. plenarforsamling den 13.-14. juli 2011, mødet den 13. juli, følgende udtalelse med 119 stemmer for, 1 imod og 11 hverken for eller imod:

1. Konklusioner og henstillinger

1.1 I de kommende år vil EU-borgernes interne mobilitet stige, og der vil ske en øget indvandring af tredjelandsstatsborgere til Europa. Denne udvikling vil øge den nationale, etniske, religiøse og kulturelle mangfoldighed i EU (1): Den stigende mobilitet og indvandring er en udfordring på lokalt og regionalt plan. Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg fordømmer de nyligt trufne foranstaltninger, som begrænser den frie bevægelighed inden for Schengenområdet, og med henblik på at bidrage til Det Europæiske Råds arbejde den 24. juni har udvalget udarbejdet en udtalelse (2).

1.2 I Europa 2020-strategien for intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst handler et af de vejledende principper om integration af indvandrere. EØSU vil gerne henlede opmærksomheden på, at økonomisk vækst og jobskabelse, forbedringer på uddannelsesområdet og bedre offentlige ydelser fremmer integrationen.

1.3 Det er utroligt vigtigt, at EU råder over en god fælles lovgivning, således at forvaltningen af indvandringen sker gennem klart gennemskuelige, retlige procedurer. EU's lovgivning bør være baseret på overholdelse af EU's charter om grundlæggende rettigheder og Den Europæiske Menneskerettighedskonvention for at sikre indvandrerne de samme rettigheder og pligter som andre borgere samt ligebehandling og ikke-forskelsbehandling på arbejdspladsen og i samfundet.

1.4 I en situation, hvor den økonomiske og sociale krise raser i hele Europa, vokser intolerancen, fremmedhadet og racismen, også når det gælder visse regeringers politiske dagsorden. EU-institutionerne bør deltage meget aktivt i kampen mod fremmedhad og forskelsbehandling af indvandrere og synlige minoriteter, skabe grobund for lige muligheder, samhørighed og social mobilitet. Kommunikationsmedierne bør handle ansvarligt og gå forrest med et godt eksempel.

1.5 De lokale og regionale myndigheder råder over politiske, lovgivningsmæssige og budgetmæssige instrumenter, der kan bidrage til udviklingen af integrationspolitikker. Ofte er formålet med de nationale politikker at styre migrationsstrømmene, men de ligger fjernt fra de lokale og regionale niveauer, som skal løfte udfordringen med indvandring. Politikkerne findes i mange forskellige udgaver: proaktive, forebyggende, korrigerende og reaktive. De lokale myndigheder har bevæget sig væk fra den holdning, at indvandring er en naturlig, problemfri proces, som ikke kræver særlige, aktive politikker.

1.6 EØSU mener ikke, at indvandring er en retshandel, men derimod en kompleks social proces med mange dimensioner, som sker over lang tid, og som har mange involverede aktører, navnlig på lokalt niveau. Den sociale integrationsproces foregår i samfundet og inden for forskellige områder af den enkeltes liv: i familien, nærmiljøet, byen, på arbejdet, i skolen, uddannelsescentret, på universitetet, i foreningerne, de religiøse institutioner, idrætsklubberne osv.

1.7 Den sociale integrationsproces bør være baseret på et regelsæt, som sikrer »gradvis ligestilling af indvandrerne med den øvrige befolkning, hvad angår rettigheder og pligter samt adgang til goder, tjenesteydelser og demokratisk medindflydelse på lige vilkår« (3). I det første af de fælles grundprincipper for politikken for integration af indvandrere i Den Europæiske Union (4) hedder det, at »Integration er en dynamisk tovejsproces af gensidig imødekommenhed, der må udvises af alle indvandrere og indbyggere i medlemsstaterne.« (5)

1.8 De sociale integrationspolitikker, som iværksættes af de lokale og regionale myndigheder, bør gå i forskellige retninger (6). Der bør således sættes fokus på den første modtagelse, sprogundervisning, love og skikke, boligforhold, bekæmpelse af fattigdom, bekæmpelse af forskelsbehandling, beskæftigelses- og uddannelsespolitik, ligestilling mellem kønnene, undervisning af mindreårige, familiepolitik, ungdomspolitik, sundhedspleje, udvidelse af de sociale tjenester og forbedrede muligheder for at deltage i samfundslivet. De offentlige forvaltninger bør ansætte personer, som afspejler etnisk og kulturel mangfoldighed, og de offentligt ansatte bør uddannes i interkulturelle spørgsmål. På lokalt og regionalt niveau bør man fremme dialog såvel som interkulturelt og interreligiøst samarbejde.

1.9 Demokratisk forvaltning er baseret på princippet om, at alle medlemmer af det politiske fællesskab skal kunne deltage direkte og indirekte i den politiske beslutningsproces. Hvis integrationspolitikkerne skal nå deres mål, er det nødvendigt, at civilsamfundet og de lokale og regionale myndigheder samarbejder aktivt om udformning, gennemførelse og evaluering af disse politikker.

1.10 Det er en forudsætning for det demokratiske samfund, at alle, der er berørt af den fælles beslutningstagning, har mulighed for at deltage i og øve indflydelse på beslutningerne. Det 21. århundredes multikulturelle europæiske byer er nødt til at forbedre demokratiet gennem inddragelse af de borgere, som har begrænset ret til politisk deltagelse, dvs. ikke-EU-borgere (7).

1.11 EØSU har opfordret til (8), at man tildeler alle tredjelandsstatsborgere med fast ophold i EU unionsborgerskabsrettigheder. Ligeledes kræver udvalget mere fleksible nationale politikker for naturalisering.

1.12 EØSU kan være med til at gennemføre konklusionerne fra konferencen i Zaragoza via en udtalelse om indikatorer for aktivt medborgerskab.

1.13 Det niende af de fælles grundprincipper, »Indvandrerdeltagelse i den demokratiske proces og i udformningen af integrationspolitikker og -foranstaltninger, navnlig på lokalt plan, støtter integrationen af indvandrere«, er i for ringe grad blevet ført ud i livet i medlemsstaterne. I den tredje udgave af MIPEX (9) (indikatorer for integration i 31 lande i Europa og Nordamerika), konkluderes det, at de fleste indvandrere har begrænsede muligheder for at øve indflydelse på de politikker, som berører dem.

1.14 EØSU mener, at der bør iværksættes proaktive integrationspolitikker med et dobbelt fokus, dvs. dels rettet mod værtssamfundet og dels mod indvandrerne. Målet er et samfund, hvor alle borgere, uanset deres oprindelse, har de samme rettigheder og pligter og deler de værdier, der kendetegner et demokratisk, åbent og pluralistisk samfund.

1.15 I de europæiske byer er civilsamfundet meget aktivt og arbejder for at forbedre sameksistensen og integrationen borgerne imellem. Disse organisationer repræsenterer en storslået social kapital, som er i stand til at fremme rummelige samfund på alle sine arbejdsområder. EØSU foreslår, at de lokale og regionale myndigheder baner vejen for civilsamfundets aktiviteter og fremmer høringen af civilsamfundet og dets deltagelse gennem åbne, gennemsigtige procedurer, samt at der stilles tilstrækkelig finansiering til rådighed. Finansieringssystemerne bør ikke begrænse organisationernes uafhængighed.

1.16 Med henblik på at fremme integrationen bør forvaltningen forbedres ved hjælp af systemer for inddragelse af civilsamfundet. EØSU foreslår derfor, at den rolle, som de eksisterende organer for høring og deltagelse på lokalt og regionalt plan spiller, styrkes, og at der oprettes nye fora og platforme i byer og regioner, som endnu ikke har sat dem i værk, for effekten af de offentlige indgreb øges gennem deltagelsessystemer.

1.17 EØSU foreslår, at de lokale og regionale myndigheder i Europa opretter rådgivende råd, fora og platforme, således at civilsamfundet (indvandrerorganisationer, støtteorganisationer for indvandrere, menneskerettighedsorganisationer, kvindeorganisationer, arbejdsmarkedets parter - fagforeninger og arbejdsgiverforeninger - samt andre relevante ngo'er) kan deltage og høres i forbindelse med integrationspolitikkerne. På lokalområdet kan deltagelsesstrukturer tilpasses de lokale forhold og have en stabil eller en mere fleksibel struktur. De lokale og regionale myndigheder bør gøre en indsats for at fjerne hindringerne for deltagelse.

1.18 Efter EØSU's opfattelse bør Kommissionen i den nye integrationsdagsorden understrege, hvor vigtige de lokale og regionale niveauer er, og fremme samarbejdet mellem de politiske myndigheder og civilsamfundsorganisationerne. Lokalområdet er det rum, hvor integrationen sker mest effektivt, og hvor der opstår et tilhørsforhold. Social og politisk inddragelse er nødvendig for at skabe dette tilhørsforhold.

1.19 Kommissionen bør i sin meddelelse foreslå, at der på lokalt niveau oprettes høringsorganer for indvandrerne og civilsamfundet. Desuden kan Den Europæiske Integrationsfond samarbejdet med de lokale myndigheder om finansieringen af disse deltagelsesaktiviteter og sikre, at organisationerne er uafhængige.

1.20 I betragtning af den kommende midtvejsevaluering mener EØSU, at fonden bør forhøje budgettet og sørge for mere fleksible finansieringssystemer for de lokale og regionale myndigheder. Desuden bør Kommissionen påtage sig at administrere op til 20 % af fondens midler med henblik på at finansiere EU-foranstaltninger, der medfører stor merværdi. EØSU deler en lang række indvandrerorganisationers bekymringer, som følge af at fonden udelukkende finansierer projekter, der fremlægges af de store organisationer, som kan sikre et højt niveau af samfinansiering, men ikke finansierer de små lokale organisationer.

2. Baggrund og generelle bemærkninger

2.1 Gennem flere forskellige udtalelser har EØSU bidraget til et fælles EU-fokus på integrationspolitikkerne: Den fælles dagsorden for integration, de fælles grundprincipper, den europæiske integrationsfond, afholdelse af ministerkonferencer, netværket af nationale kontaktpunkter, integrationshåndbøger, årlige rapporter, websitet, samt oprettelsen af europæiske integrationsfora.

2.2 Med Lissabontraktaten fik EU et retsgrundlag (artikel 79, stk. 4, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde) for at udforme foranstaltninger til at fremme og støtte medlemsstaternes aktiviteter til integration af tredjelandsstatsborgere.

2.3 I 2006 vedtog EØSU en initiativudtalelse (10) med henblik på at bidrage til udviklingen af fælles integrationspolitikker ud fra et regionalt og lokalt perspektiv. EØSU understregede, at medlemsstaterne ikke har enekompetence, når det gælder integrationspolitikker, men at disse også er de lokale og regionale myndigheders ansvar.

2.4 Der er behov for god forvaltning for at sikre, at denne sociale proces støttes af de offentlige myndigheder gennem passende politikker. Inden for rammerne af de beføjelser, de har i de forskellige medlemsstater, råder de lokale og regionale myndigheder over nogle politiske samt lovgivnings- og budgetmæssige instrumenter, som de må anvende hensigtsmæssigt i integrationspolitikken. For at sikre effektive og globalt sammenhængende programmer og foranstaltninger må de suppleres, koordineres og evalueres på passende vis på de tre niveauer (nationalt, regionalt og lokalt).

2.5 EØSU vil gerne understrege, at det organiserede civilsamfund er involveret i og engagerer sig i integrationspolitikken og bekæmpelsen af forskelsbehandling på regionalt og lokalt plan. Det sker via indvandrerorganisationer, støtteorganisationer for indvandrere, fagforeninger, arbejdsgiverforeninger, menneskerettighedsorganisationer og antiracismeorganisationer, religiøse samfund, kvindeorganisationer, ungdomsorganisationer, borgerforeninger, uddannelsesorganisationer, kulturforeninger, sportsforeninger osv.

2.6 EØSU har allerede tidligere gjort opmærksom på, at beskæftigelse er et afgørende led i den sociale integrationsproces, »for et arbejde på anstændige vilkår er nøglen til indvandrernes økonomiske selvstændighed og fremmer de sociale relationer samt værtssamfundets og indvandrernes kendskab til hinanden« (11).

2.7 Uddannelse og undervisning er grundlæggende redskaber til integration og lige muligheder. Systemerne til videreuddannelse i virksomhederne bør styrkes for at gøre det lettere for vandrende arbejdstagere at få anerkendt deres faglige kvalifikationer. EU bør udvikle mere fleksible systemer med henblik på anerkendelse af akademiske eksamensbeviser og faglige kvalifikationer erhvervet i oprindelseslandene.

2.8 EØSU har analyseret (11) de største vanskeligheder for den sociale integration, når der er tale om indvandrere med ulovligt ophold, og har foreslået, at de ulovlige indvandrere, under hensyntagen til deres sociale og arbejdsmæssige tilknytning, får lovliggjort deres ophold på ad hoc-basis, på grundlag af Rådets forpligtelse ifølge den europæiske pagt om indvandring og asyl (12). Legalisering i konkrete sager af humanitære eller økonomiske grunde sker inden for rammerne af de nationale lovgivninger, under hensyntagen til at kvinder befinder sig i en særlig sårbar situation.

2.9 Den reviderede europæiske socialpagt (13), Europarådets instrument, indeholder i sin artikel 19 en liste over principper for integration af indvandrede arbejdstagere og deres familier, som efter EØSU's opfattelse burde danne grundlag for den personlige udvikling i byerne. Denne er blevet ratificeret af 30 ud af de 47 lande, som er medlem af Europarådet. Pagten indeholder et system for kollektiv klageadgang, som kan tages i brug af fagforeninger, arbejdsgiverorganisationer og civilsamfundsorganisationer (kun 14 lande har ratificeret dette system).

2.10 Endvidere vil borgere og repræsentative sammenslutninger få bedre muligheder for at give udtryk for deres opfattelser angående alle Unionens arbejdsområder og for at diskutere dem offentligt i overensstemmelse med artikel 11 i TEU. I 2010 hilste EØSU i en initiativudtalelse denne disposition velkommen som en historisk milepæl i udviklingen af et Europa for borgerne (14) gennem den horisontale og vertikale dialog samt borgerinitiativet. EØSU fandt det nødvendigt at indføre kriterier for foreningers repræsentativitet (kvantitative og kvalitative) og foreslog, at tredjelandsstatsborgere, som har fast bopæl i EU, skulle kunne deltage i borgerinitiativet.

3. Det Europæiske Integrationsforum

3.1 På anmodning fra Europa-Kommissionen vedtog EØSU i 2008 en sonderende udtalelse (15), som dannede grundlag for oprettelsen af forummet, som afholder plenarforsamling hvert halve år i EØSU's lokaler. Forummet har allerede holdt fem plenarforsamlinger. Nærværende udtalelse var EØSU's bidrag til den femte plenarforsamling, som blev afholdt i maj 2011, og hvor man drøftede de lokale og regionale niveauers betydning for integration.

3.2 I forummet deltager EU's institutioner, forskellige eksperter samt 100 repræsentanter for civilsamfundsorganisationer (indvandrerorganisationer, menneskerettighedsorganisationer, arbejdsmarkedsparter og andre relevante ngo'er). Forummet høres af EU's institutioner, udveksler information og udarbejder anbefalinger med henblik på at få sat integration på den europæiske dagsorden under hensyntagen til god praksis på nationalt plan. Forummet bistås af et præsidium, der består af fire medlemmer (Kommissionen, EØSU samt to repræsentanter for organisationerne). Til forskel fra andre af Kommissionens høringssystemer er forummet et struktureret, permanent og proaktivt talerør for civilsamfundet.

3.3 Udvalget påtog sig at spille en aktiv rolle i forummet og besluttede at oprette den permanente studiegruppe »Indvandring og integration« (IMI) under SOC-sektionen. Den permanente studiegruppe udarbejder udtalelser, afholder høringer og bidrager til forummets aktiviteter.

3.4 Stockholmprogrammet (16) opfordrer ligeledes Kommissionen til at støtte medlemsstaternes indsats for at forbedre høringerne og inddragelsen af civilsamfundet gennem hensyntagen til integrationsbehovet på forskellige politiske områder. Her bør det europæiske integrationsforum og EU's website om integration spille en relevant rolle.

3.5 I en lang række medlemsstater samt i enkelte regioner er der blevet oprettet rådgivende fora og platforme, hvorigennem civilsamfundsorganisationerne kan komme til orde. Disse organer for høring og inddragelse af civilsamfundet og indvandrerorganisationerne virker i særlig grad på det lokale plan. De er meget forskelligartede som følge af de forskellige sociale og politiske forhold og kulturer i Europa.

3.6 Forud for det europæiske integrationsforums fjerde møde anmodede EØSU Migration Policy Group om at udarbejde en rapport, som evaluerede situationen med hensyn til nationale organer for rådgivning om integration (17). Der findes statslige rådgivende organer i 11 lande (i Tyskland og Italien findes der kun et regelsæt, men endnu ingen institution; i Irland er der for nylig blevet oprettet en institution). 15 lande har lokale høringssystemer. I 10 lande findes der regionale rådgivende råd (f.eks. Tyskland og andre forbundslande). I tre lande (Østrig, Frankrig og Grækenland) findes der lokale rådgivende organer, men ingen nationale.

4. Ministerkonferencen i Zaragoza

4.1 EØSU bidrog til forberedelsen af den seneste ministerkonference om integration i Zaragoza (18) med to udtalelser (19). For første gang deltog to repræsentanter for forummet i ministerkonferencen.

4.2 I konklusionerne fra konferencen fremhæves behovet for at udarbejde en ny integrationsdagsorden. Kommissionen er i færd med at afslutte arbejdet med den nye integrationsdagsorden, hvortil EØSU har bidraget med en informationsrapport (20).

4.3 I erklæringen fra Zaragoza understreges det, at civilsamfundet spiller en aktiv rolle i integrationsprocessen, og der peges på, at der bør iværksættes et pilotprojekt med henblik på en evaluering af integrationspolitikkerne.

4.4 Staterne, regionerne og de lokale myndigheder bør styrke de lokale integrationsinitiativer og metoder til borgerinddragelse. Der skal sættes gang i oprettelsen af netværk og fora for dialog mellem de lokale og regionale myndigheder og det organiserede civilsamfund.

4.5 De indikatorer, der er nævnt i erklæringen, vedrører beskæftigelse, uddannelse og social inklusion og omfatter også aktivt medborgerskab, for indvandrernes deltagelse i den demokratiske proces – som aktive medborgere – bidrager til deres integration og styrker tilhørsforholdet.

4.6 EØSU deltog i konferencen og påpegede, at det ud over kvantitative indikatorer er nødvendigt at udvikle kvalitative indikatorer. EØSU kan endvidere være med til at gennemføre konklusionerne fra konferencen i Zaragoza via en udtalelse om indikatorer for aktivt medborgerskab.

5. Forvaltning i byerne

5.1 Det europæiske charter om lokalt selvstyre fra 1985 påpeger i sin præambel (21), at »borgernes ret til at deltage i forvaltningen af offentlige anliggender er et af de demokratiske principper, som er fælles for alle Europarådets medlemmer«. Denne rettighed kan udøves mest direkte på lokalt og niveau.

5.2 Europarådets 144. konvention om udlændinges politiske deltagelse på lokalt niveau, som blev vedtaget i 1992 (22), fremfører, at udlændinges aktive deltagelse skaber grobund for udvikling og velfærd i lokalsamfundet. Konventionen opfordrer til at sikre de fastboende udlændinge ytringsfrihed, forsamlingsfrihed og organisationsret, fremme rådgivende råd, der skal repræsentere de fastboende udlændinge på lokalt niveau, samt fremme retten til at stemme ved lokalvalg. Dette instrument er imidlertid blevet underskrevet af meget få af Europarådets medlemsstater, hvorfor EØSU opfordrer medlemsstaterne til at ratificere det.

5.3 Det Europæiske charter for beskyttelse af menneskerettighederne i byen (23), som blev vedtaget i St. Denis i 2000 af mere end 70 europæiske byer, påpeger, at byen er et politisk og socialt rum for nærhedsdemokrati. Borgernes aktive deltagelse definerer byen. De byer, som har underskrevet charteret, forpligter sig til at anerkende retten til at deltage i det lokale liv gennem et frit og demokratisk valg af lokale repræsentanter, uden at skelne mellem udlændinge og statsborgere, og foreslår, at valgret og valgbarhed udvides til også at gælde de borgere, som har boet i byen i mindst to år. Under hensyntagen til de begrænsninger, der følger af de nationale lovgivninger, opfordrer de til, at demokratiet fremmes gennem inddragelse af borgere og borgerforeninger (gennem offentlige debatter, kommunale folkeafstemninger, offentlige møder, offentlige aktiviteter osv.) i de beslutninger, som har betydning for lokalsamfundet.

5.4 I 2003 vedtog medlemmerne af netværket Eurocities, som består af 128 store europæiske byer, et »Bidrag til god forvaltningsskik med hensyn til integration af indvandrere og modtagelse af asylansøgere« (24). Dette charter, som blev udarbejdet af og for byer, indeholder en række overordnede principper for håndteringen af integrationsspørgsmålet. Det anerkender, at de lokale integrationspolitikker er mere effektive, når de kan hente støtte i hele lokalsamfundet.

5.5 Regionsudvalget er særligt proaktivt, når det gælder integration. Regionsudvalget har således fremsat en række udtalelser (25), hvori det understreges, at de lokale og regionale myndigheder står i forreste linje, når det gælder om at udarbejde, gennemføre, evaluere og overvåge integrationspolitikken. De må derfor anses for at være centrale aktører i udviklingen af en sådan politik (26). Regionsudvalget peger også på betydningen af den aktive rolle, som de lokale og regionale myndigheder spiller i forbindelse med integrationen af indvandrere, og udvalget samarbejder med Kommission.

5.6 EØSU har afgivet en initiativudtalelse (27) rettet til Konventet, som udarbejdede den fejlslagne forfatningstraktat, hvori udvalget opfordrede til at tildele tredjelandestatsborgere med status som fastboende unionsborgerskab. Udvalget foreslår Kommissionen og Europa-Parlamentet, at de vedtager nye initiativer med henblik på at give de fastboende indvandrere mulighed for at erhverve borgerrettigheder, navnlig på lokalt plan.

5.7 Den anden udgave af Kommissionens Håndbog om integration for politiske beslutningstagere og praktikere (28) anbefaler, at der investeres i social mobilisering og organisering, strukturering af kommunikation og dialog samt styrkelse af de lokale integrationsnetværk.

5.8 SMART CITIES (29) (intelligente byer) blev oprettet i 2007 som et instrument til løbende evaluering. Heri deltager 70 middelstore europæiske byer, som deler strategier for bæredygtig udvikling inden for økonomi, mennesker, forvaltning, mobilitet, miljø og livskvalitet. Der anvendes forskellige indikatorer. EØSU foreslår, at der tages hensyn til de forslag, som fremsættes i denne udtalelse om indikatorer på områderne for mennesker og forvaltning.

5.9 Intercultural Cities (ICC) er et fælles program – joint action – under Europarådet og Kommissionen, der blev oprettet i 2008, som var europæisk år for interkulturel dialog. Formålet er at bidrage til udviklingen af en model for interkulturel integration i bysamfund, der er kendetegnet ved stor mangfoldighed. Her forstås interkulturalitet som et koncept, der fremmer politikker og praksis, som styrker interaktionen, forståelsen og respekten mellem forskellige kulturer og etniske grupper.

5.10 I dokumentet med titlen »Medborgerskab og deltagelse i den interkulturelle by« (30) analyserer ICC-programmet de metoder og procedurer, som byerne kan anvende med henblik på at fremme den interkulturelle dialog og interaktionen. Dokumentet bekræfter principperne i Europarådets konvention om udlændinges politiske deltagelse på lokalt niveau fra 1992 og lægger et kreativt fokus, hvor det anbefales at anvende fleksible høringer i uformelle sammenhænge. Der er tale om en supplerende og værdifuld tilgang til de langsigtede forvaltningsstrategier, baseret på rådgivende organer.

5.11 I øjeblikket er udlændinge i en lang række medlemsstater sikret (fuld eller delvis) stemmeret: Belgien, Danmark, Estland, Finland, Grækenland, Irland, Nederlandene, Malta, Portugal, Slovakiet, Spanien, Sverige og Storbritannien. Udlændinges aktive deltagelse er imidlertid begrænset, hvorfor EØSU anser det for nødvendigt, at de offentlige myndigheder i samarbejde med civilsamfundet iværksætter foranstaltninger til at fremme deres deltagelse.

5.12 Ifølge MIPEX III kan tredjelandsstatsborgere lade sig opstille som kandidater ved kommunalvalg i tre lande, deltage i kommunalvalg i ti lande, deltage i regionalvalg i syv lande og deltage i nationale valg i to (Portugal og Storbritannien). Som allerede nævnt findes der statslige rådgivende organer i elleve lande og lokale rådgivende organer i femten.

5.13 MIPEX III indeholder meget vigtige oplysninger, ikke kun om de lande, som konsulterer indvandrerne, men også om udviklingen af egentlige integrationspolitikker. Det er de lande, der har stærke rådgivende strukturer, som sikrer politiske friheder til alle, støtter indvandrernes civilsamfundsorganisationer med tilstrækkelige økonomiske midler, giver stemmeret og fulde borgerrettigheder og gør meget for at fremme samtlige borgeres fulde deltagelse i rådgivningsordninger inden for beskæftigelse, uddannelse, sundhed og boligforhold. MIPEX understreger, at rådgivende organer ikke er nogen erstatning for stemmeret.

5.14 De stærkeste rådgivende organer i Europa er de, som har eksisteret længst (nogle siden 1970'erne og 1980'erne), og de findes i de lande, der har den længste tradition for modtagelse af indvandrere. De svageste findes i lande, hvor indvandring er et nyere fænomen, hvilket er tilfældet i Sydeuropa. I de centraleuropæiske lande, som først for nylig er begyndt at modtage indvandrere, er rådgivningssystemerne svagt udviklede.

5.15 Set i lyset af Europarådets kriterier (31) fører en analyse af disse platforme til den konklusion, at skabelsen og opretholdelsen af dem ikke bør afhænge af politisk vilje fra myndigheders og regeringers side, men fastlægges ved specifikke lovbestemmelser. De bør kunne vedtage initiativer og modtage svar og tilbagemeldinger inden for de områder, hvor de er blevet konsulteret, hvilket at dømme efter udsagnene på det femte europæiske integrationsforum ikke er gængs praksis. Der bør være tale om repræsentative strukturer med en klar indvandrerledelse, og de bør modtage tilstrækkelige finansielle midler (32). EØSU understreger det nødvendige i at sikre, at organisationerne er repræsentative, og at kvinder også deltager.

5.16 Som led i udarbejdelsen af udtalelsen afholdt EØSU den 30. marts 2011 i samarbejde med regionalregeringen i Valencia en høring i Valencia om lokale og regionale myndigheders samarbejde med civilsamfundsorganisationer. I forbindelse med de forskellige indlæg præsenteredes erfaringer inden for rådgivning og deltagelse i Rom (Italien), regionen Flandern (Belgien), Strasbourg (Frankrig), Dublin (Irland), delstaten Hesse (Tyskland), Århus (Danmark) og Valencia (Spanien). I nærværende udtalelse gengives mange af de erfaringer og overvejelser, der kom frem på mødet.

5.17 EØSU mener, at de lokale og regionale myndigheder bør gøre det lettere for personer med indvandrerbaggrund at udøve deres foreningsfrihed, da de nationale lovgivninger kun giver begrænset statsborgerskab til tredjelandsstatsborgere (utilstrækkelig og ulige anerkendelse af retten til deltagelse i det politiske liv via stemmeafgivelse). Foreningsliv fremmer organiseret borgerdeltagelse, styrker solidaritetsnetværk, forbedrer borgernes bosættelsesvilkår og velfærd, og gavner samfundet som helhed.

5.18 De lokale og regionale myndigheder bør fremme oprettelsen af foreninger, navnlig for indvandrere, og støtte dem med tekniske ressourcer (rådgivning om foreningsledelse og demokratisk, økonomisk, finansiel og kommunikativ styring, opbygning af faglig kompetence og lederevner, navnlig for indvandrerkvinder, fremme af fora og netværk, udveksling af god praksis, etc.), finansielle ressourcer (tilskud, aftaler eller tildeling af kontrakter om serviceydelser); materielle ressourcer (infrastrukturer til foreninger: lokaler og grundlæggende ressourcer til udførelse af den pågældende aktivitet) med særlig opmærksomhed rettet mod aktioner til fremme af e-inklusion.

5.19 De lokale og regionale myndigheder bør fremme indvandreres inddragelse i civilsamfundets organisationer som medlemmer og ledere. Særlig vigtige er borgerforeninger, forældreforeninger i uddannelsessammenhæng, kvindeorganisationer, kulturforeninger, sportsforeninger, fritidsforeninger, religiøse foreninger, fagforeninger og arbejdsgiverforeninger. Fagforeninger i Europa har en stærk tradition for medlemskab blandt og deltagelse af arbejdstagere med indvandrerbaggrund, er kendetegnet ved stor etnisk og kulturel mangfoldighed og spiller en central rolle som konfliktmæglere.

5.20 Endvidere bør forbindelserne mellem indvandrerorganisationer og resten af det organiserede civilsamfund styrkes ved at fremme oprettelsen af netværk, der tager udgangspunkt i fælles sociale mål for alle borgere (uddannelse, beskæftigelse, boligforhold, byplanlægning og byudvikling). Det europæiske år for frivilligt arbejde er en lejlighed til at anerkende og støtte organisationer.

5.21 Organisationer antager mange forskellige former i EU: fora, rådgivende platforme eller organer samt dialoggrupper. Den tredje udgave af håndbogen om integration for politiske beslutningstagere og praktikere understreger, at en dialogplatform er et borgerforum »til åben og respektfuld meningsudveksling blandt indvandrere, med andre indfødte eller med myndighederne«. Målet er, at de involverede parter skal udvikle en fælles forståelse og tillid.

5.22 EØSU mener, at det europæiske integrationsforum bør arbejde i netværk med andre fora og rådgivende organer i EU. Også på nationalt plan bør de lokale og regionale fora oprette netværk (i denne sammenhæng er det interessant at kigge på praksis i Danmark, hvor det nationale råd for etniske minoriteter består af 14 medlemmer, som er valgt af 42 lokale foreninger).

5.23 EØSU ønsker at arbejde for mere demokratiske byer i Europa ved at fremme et fælles medborgerskab knyttet til bopælen i byen (et urbant medborgerskab som udtrykt af Rotterdams viceborgmester), der tager udgangspunkt i, at byen er det vigtigste miljø for udvikling af et fælles tilhørsforhold, som deles af personer med vidt forskellig baggrund. De fleste indvandrere identificerer sig mere med den by, de bor i, end med bopælslandet. Det er først og fremmest i byerne, at folk deler deres problemer, planer og drømme med andre.

6. Den Europæiske Integrationsfond

6.1 På det femte europæiske integrationsforum drøftedes fondens funktion på baggrund af den midtvejsevaluering, som Kommissionen er i gang med. I tråd med konklusionerne fremsætter EØSU følgende forslag: 6.1.1 Det samarbejdsprincip, der omtales i artikel 10 i afgørelsen om fonden, bør prioriteres højt. Medlemsstaterne bør derfor inddrage de regionale og lokale myndigheder samt civilsamfundsorganisationerne i udarbejdelsen, gennemførelsen og ex post-evalueringen af det flerårige program og i udnyttelsen af fonden på nationalt plan. 6.1.2 De nuværende regler og procedurer for fonden er for indviklede og udgør administrative hindringer, som vanskeliggør finansieringen både for civilsamfundet og de regionale og lokale myndigheder (33). EØSU anbefaler, at reglerne ændres i samarbejde med det europæiske integrationsforum og i overensstemmelse med samarbejdsprincippet, især reglerne for adgangskriterier, samfinansiering, gennemsigtighed og personrelaterede aspekter. EØSU mener, at det for at sikre, at fonden udgør en merværdi, er nødvendigt, at alle finansierede projekter garanterer, at det første grundlæggende fælles princip »integration er en tovejsproces« gennemføres i praksis.

Bruxelles, den 13. juli 2011 Staffan NILSSON Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EUT C 48 af 15.2.2011, s. 6.

(2) EUT C 248 af 25.8.2011, s. 135.

(3) EFT C 125 af 27.5.2002, s. 112.

(4) Rådsdokument. 14615/04. Fælles grundprincipper vedtaget af Rådet og repræsentanterne for medlemsstaterne den 19. november 2004.

(5) KOM(2005) 389 endelig. En fælles dagsorden for integration. En ramme for integration af tredjelandsstatsborgere i Den Europæiske Union.

(6) EUT C 347 af 18.12.2010, s. 19.

(7) R. Gropas and R. Zapata-Barrero (2011) »Active immigrants in multicultural contexts: democratic challenges in Europe«, in A. Triandafyllidou, T. Modood, and N. Meer European Multiculturalism(s): Cultural, religious and ethnic challenges. Edinbugh: Edinburgh University Press.

(8) EUT C 208 af 3.9.2003, s. 76.

(9) Migrant Integration Policy Index III, 2011.

(10) EUT C 318 af 23.12.2006, s. 128.

(11) EUT C 354 af 28.12.2010, s. 16.

(12) Rådets dokument, 13440/08, 24. september 2008.

(13) European Social Charter. Turin, 18 October 1961. Council of Europe (Strasbourg). Revised: Strasbourg, 3.V. 1996 http://www.coe.int/t/dghl/monitoring/socialcharter/.

(14) EUT C 354 af 28.12.2010, s. 59.

(15) EUT C 27 af 3.2.2009, s. 114.

(16) Stockholmprogrammet - Et åbent og sikkert Europa i borgernes tjeneste og til deres beskyttelse (EUT C 115 af 4.5.2010, s. 1). Afsnit 6.1.5.

(17) Consulting immigrants to improve nacional policies, Migration Policy Group.

(18) Den 15. og 16. april 2010.

(19) EUT C 347af 18.12.2010, s. 19 og EUT C 354 af 28.12.2010, s. 16.

(20) EUT C 48 af 15.2.2011, s. 6.

(21) Europæisk charter om lokalt selvstyre, vedtaget af Europarådets Ministerkomite i juni 1985 og åben for underskrivelse af medlemsstaterne den 15. oktober 1985, første dag for afholdelsen af Kommunalkongressens 20. forsamling.

(22) Convention on the Participation of Foreigners in Public Life at Local Level. Estrasburgo, 5.II.1992

(23) Europæisk charter for beskyttelse af menneskerettighederne i byen, 18.5.2000.

(24) Bidrag til god forvaltningsskik med hensyn til integration af indvandrere og modtagelse af asylansøgere, 28.11.2003.

(25) Regionsudvalgets udtalelse om »En fælles indvandringspolitik for Europa« (2009/C 76/07).

(26) Regionsudvalgets udtalelse om »Styrkelse af den samlede migrationsstrategi: øget koordinering, sammenhæng og synergi« (2009/C 211/05).

(27) EUT C 208 af 3.9.2003, s. 76.

(28) Håndbog om integration for politiske beslutningstagere og praktikere, anden udgave, maj 2007.

(29) http://www.smart-cities.eu/

(30) http://www.coe.int/t/dg4/cultureheritage/culture/Cities/paperviarregio_en.pdf

(31) Convention 144 of the Council of Europe on the participation of foreigners in public life at local level (1992).

(32) Consulting immigrants to improve national policies. Thomas Huddleston, Migration Policy Group.

(33) Jf. S. Carrera y A. Faure Atger (2011), Integration as a two-way process in the EU: Assessing the Relationship between the European Integration Fund and the Common Basic Principles on Integration, Executive Summary, Centre for European Policy Studies, CEPS: Bruxelles. Tilgængelig på http://www.ceps.eu/system/files/research_area/2011/02/CEPS_EIF_study_summary.pdf.