1. 6. 73 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 36/41 
HØRING AF DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG 
angående forslag til rådsbeslutning om oprettelse af en europæisk fond for monetært 
samarbejde 
A. ANMODNING OM UDTALELSE 
Rådet har på sin 226. samling den 5. og 6. februar 1973 besluttet at høre Det økono­
miske og sociale Udvalg angående ovennævnte forslag til beslutning. 
Anmodningen om udtalelse er af formanden for Rådet rettet til formanden for Det 
økonomiske og sociale Udvalg den 6. februar 1973. 
B. TEKST, HVOROM DER ER FORETAGET HØRING 
Det økonomiske og sociale Udvalg har udformet sin udtalelse om det udkast til 
beslutning, som Kommissionen forelagde Rådet den 25. januar 1973 på dets 109. 
plenarsamling, der afholdtes den 21. og 22. februar 1973 i Bruxelles. 
Teksten til forordning (EØF) nr. 907/73, som Rådet vedtog den 3. april 1973 på dette 
grundlag, er offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende nr. L 89 af 5. april 
1973, side 8. 
C. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Udvalget har på sin 109. plenarsamling, der afholdtes den 21. og 22. februar 1973 
i Bruxelles, vedtaget sin udtalelse om den under pkt. B ovenfor nævnte tekst med 
80 stemmer for og 2 imod af de 101 tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer, 
idet nitten undlod at stemme. 
Udtalelsen lyder som følger: 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG HAR VEDTAGET FØLGENDE BETÆNKNING: 
i betragtning af De europæiske Fællesskabers Råds 
anmodning om en betænkning af den 6. Februar 1973 
angående »Forslag til Rådsbeslutning, om oprettelsen 
af en europæiske Fond til fremme af det valuta­
politiske samarbejde«, 
i betragtning af artikel 235 i Traktaten, der danner 
grundlag for Det europæiske økonomiske Fællesskab, 
i betragtning af artikel 198 i Traktaten, der danner 
grundlag for Det europæiske Fællesskab, 
i betragtning af den beslutning, der er blevet taget 
den 6. februar 1973 af dets formand, i overensstem­
melse med artikel 22 i det interne reglement, om at 
overlade udarbejdelsen af en betænkning og en rap­
port desangående til afdelingen for de økonomiske 
og finansielle anliggender, 
i betragtning af den betænkning som blev afgivet af 
afdelingen for økonomiske og finansielle anliggender 
ved mødet den 21. februar 1973, 
i betragtning af den mundtlige rapport, der er blevet 
præsenteret af ordføreren, hr. Cammann, 
i betragtning af forhandlingerne ved dets 109. ple­
narsamling den 21. og 22. februar 1973, mødet 
den 22. februar 1973, Det økonomiske og sociale Udvalg mener, at god­
kendelsen af forslaget om en beslutning vedrørende 
oprettelsen af en europæisk Fond til fremme af det 
valutapolitiske samarbejde er en god ting, fordi en 
sådan Fond udgør det første nødvendige og vigtige 
instrument ved dannelsen af den økonomiske og 
valutariske union. Under de nuværende omstændig­
heder drejer det sig dog om et formelt forslag, som 
ikke bør forlede os til at nære falske forestillinger 
om virkeligheden. 
I. ALMINDELIGE BEMÆRKNINGER 
1. Oprettelsen af et europæisk valutasamarbejds-
fond bør ikke betragtes som en isoleret valutapolitisk 
forholdsregel, men bør betragtes som indlemmelsen 
i helheden af de bestemmelser, der sigter på oprettel­
sen af den økonomiske og valutamæssige union. 
I denne retning kan Udvalget kun bekræfte hvad 
det angav i sin »Undersøgelse af valutaproblemerne« 
den 27. februar 1972, da man fremkom med følgende 
erklæring: 
»Valutaordningen er ikke en uafhængig del af 
realiseringen af den økonomiske union: Det ville 
Nr. C 36/42 De Europæiske Fællesskabers Tidende 1. 6. 73 
frembyde en betydelig risiko, hvis en tilsynela­
dende valutanormalisering trådte i stedet for de 
beslutninger, der er nødvendige indenfor fælles­
skabspolitikken på det økonomiske, sociale og 
institutionelle plan. Valutaunionen kan kun blive 
en virkelighed, hvis den økonomiske union også 
er det, og dette på en reel måde. Dette princip er 
gældende for alle etaperne.« 
2. Udvalget er fuldt ud af samme mening som 
Kommissionen med hensyn til det formål, som 
sidstnævnte har defineret i sit forslag, nemlig at ud 
fra et valutamæssigt synspunkt bør valuta- og 
økonomiunionen kunne kendetegnes ved følgende 
karakteristiker på dets slutstadium: 
— enten ved en total og irreversibel indløselighed 
til en uigenkaldelig vekselkurs for fællesskabs-
valutaenhederne den ene mod den anden, 
— eller ved oprettelsen af en fælles valutaenhed. 
3. Hvis dette er det mål, som man søger at nå frem 
til, kan det europæiske valutasamarbejdsfond ikke 
blive oprettet udelukkende med den hensigt at samle 
de forskellige eksisterende mekanismer til en afvik­
ling af de månedlige restbeløb (udligninger) og til 
en valutahjælp på kort sigt. Man bør betragte dette 
som det første skridt på vejen til et fremtidigt 
system med en central Fællesbank, og i sammenhæng 
hermed burde den derfor gradvis have overdraget de 
funktioner som en centralbank idag besidder, såvel 
indadtil som udadtil. Dette burde der tages hensyn 
til når man fastlægger grundideen til Fonden. 
4. Hvad angår denne udviklingsproces af Fonden 
henimod et Fællesskabssystem for en centralbank 
bør man først og fremmest overvåge, at Fonden 
opretter et direkte og snævert informationssystem, så 
der kan opnås sikkerhed for, at Centralbankerne 
handler i overensstemmelse med hinanden. Hvis 
dette system udelukkende begrænsede sig til denne 
funktion, ville det ikke engang realisere de mini­
mumskrav, som man måtte stille til et valutapolitisk 
instrument. Det ville derfor være nødvendigt, at 
Fonden kunne fremme en tilnærmelse af kredit­
politikken og af de nødvendige hjælpemidler til en 
iværksættelse af en fælles valutapolitik; på dette 
stadium burde hjælpemidlerne være tilstede og være 
de samme inden for helheden af Fællesskabet. Man 
må i hvertfald advare mod en kompromisløsning, 
som kun ville bestå i en tilføjelse til de eksisterende, 
stærkt afvigende midler, som forefindes i medlems­
staterne. 
5. Ud fra denne antagelse, at fremskridt på det 
institutionelle, økonomiske og sociale område skal 
ske i samme takt er det uomgængeligt, at Fonden 
får tilstået udvidede opgaver, via nye beslutninger, som Rådet hurtigt burde antage, med hensyn til 
orienteringen af valutapolitikken. Hvad der dog 
forbliver det væsentlige, er at fra nu af, burde Fon­
den i stattuterne blive tilstået et ansvar, der kun 
tilkommer dette, med hensyn til de forholdsregler, 
som det vil antage, idet man dog underforstår, at 
disse forholdsregler vil ligge inden for rammerne af 
orienteringen af økonomipolitikken, som er blevet 
fastsat af fællesskabsinstanserne. 
II. SÆRLIGE BEMÆRKNINGER 
1. Blandt Fondens nuværende opgaver bør man 
først og fremmest nævne, den nødvendige koncen­
tration, som er forudset i Beslutningsforslagets arti­
kel 3, samt den politik, som sigter på indgreb an­
gående opretholdelsen af valutamarkedssvingningerne 
i overensstemmelse med beslutningen af 21. marts 
1972. Udvalget beklager, at man ikke har Samar-
bejdsoverenskomsten af den 10. april 1972 i hænde, 
en overenskomst som angik det udvidede Fællesskabs 
centralbanker, selvom denne overenskomst er et af 
grundelementerne for udvidelsen af Fonden. 
2. Hvad angår den mellemmand, som udførelsen af 
Fondens transaktioner vil påhvile, hvad angår de 
tekniske opgaver, burde man præcisere, for så vidt 
angår følgende opgaver: om Banken for de inter­
nationale transaktioner kan blive benyttet i den 
første etape. Udførelsen af Fondens transaktioner 
burde foretages af Fonden selv, så snart som denne 
vil råde over en tilstrækkelig passende administrativ 
struktur. 
3. Med det formål at undgå en splittelse af de 
centraler, som sidder inde med en beslutningsdygtig­
hed indenfor det valutamæssige område, ville det 
være oportunt, hvis Fondens forvaltningsråd over­
tager de funktioner, der påhviler Centralbankdirek­
tørernes Udvalg i takt med sine voksende opgaver. 
Sidstnævnte ville således blive tilståret en rimelig 
betydning og ville på denne måde gradvis kunne 
muliggøre Fællesskabets valutaenhed. 
III. KONKLUSION 
1. Man må ikke forvente, at Fonden skal kunne 
løse de problemer, som ligger uden for dets egentlige 
område. Den kan i særdeleshed ikke overtage den 
opgave at skulle udligne de ulemper, som fremkom­
mer ved de aktuelle nationale økonomiske politikkers 
forskelle. Man må først i langt højere grad ko­
ordinere disse på Fællesskabsplan. Med dette for øje 
burde tilståelsen, selv på kort sigt, af lettelser for 
betalingsbalancens vedkommende, ifald der er tale 
herom, underkastes passende forholdsregler af økono­
miskpolitisk art, og heriblandt oprettelsen af strin­
gente procedurer med hensyn til koordineringen af 
den nationale økonomiske politik. Slutformålet må 
være en istandsættelse af en progressiv fælleshand-
1. 6. 73 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 36/43 
ling med hensyn til reserverne og oprettelsen af en 
fælles valuta. 
2. Den seneste udvikling, således som man har 
iagtaget denne på valutamarkedet, har endnu engang 
påvist, hvor presserende, det er at skabe et snævrere 
samarbejde med hensyn til valutapolitikken inden 
for Fællesskabet. En økonomisk integration vil ikke 
være mulig i Europa, hvis valutaforstyrrelser oftere 
og oftere skaber revalueringer eller devalueringer, 
som er hastigt foretaget. Denne bemærkning gælder 
lige så vel for valutakursernes ubestandighed, som har 
lige så ugunstige virkninger på integrationsprocessen. 
Derfor bør man få ideen til og realisere, uden nogen 
form for forsinkelse, en fælles og konstruktiv euro­
pæisk valutapolitik, som er grundet på faste veksel­
kurser og som kun kan ændres ved drøftelser på 
Fællesskabsplan. Oprettelsen af nye hjælpemidler — 
deri indbefattet oprettelsen af en Europæisk Valuta­
fond — er ikke i sig selv tilstrækkelig. 
Dette vil især være tilfældet, så længe der inden for 
Fællesskaberne findes tre lande med helt flydende, 
tre lande med delvis flydende og tre lande med helt 
faste valutakurser. 
I denne situation kan Fonden med dens afregnings-
mekanisme kun i fuldt omfang være virksom for de 
sidstnævnte, i nogen grad for de tre andre lande og 
overhovedet ikke for den førstnævnte gruppe. 
3. Derfor er det i første række nødvendigt med 
en forstærket politisk vilje til en fælleseuropæisk 
Udfærdiget i Bruxelles, den 22. februar : økonomisk og valutarisk politik i medlemslandene, 
og dermed en vilje til at afgive selvstændighed, hvor 
det er nødvendigt. Inden for Fællesskaberne må der 
tilmed i det mindste være tale om et omfattende 
fællesskab ved drøftelser og konsultationer, hvilket 
beklageligvis ikke var tilfældet i midten af februar 
1973. 
4. Det er ligeledes uundværligt, at medlemsstaterne 
giver udtryk for en større valutasolidaritet med 
hensyn til den fælles indstilling, som de vil indtage 
over for de store verdensomspændende valutaenheder, 
dollar og yen, og ligeledes hvad angår deres fælles 
bidrag til omorganisering af det internationale valuta­
system. 
I denne forbindelse burde Fællesskaberne i de inter­
nationale valutapolitiske forhandlinger lade sig re­
præsentere ved én fælles talsmand, som skulle give 
udtryk for et i fællesskab fastlagt synspunkt. 
5. Endelig er det nødvendigt, at Fondens funk­
tioner i den nærmeste fremtid udvides betragteligt, 
således at den kan blive til en drivkraft for den 
valutapolitiske integration; samtidig må regeringerne 
lægge deres politiske vilje og deres handlinger til 
rette på en sådan måde, at det lader sig forene med 
den samlede målsætning, der kommer til udtryk i 
tanken om en økonomisk og valutarisk union. 
Formanden for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Alfons LAPPAS