tr*ir it H 
A £ 
>V it 
ft A A KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 28.07.1998 
KOM(1998) 475 endelig udg. 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET 
OM GENNEMFØRELSEN AF FORORDNING 
(EØF) NR. 259/93 
OM OVERVÅGNING AF OG KONTROL MED 
OVERFØRSEL AF AFFALD INDEN FOR, TIL OG FRA 
DET EUROPÆISKE FÆLLESSKAB 

INDHOLDSFORTEGNELSE 
I. INDLEDNING 4 
II. SAMMENFATNING AF DE DATA, MEDLEMSSTATERNE 
HAR OPLYST PÅ GRUNDLAG AF SPØRGESKEMAET 
FRA BASEL-KONVENTIONENS SEKRETARIAT 6 
A. ANVENDELSEN AF DE SPECIFIKKE BESTEMMELSER I BASEL-KONVENTIONENS 
ARTIKEL 13 
1. Udpegning af kompetente myndigheder og forbindelsesorganer 
2. Definitionen af farligt affald, såfremt der er forskel i forhold til listerne i 
Basel-konventionens bilag I og II 
3. Medlemsstaternes beslutninger om helt eller delvist at nægte import af 
farligt affald eller andet affald med henblik på bortskaffelse i et område, 
som hører ind under deres nationale kompetence 
4. Nationale beslutninger om at begrænse eller forbyde eksport af 
farligt affald eller andet affald 
5. Andre oplysninger, der måtte kræves i henhold til artikel 13, stk. 4, i 
Basel-konventionen 
6. Fremsendelse af oplysninger om mængden af eksporteret farligt affald eller 
andet affald, dets art, egenskaber, bestemmelsessted, eventuelt transitland 
og anvendt bortskaffelsesmetode som anført i svaret på anmeldelsen 
7. Oplysninger om mængden af importeret farligt affald eller andet affald, 
dets art, egenskaber, oprindelse og anvendte bortskaffelsesmetoder 
8. Oplysninger om bortskaffelsesoperationer, som ikke er forløbet 
planmæssigt 
9. Bestræbelser for at begrænse mængden af farligt affald eller andet affald, 
som er genstand for grænseoverskridende transport 
10. Oplysninger om foranstaltninger, parterne har vedtaget med henblik på 
at gennemføre Basel-konventionen 
11. Oplysninger om statistiske data 
12. Oplysninger om bilaterale, multilaterale og regionale aftaler og ordninger, 
som er indgået i henhold til Basel-konventionens artikel 11 
13. Oplysninger om uheld under grænseoverskridende transport og 
bortskaffelse af farligt affald eller andet affaldt samt de foranstaltninger, 
der er truffet til afhjælpning heraf 
14. Oplysninger om bortskaffelsesmuligheder, som bruges i områder 
inden for det nationale kompetenceområde 
15. Oplysninger om foranstaltninger til udvikling af teknologier, som tilsigter 
at begrænse og/eller eliminere frembringelsen af farligt affald og andet 
affald 
16. Alle andre oplysninger om forhold, som parternes konference 
må anse for relevante 
B. ANDRE OPLYSNINGER, DER KRÆVES I SPØRGESKEMAET FRA 
BASEL-KONVENTIONENS SEKRETARIAT 
1. Oplysninger om frembringelsen af farligt affald og andet affald, 
der er omfattet af Basel-konventionen 
2. Oplysninger om tekniske kilder 
3. Oplysninger om mulighederne for at stille nødvendig ekspertbistand 
og udstyr til rådighed med henblik på hurtig hjælp til stater i tilfælde af 
nødsituationer 
III. KONKLUSIONER 
I. INDLEDNING 
Rådets forordning (BØF) nr. 259/93 af 1. februar 1993 er det lovgivningsmæssige 
grundlag for EF-politikken for kontrol med overførsel af affald inden for, til og fra EU. 
Forordningen har været i kraft siden maj 1994 og tager sigte på at tilrettelægge 
overvågningen af og kontrollen med overførsler af affald på en sådan måde, at der 
tages hensyn til behovet for at bevare, beskytte og forbedre miljøet. 
Forordningen bygger på hovedprincipperne i EF-strategien for affaldshåndtering, især 
forebyggelse, nyttiggørelse og endelig bortskaffelse, og fastsætter nogle normer, som 
skulle gøre det muligt for EU som helhed selv at sørge for bortskaffelsen af sit affald 
og for medlemsstaterne hver for sig at arbejde hen imod dette mål under hensyntagen 
til de geografiske forhold eller behovet for specialiserede anlæg for visse typer affald. 
Forordningen indeholder en række elementer, der skal sikre kontrollen med overførsler 
af affald i EU, særlig: 
angivelse af, hvilket affald forordningen ikke omfatter, og hvilket affald den 
omfatter, 
definitioner og en fælles terminologi for overførsler af affald, 
krav vedrørende overførsler, eksport, import og transit af affald med henblik på 
bortskaffelse eller nyttiggørelse, 
oplysningspligt for medlemsstaterne og for Kommissionen. 
I forordningens artikel 41 står der: 
"1. Inden udgangen af hvert kalenderår udarbejder medlemsstaterne en rapport i 
overensstemmelse med artikel 13, stk. 3, i Basel-konventionen og sender den til 
Basel-konventionens sekretariat og en kopi af den til Kommissionen. 
2. Kommissionen udarbejder på grundlag af disse rapporter hvert tredje år en 
rapport om Fællesskabets og dets medlemsstaters gennemførelse af denne 
forordning. Den kan med henblik herpå anmode om yderligere oplysninger i 
overensstemmelse med artikel 6 i direktiv 91/692/EØF." 
I overensstemmelse med ovennævnte forpligtelse har medlemsstaterne tilsendt 
Kommissionen rapporterne om overvågningen af og kontrollen med overførsler af 
affald. 
Kommissionen har modtaget rapporter fra følgende medlemsstater: 
For 1994: Frankrig, Tyskland, Spanien, Det Forenede Kongerige, Italien, Portugal, 
Danmark, Luxembourg, Nederlandene, Sverige, Finland, Østrig og Belgien. 
For 1995: Danmark, Nederlandene, Luxembourg, Tyskland, Det Forenede Kongerige, 
Spanien, Portugal, Italien, Østrig, Belgien og Finland. 
For 1996: Kun Luxembourg og Portugal har fremsendt rapporter. 
3 
Kommissionen skal nu udarbejde sin treårsrapport, hvori skal indgå de oplysninger, 
medlemsstaterne har givet. Den foreliggende rapport dækker årene 1994, 1995 og 1996 
og skulle kunne danne grundlag for en evaluering af kontrollen med 
grænseoverskridende overførsler af affald på hele EU's område. Da medlemsstaterne 
imidlertid kun har givet ufuldstændige oplysninger, der udelukkende refererer til artikel 
13 og 16 i Basel-konventionen, kan denne første rapport ikke blive helt så detaljeret, 
som man kunne ønske. 
II. SAMMENFATNING AF DE DATA, MEDLEMSSTATERNE 
HAR OPLYST PÅ GRUNDLAG AF SPØRGESKEMAET FRA 
BASEL-KONVENTIONENS SEKRETARIAT 
A. ANVENDELSEN AF DE SPECIFIKKE BESTEMMELSER I BASEL-
KONVENTIONENS ARTIKEL 13 
1. UDPEGNING AF KOMPETENTE MYNDIGHEDER OG FORBINDELSES-
ORGANER 
I henhold til Basel-konventionens artikel 13, stk. 2, litra a), skal parterne gennem 
sekretariatet underrette hinanden om ændringer i de kompetente myndigheder og/eller 
forbindelsesorganer, som er udpeget i henhold til konventionens artikel 5. 
I 1996 offentliggjordes en liste over kompetente myndigheder i medlemsstaterne (EFT 
nr. C 327 af 31.10.1996). 
2. DEFINITIONEN AF FARLIGT AFFALD, SÅFREMT DER ER FORSKEL I 
FORHOLD TIL LISTERNE I BASEL-KONVENTIONENS BILAG I OG II 
I henhold til Basel-konventionens artikel 13, stk. 2, litra b), skal parterne underrette 
hinanden om ændringer i deres nationale definition af farligt affald i henhold til 
konventionens artikel 3. 
Spanien meddeler, at der ikke er sket ændringer i den nationale definition af farligt 
affald i forhold til, hvad der er defineret som sådant i Basel-konventionen. 
Belgien anfører, at definitionen af farligt affald er i overensstemmelse med EF-
lovgivningen. Med hensyn til grænseoverskridende transport af affald til endelig 
bortskaffelse sondres der ikke i forordning 259/93 mellem farligt affald og ikke-farligt 
affald. Affald til nyttiggørelse er derimod defineret i forordningens bilag II, III og IV i 
overensstemmelse med OECD's nomenklatur. 
For Bruxelles-regionen gælder den i lov af 7. marts 1991 fastsatte definition af farligt 
affald. Det er den samme definition som i EF-direktivet om farligt affald 
(91/689/EØF). 
l'or Vallonien gælder den definition af farligt affald, der er fastsat i en bekendtgørelse 
af 9. april 1992 om farligt og giftigt affald, samt i en beslutning af 10. juli 1997. Det er 
defineret som affald, der besidder en eller fiere af følgende farlige egenskaber: 
eksplosivt, brandnærende, let antændeligt, hudirriterende, giftigt, kræftfremkaldende, 
ætsende, smittefarligt, teratogent, mutagent eller miljøskadeligt. Disse former for 
farligt affald figurerer på en vejledende liste over affald, der kan deponeres på særlige 
pladser (klasse 1 og 2). 
For Flanderns vedkommende meddeler myndighederne, at den flamske regerings 
beslutning om definition af farligt affald af 24. maj 1995 er sammenfaldende med 
definitionerne i EF-direktiv 91/689/EØF og Rådets beslutning 94/904/EF. 
Frankrig meddeler, at den nomenklatur for affald, der anvendes, er den, der figurerer i 
en udtalelse af 16. maj 1985 om nomenklaturen for affald, offentliggjort i den franske 
statstidende den 16. maj 1985. 
Tyskland oplyser, at loven om bortskaffelse og genindvinding trådte i kraft den 7. 
oktober 1996. Med denne lov og anordningen om klassifikation af affald, der kræver 
særlig kontrol, er den liste over farligt affald, som figurerer i Rådets beslutning 
94/904/EF af 22. december 1994, blevet transponeret i tysk lovgivning. 
Affaldskoderne anvender ikke kategorien "Y" i Basel-konventionens bilag I og II. 
Med hensyn til grænseoverskridende transport af affald til bortskaffelse sondres der 
ikke i Rådets forordning 259/93 mellem farligt affald og ikke-farligt affald. 
Affald til nyttiggørelse er defineret i bilag II, III og IV i overensstemmelse med 
OECD's nomenklatur (grøn, orange og rød liste). I øjeblikket kan disse lister 
vanskeligt sammenlignes med bilag I og 11 i Basel-konventionen. Så snart 
arbejdsgruppen har udarbejdet mere fyldestgørende lister over farligt affald, vil det 
ifølge de tyske myndigheder blive langt lettere at foretage en sådan sammenligning. 
Det Forenede Kongerige giver samme oplysninger som Tyskland. Myndighederne 
anfører, at affald til bortskaffelse er omfattet af forordning 259/93. Heri sondres der 
ikke mellem farligt affald og ikke-farligt affald. 
Affald til nyttiggørelse er defineret i bilag II, III og IV i overensstemmelse med 
OECD's nomenklatur. I øjeblikket kan disse lister ikke sammenlignes med bilag I og II 
i Basel-konventionen. Når arbejdsgruppen har udarbejdet mere fyldestgørende lister 
over farligt affald, bliver det lettere at foretage en sådan sammenligning. 
Portugal oplyser, at der i november 1995 trådte en ny lovgivning i kraft om 
affaldshåndtering (lovbekendtgørelse nr. 310/95). Ifølge de portugisiske myndigheder 
er affald og farligt affald i denne lovgivning defineret på samme måde som i EF-
direktiverne. De nationale lister over affald og farligt affald er ligeledes 
sammenfaldende med de lister, der er fastsat ved henholdsvis Kommissionens 
beslutning 94/3/EF og Rådets beslutning 94/4/EF. 
Sverige meddeler, at den svenske definition af farligt affald er sammenfaldende med 
definitionen i forordning 259/93. 
Finland meddeler, at de finske definitioner af affald og farligt affald blev ændret, da 
loven om affald (1072/93) og bekendtgørelsen om affald (1390/93) trådte i kraft. 
Bekendtgørelsen indeholder en detaljeret definition af farligt affald. I 
overensstemmelse med definitionen af farligt affald (dvs. affald, der indebærer fare for 
menneskers helbred eller miljøet som følge af kemiske eller andre egenskaber) 
betegnes alt affald, der figurerer i bilag II og III, og som har en af de i bilag IV anførte 
egenskaber, som farligt affald. 
Bilag II, III og IV er sammenfaldende med bilag I, II og III i direktiv 91/689. 
De finske myndigheder anfører, at der ikke er sket ændringer i den nationale definition 
af affald, der kan transporteres over grænserne, i forhold til loven om international 
kontrol med affald. 
Der gøres opmærksom på, at forordning 259/93 trådte i kraft den 1. januar 1995, 
hvilket indebar ophævelse af loven om international kontrol med affald. 
Østrig oplyser, at eksport af farligt affald og ikke-farligt affald i henhold til paragraf 
35 i forbundsloven om affaldshåndtering kræver en eksporttilladelse, således at der i 
overensstemmelse med artikel 1, stk. 1, litra b), i Basel-konventionen sikres kontrol 
med alt affald. I henhold til paragraf 35 i forbundsloven om affaldshåndtering skal der 
foreligge en skriftlig godkendelse fra de kompetente myndigheder i importlandet, og 
der skal være sikkerhed for, at det pågældende affald håndteres miljømæssigt 
forsvarligt (Basel-konventionens artikel 4). Den eneste undtagelse vedrører forskellige 
former for affald, der figurerer på OECD's grønne liste, såfremt der er tale om eksport 
til et godkendt genindvindingsanlæg i et OECD-land. Der findes dog . også 
kvalitetsnormer for denne form for affald, som skal overholdes. 
I henhold til paragraf 35 og 35a i forbundsloven om affaldshåndtering gives der 
eksporttilladelse til affald, der figurerer i Basel-konventionens bilag I og II, samt til 
farligt affald, der svarer til den nationale definition af affald. 
Den østrigske affaldskode (ÔNORM S2100) anvender ikke "Y"-kategorierne i Basel-
konventionens bilag I og II. Den nationale definition af farligt affald, som figurerer i 
lovgivningen om farligt affald (den østrigske lovtidende 1991/49), er baseret på den 
nationale affaldskode. 
Italien, Grækenland, Danmark, Luxembourg, Nederlandene og Irland har ikke 
givet nogen oplysninger. 
3. MEDLEMSSTATERNES BESLUTNINGER OM HELT ELLER DELVIST AT 
NÆGTE IMPORT AF FARLIGT AFFALD ELLER ANDET AFFALD MED 
HENBLIK PÅ BORTSKAFFELSE I ET OMRÅDE, SOM HØRER IND 
UNDER DERES NATIONALE KOMPETENCE 
I henhold til Basel-konventionens artikel 13, stk. 2, litra c), skal parterne gennem 
sekretariatet underrette hinanden om beslutninger, de træffer om helt eller delvist at 
nægte import af farligt affald eller andet affald med henblik på bortskaffelse i et 
område, som hører ind under deres nationale kompetence. 
Spanien meddeler, at der ikke er truffet officielle beslutninger af generel karakter om 
helt eller delvist forbud mod import af affald. Hver overførsel vurderes individuelt. 
Belgien oplyser, at man for import af affald til bortskaffelse følger bestemmelserne i 
artikel 3, 4, 19 og 20 i forordning 259/93. På samme måde anvendes bestemmelserne i 
artikel 6, 7, 8, 9, 10, 21 og 22 i forordning 259/93 for så vidt angår genindvinding og 
genanvendelse. 
De belgiske myndigheder tillader ikke import af affald, såfremt der ikke foreligger en 
tilladelse til at behandle affaldet, eller hvis anmeldelsen er ufuldstændig, eller der er 
tale om ulovlig transport. 
Frankrig opererer med en anden klassifikation af affald end den, der figurerer i 
forordning 259/93. Der sondres således i Frankrig mellem affald uden skadelige 
virkninger (det skulle ifølge den franske definition være husholdningsaffald, 
almindeligt industriaffald og ikke-jernholdige metaller), og affald med skadelige 
virkninger. 
De franske myndigheder oplyser, at i henhold til bekendtgørelse 90-267 af 23. marts 
1990, som ændret i 1992, er der forbud mod enhver form for import af 
husholdningsaffald til deponering på lossepladser bortset fra de tilfælde, som er 
udtrykkeligt fastsat i planerne for affaldshåndtering. Desuden kræves der en 
forhåndsgodkendelse ved import af affald til andre formål end deponering. 
Denne bestemmelse har medført et kraftigt fald i importen af husholdningsaffald siden 
1991.1 1994 blev der importeret 5 600 tons. 
Almindeligt industriaffald figurerer nu på OECD's grønne liste og har siden 1995 ikke 
krævet nogen særlig tilladelse, men blot en anmeldelse. 
De franske myndigheder oplyser, at ikke-jernholdige metaller i de tidligere rapporter 
blev medregnet under affald med skadelige virkninger. Eftersom de ikke er giftige i 
uforarbejdet stand, har de siden 1994 været holdt uden for dette regnskab og indgår 
således ikke i importen og eksporten af affald med skadelige virkninger. 
Med hensyn til affald med skadelige virkninger oplyses det, at hovedparten (95,8%) 
kommer fra EU og resten fra OECD-lande. 
Tyskland oplyser, at man anvender bestemmelserne i forordning 259/93 af 1. februar 
1993 om overvågning af og kontrol med overførsel af affald inden for, til og fra det 
europæiske fællesskab, og henviser til specielt til artikel 19, stk. 1, og artikel 2, stk. 1. 
Det Forenede Kongerige anfører, at følgende regulativer forbyder import af farligt 
affald både til bortskaffelse og til genindvinding: 
Regulativ nr.3 om asbest (forbud) fra 1992 forbyder import af amfibolholdig 
asbest. 
Regulativ nr. 4 (artikel 2) om kontrol med sundhedsfarlige stoffer forbyder 
import af dinaphtylamin, benzidin og triaminodiphenyl og disses salte samt alle 
stoffer, der indeholder en af disse forbindelser med en samlet koncentration på 
over 0,1%. 
Portugal oplyser, at man følger bestemmelserne i forordning 259/93, især for så vidt 
angår artikel 4, 7, 19 og 21. Desuden henvises der til paragraf 7 i lovbekendtgørelse nr. 
310/95. 
Nederlandene modtog i 1994 1331 anmeldelser, hvoraf 382 drejede sig om import, 
715 om eksport og 234 om transit. De tilsvarende tal for 1995 er ikke oplyst. 
I 1994 afviste Nederlandene at give tilladelse til import af farligt affald til bortskaffelse 
i femten tilfælde. Det drejede sig om PCB-holdigt affald, olieholdigt slam, fotografisk 
affald, opløsningsmidler indeholdende malingrester, syre indeholdende organiske 
forurenende stoffer samt svovlholdige syrer. 
I 1995 blev der nægtet tilladelse til import af farligt affald i ni tilfælde, heraf vedrørte 
de to bortskaffelse af affald, og syv tilfælde vedrørte genindvinding af affald. Det er 
kun i nogle få tilfælde oplyst, hvor affaldet kom fra. Det pågældende affald var PCB-
holdigt affald, flydende gasser, forurenet jord og svovlholdigt affald. 
De nederlandske myndigheder oplyser, at de udelukkende tillader import fra OECD-
lande af de former for affald, der figurerer i bilag I til Basel-konventionen. Dette affald 
importeres med henblik på bortskaffelse eller genindvinding. 
Sverige meddeler, at man hverken tillader import eller eksport af affald, medmindre 
det modtagende anlæg er i besiddelse af alle nødvendige tilladelser til at behandle det 
pågældende affald. 
Danmark og Finland anfører, at der ikke er truffet officielle beslutninger 
desangående. 
Østrig erklærer ligeledes, at der ikke er truffet officielle beslutninger om forbud. 
Tilladelserne til import gives sag for sag, og kun såfremt de modtagende anlæg til 
genanvendelse eller bortskaffelse har de nødvendige tilladelser og råder over den 
fornødne kapacitet. 
Italien, Grækenland, Luxembourg og Irland har ikke givet nogen oplysninger. 
NATIONALE BESLUTNINGER OM AT BEGRÆNSE ELLER FORBYDE 
EKSPORT AF FARLIGT AFFALD ELLER ANDET AFFALD 
I henhold til Basel-konventionens artikel 13, stk. 2, litra d), skal parterne underrette 
hinanden om beslutninger, de træffer om at begrænse eller forbyde eksport af farligt 
affald eller andet affald. 
Spanien oplyser, at man følger bestemmelserne i forordning 259/93, i henhold til 
hvilke eksport af affald til bortskaffelse kun må finde sted til EFTA-landene (artikel 
14). Ligeledes er eksport af affald til AVS-landene forbudt i henhold til artikel 18. Al 
anden eksport er reguleret afhængigt af bestemmelseslandet. 
I praksis foregår der kun eksport af affald fra Spanien til lande i EU. 
Belgien meddeler, at man siden 7. maj 1994 har fulgt bestemmelserne i forordning 
259/93. 
For så vidt angår affald til bortskaffelse, gælder bestemmelserne i forordningens artikel 
3, 4, 14, 15 og 18. For affald til genindvinding og genanvendelse gælder artikel 6, 7, 8, 
9, 10, 16, 17 og 18. 
De belgiske myndigheder giver ikke tilladelse til eksport af affald i følgende tilfælde: 
hvis myndighederne i bestemmelseslandet afviser at give tilladelse, 
hvis anmeldelsen er ufuldstændig, 
hvis overførslen er foretaget uden hensyntagen til den nationale lovgivning 
(principperne om nærhed og tilstrækkelig egenkapacitet på nationalt plan og EF-
plan). 
8 
Frankrig besvarer ikke spørgsmålet direkte. Der medsendes dog tabeller over 
eksporten, som kan fås ved henvendelse til Generaldirektorat XI, Afdeling for 
Affaldsforvaltning, Rue de la Loi 200, B-1049 Bruxelles. 
Tyskland meddeler, at man anvender bestemmelserne i forordning 259/93, navnlig for 
så vidt angår artikel 14-18. Eksport af affald til bortskaffelse er således forbudt, med 
undtagelse af eksport til EFT A-lande, som også er parter i Basel-konventionen. 
Ligeledes har forordning (EF) nr. 120/97 af 20. januar 1997 om ændring af forordning 
259/93 betydet, at affald fra EU-lande til genindvinding eller genanvendelse, som 
figurerer i bilag V (den orange og den røde liste), siden 1. januar 1998 ikke har måttet 
eksporteres til ikke-OECD-lande. 
Det Forenede Kongerige meddeler, at man følger bestemmelserne i forordning 
259/93, i henhold til hvilke eksport af affald til bortskaffelse til ikke-EU-lande, bortset 
fra RITA-lande (som også er parter i Basel-konventionen), er forbudt. Eksport af affald 
til genindvinding er også forbudt i henhold til forordningen, bortset fra til OECD-
lande, parter i Basel-konventionen og lande, med hvilke EF har indgået bilaterale eller 
multilaterale aftaler. 
Portugal anfører, at man følger bestemmelserne i forordning 259/93, og henviser 
specifikt til artikel 4, 7, 14, 16, 17 og 18. 
Luxembourg meddeler, at der i henhold til lov om affaldshåndtering af 17. juni 1994 
kræves en særlig tilladelse til eksport af affald (både til bortskaffelse, genindvinding og 
genanvendelse) til ikke-EF-lande, men at der er totalforbud mod eksport af affald til 
ikke-OECD-lande. 
Nederlandene afviste i 1994 at give tilladelse til eksport af farligt affald i 45 tilfælde, 
og i 73 andre tilfælde blev der nedlagt forbud for en del af året. Det oplyses ikke i 
rapporten, til hvilke lande affaldet skulle være eksporteret. Afvisningerne er primært 
begrundet i den flerårige nederlandske affaldshåndteringsplan, i henhold til hvilken der 
ikke gives tilladelse til eksport, hvis genindvindingen også kan foregå i Nederlandene. 
De nederlandske myndigheder anfører, at man i 1995 totalt forbød eksport af farligt 
affald i 16 tilfælde og tillod begrænset eksport i 60 andre tilfælde. Denne sondring 
forklares ikke nærmere. 62 af disse tilfælde drejede sig om bortskaffelse af farligt 
affald, og 14 tilfælde drejede sig om genindvinding. Den væsentligste begrundelse for 
at nægte at give tilladelse er også her, at det var muligt at foretage genindvinding -
herunder også afbrænding - af affaldet i Nederlandene. 
Sverige giver kun tilladelse til eksport af affald, hvis det modtagende anlæg har de 
nødvendige tilladelser til at behandle det pågældende affald. 
Finland meddeler, at man har fulgt bestemmelserne i forordning 259/93, siden 
forordningen trådte i kraft den 1. januar 1995, og at der ikke tidligere fandtes officielle 
regler om forbud mod eksport af affald. 
Den I. oktober 1995 trådte det finske miljøministeriums beslutning (1127/95) af 15. 
september 1995 i kraft, hvorefter det er forbudt at eksportere farligt affald til 
genindvinding til ikke-OECD-lande. 
Østrig anfører, at der udelukkende kan gives tilladelse til eksport af farligt affald til 
bortskaffelse til lande, der er parter i Basel-konventionen (paragraf 35a i den østrigske 
forbundslov om affaldshåndtering nr. 1992/715). 
Eksporttilladelse gives kun i følgende tilfælde: 
hvis det ikke er muligt at bortskaffe affaldet inden for landets egne grænser, eller 
hvis transporten til det anlæg, hvor bortskaffelsen skulle finde sted, er længere 
end transporten til et udenlandsk anlæg af tilsvarende standard, og 
hvis det kan garanteres, at affaldet håndteres miljømæssigt forsvarligt i 
overensstemmelse med østrigske normer. 
Det er dog først fra 1. januar 1995, da forordning 259/93 trådte i kraft, at der har været 
generelt forbud mod eksport af affald, bortset fra eksport til bortskaffelse til EU-lande 
eller EFTA-lande, der har undertegnet Basel-konventionen. 
For så vidt angår genindvinding og genanvendelse, kan der kun gives tilladelse til 
eksport af farligt affald, hvor det drejer sig om eksport til lande, der har undertegnet 
Basel-konventionen, eller OECD-lande (OECD-beslutning C(92)39). Der gives kun 
tilladelse: 
hvis der er brug for materialet som råvarer (den nationale definition af 
genanvendelse er snævrere end bilag IV B til Basel-konventionen), 
hvis der er sikkerhed for, at affaldet håndteres miljømæssigt forsvarligt (i 
overensstemmelse med østrigske normer), 
hvis der ikke foreligger internationale aftaler, der forbyder eksporten. 
Italien, Grækenland, Danmark og Irland har ikke givet nogen oplysninger. 
5. ANDRE OPLYSNINGER, DER MÅTTE KRÆVES I HENHOLD TIL 
ARTIKEL 13, STK. 4,1 BASEL-KONVENTIONEN 
I Basel-konventionens artikel 13, stk. 2, litra e), står der: "Parterne skal gennem 
sekretariatet underrette hinanden om enhver anden oplysning, der måtte kræves i 
henhold til stk. 4." I henhold til stk. 4 skal parterne i overensstemmelse med deres 
nationale love og bestemmelser sørge for, at der fremsendes en kopi af hver enkelt 
anmeldelse, der gives til grænseoverskridende transport af farligt affald og andet affald, 
samt af svaret herpå til sekretariatet, når en part, hvis miljø kan påvirkes af den nævnte 
grænseoverskridende transport, har anmodet herom. 
Spanien meddeler, at den i artikel 13, stk. 4, omhandlede situation ikke er opstået i 
forbindelse med de overførsler, der er blevet kontrolleret i Spanien. 
Luxembourg oplyser, at der udelukkende eksporteres affald til lande i EU, og at der 
for denne eksport er indført et anmeldelsessystem. 
Nederlandene foretager ikke anmeldelser. 
Belgien, Tyskland, Det Forenede Kongerige og Østrig oplyser, at der ikke har været 
tilfælde af denne art. 
Frankrig, Italien, Grækenland, Portugal, Danmark, Sverige, Finland og Irland 
har ikke givet nogen oplysninger. 
10 
FREMSENDELSE AF OPLYSNINGER OM MÆNGDEN AF EKSPORTERET 
FARLIGT AFFALD ELLER ANDET AFFALD, DETS ART, EGENSKABER, 
BESTEMMELSESSTED, EVENTUELT TRANSITLAND OG ANVENDT 
BORTSKAFFELSESMETODE SOM ANFØRT I SVARET PÂ 
ANMELDELSEN 
I henhold til Basel-konventionens artikel 13, stk. 3, litra b), nr. I), skal parterne i 
overensstemmelse med deres nationale love og bestemmelser inden udgangen af hvert 
kalenderår gennem sekretariatet fremsende en beretning om det foregående kalenderår 
med følgende oplysninger til den i henhold til konventionens artikel 15 oprettede 
konference: 
b) oplysninger om grænseoverskridende transport af farligt affald og andet affald, 
de har deltaget i, navnlig 
i) mængden af eksporteret farligt affald eller andet affald, dets art, egenskaber, 
bestemmelsessted, eventuelt transitland og anvendt bortskaffelsesmetode, som anført i 
svaret på anmeldelsen. 
Spanien, Belgien, Frankrig, Tyskland, Det Forenede Kongerige, Italien, Portugal, 
Danmark, Luxembourg, Nederlandene, Sverige, Finland og Østrig har fremsendt 
tabeller med de pågældende oplysninger, som kan fås ved henvendelse til 
Generaldirektorat XI, Afdeling for Affaldsforvaltning, Rue de la Loi 200, B-1049 
Bruxelles. 
Danmark. De danske myndigheder meddeler, at der er foretaget en ændring i det 
danske register som følge af gennemførelsen i dansk lovgivning af forordning 259/93. 
Den pågældende forordning trådte i kraft i Danmark den 6. maj 1994, og det nye 
register trådte i kraft samtidigt. Indførelsen af det nye register midt på året har givet 
anledning til problemer med hensyn til dataene for 1994. Dataene for 1994 har således 
fulgt det gamle nationale klassifikationssystem, som omfatter både affald til 
bortskaffelse og affald til genindvinding. Tallene afspejler således alle de transporter, 
som Miljøstyrelsen gav tilladelse til i 1994, men som ikke nødvendigvis blev 
gennemført i 1994. 
Tallene for 1995 følger OECD-kodens nye klassifikation og viser den faktiske mængde 
transporteret affald. Registret er udarbejdet på grundlag af de anmeldelser, der kræves i 
henhold til forordning 259/93. 
Grækenland og Irland har ikke givet nogen oplysninger. 
7. OPLYSNINGER OM MÆNGDEN AF IMPORTERET FARLIGT AFFALD 
ELLER ANDET AFFALD, DETS ART, EGENSKABER, OPRINDELSE OG 
ANVENDTE BORTSKAFFELSESMETODER 
I henhold til Basel-konventionens artikel 13, stk. 3, litra b), nr. II), skal parterne oplyse 
om mængden af importeret farligt affald eller andet affald, dets art, egenskaber, 
oprindelse og anvendte bortskaffelsesmetoder. 
11 
Spanien, Belgien, Frankrig, Tyskland, Det Forenede Kongerige, Portugal, 
Danmark, Luxembourg, Nederlandene, Sverige, Finland og Østrig har fremsendt 
tabeller med de pågældende oplysninger, som kan fås ved henvendelse til 
Generaldirektorat XI, Afdeling for Affaldsforvaltning, Rue de la Loi 200, B-1049 
Bruxelles. 
Italien giver ingen oplysninger om importen af affald. Ifølge ministeriet er det de 
regionale myndigheder, der er ansvarlige for, hvad der sker med affaldet. 
De italienske myndigheder oplyser dog, at der er vedtaget en lovbekendtgørelse, i 
henhold til hvilken de regionale myndigheder skal meddele de pågældende 
oplysninger, og det skal være muligt at finde frem til importørerne af ikke-farligt affald 
via et nyt registreringssystem. 
Grækenland og Irland har ikke givet nogen oplysninger. 
8. OPLYSNINGER OM BORTSKAFFELSESOPERATIONER, SOM IKKE ER 
FORLØBET PLANMÆSSIGT 
I henhold til Basel-konventionens artikel 13, stk. 3, litra b), nr. III), skal parterne 
oplyse om bortskaffelsesoperationer, som ikke er forløbet planmæssigt. 
Spanien, Belgien, Tyskland, Portugal, Luxembourg, Nederlandene og Sverige 
nævner ingen tilfælde. 
Det Forenede Kongerige nævner ingen uheld i 1994. Derimod var der fire tilfælde i 
1995, som alle vedrørte affald til bortskaffelse fra automobilværksteder i Tyskland. I 
de fire tilfælde var affaldet enten ikke betegnet korrekt eller ikke specificeret, hvorfor 
affaldet blev returneret til eksportøren. De pågældende situationer opstod henholdsvis 
den 28. maj, den 18. august, den 25. august og den 13. september 1995, og 
transporterne omfattede 20 tons affald i det første tilfælde, 21,86 tons i det andet 
tilfælde, 19,78 tons i det tredje tilfælde og 23,71 tons i det sidste tilfælde. 
Danmark nævner kun én transport, som ikke forløb planmæssigt i 1995. I december 
1995 var ca. 1400 tons affald, klassificeret som plastaffald (GH010 på den grønne liste 
i OECD's kontrolsystem) til genindvinding (forbrænding med henblik på 
energifremstilling, operation RI i bilag IV B til Basel-konventionen) i transit i 
Danmark, afsendt fra Tyskland til Færøerne. Under transporten klassificerede de 
danske kontrolmyndigheder dette affald som husholdningsaffald (under kategori 
AD 160 på den orange liste i OECD's kontrolsystem, Y46 i bilag II til Basel-
konventionen), og i henhold til forordning 259/93 skal denne form for affald anmeldes 
til myndighederne. Affaldet blev derfor returneret til eksportøren i 1996 som fastsat i 
EF-forordningen. 
Der var intet at bemærke for 1994. 
Finland havde intet at bemærke for 1994. Derimod nævnes tre tilfælde i 1995: 
I januar 1995 sendte en finsk virksomhed en container til Det Forenede 
Kongerige med 18 tons kviksølvaffald til bortskaffelse. Modtagervirksomheden 
12 
opdagede, at en del af affaldet (ca. 1,4 tons) bestod af uorganiske salte, der ikke 
indeholdt kviksølv. Denne del blev returneret til Finland. 
I juni 1995 afsendte Finland 500 tons kobberarsenik, der skulle til Sydafrika, 
efter at man på forhånd havde fået tilladelse fra modtagerlandet. De 
sydafrikanske myndigheder ændrede imidlertid mening, og forsendelsen blev 
tilbageholdt i Belgien og reimporteret i Finland. 
I juli 1995 skete der følgende: på grund af en fejl fra transportvirksomhedens side 
blev en container med 1,3 tons batterier og 11 tons affald indeholdende cyanid 
efterladt i havnen i Helsinki. Da modtagervirksomheden havde afsluttet sine 
operationer for den pågældende periode, blev den pågældende last af eksportøren 
returneret til den finske virksomhed. Tidligere var 16 tons batterier og 78 tons 
affald indeholdende cyanid planmæssigt bortskaffet af den engelske virksomhed. 
Østrig. Myndighederne har ikke kendskab til sådanne tilfælde i 1994. 
I 1995 var der et enkelt tilfælde. I en transport af salte fra virksomheden CIANIC blev 
saltene hårde på grund af dårlig emballering.Bortskaffelsesanlægget tilbagesendte 
saltene, som blev reimporteret, emballeret om og reeksporteret med henblik på endelig 
bortskaffelse i et underjordisk depot. 
Frankrig, Italien, Grækenland og Irland har ikke givet nogen oplysninger. 
9. BESTRÆBELSER FOR AT BEGRÆNSE MÆNGDEN AF FARLIGT AFFALD 
ELLER ANDET AFFALD, SOM ER GENSTAND FOR 
GRÆNSEOVERSKRIDENDE TRANSPORT 
I henhold til Basel-konventionens artikel 13, stk. 3, litra b), rir. IV), skal parterne i 
overensstemmelse med deres nationale love og bestemmelser inden udgangen af hvert 
kalenderår gennem sekretariatet fremsende en beretning om det foregående kalenderår 
med følgende oplysninger til den i henhold til konventionens artikel 15 oprettede 
konference: Bestræbelser for at begrænse mængden af farligt affald eller andet affald, 
som er genstand for grænseoverskridende transport. 
Spanien meddeler, at den overordnede plan for farligt affald 1995-2000 bl.a. har som 
mål at minimere og nedbringe mængden af affald, idet produktionen af farligt affald 
senest i år 2000 skal være nedbragt i forhold til de eksisterende data for 1994. Planen 
vil blive revideret, så snart der foreligger data for 1995 om affaldets egenskaber og 
affaldsmængden. 
Med henblik på gennemførelsen af denne plan opereres der med følgende økonomiske 
foranstaltninger: 
En særlig kreditlinje (MIBOR-3 point). 
Tilskud til sektorplaner eller til virksomheder samfinansieret (50%) med de 
selvstyrende regioner. 
Støtte til små og mellemstore virksomheder (via EMGRISA og de selvstyrende 
regioners øvrige virksomheder). 
Støtte til pilotforsøg (op til 50%) samfinansieret med de selvstyrende regioner. 
13 
Et andet mål i den overordnede plan for farligt affald går ud på, at man i 2000 skal 
være oppe på en genanvendelses- og genindvindingsprocent på mindst 20 i forhold til 
1994. 
I denne forbindelse yder de selvstyrende regioner tilskud i et vist omfang til sådanne 
foranstaltninger og har endog oprettet nogle særlige centre til formålet, f.eks. 
"Forsøgscentret for ren produktion i Catalonien". 
Den offentlige virksomhed for affaldshåndtering, EMGRISA, har ligeledes til formål at 
bistå små og mellemstore virksomheder med at udvikle projekter til nedbringelse af 
affaldsproduktionen. 
En oversigt over, hvilke genindvindings-, genanvendelses- og bortskaffelsesoperationer 
der er tilladt, kan fås ved henvendelse til Generaldirektorat XI. 
De spanske myndigheder har i øvrigt følgende bemærkninger: 
• Samtlige operationer er vist i samme bilag, fordi visse anlæg har tilladelse til at 
udføre både de i bilag IV A og de i bilag IV B anførte operationer. 
• Oplysningerne i bilaget vedrører de centre, der havde de fornødne tilladelser i 1995. 
• De afrundede tal viser anlæggenes kapacitet til at håndtere giftigt og farligt affald, 
mens tallene med decimaler viser mængden af håndteret affald i 1994. 
• Hvor der under navnet på et affaldshåndteringscenter optræder det samme navn 
uden angivelse af ledelse, drejer det sig om et andet behandlingsanlæg, der hører til 
samme center. 
• Forklaring på anvendte forkortelser: 
T/A: Ton/år 
K/D: Kilogram/dag 
M3/A: Kubikmeter/år 
L/A: Liter/år 
RTPs: Giftigt og farligt affald. 
Belgien oplyser, at forordning 259/93 nu gælder på hele det belgiske territorium. Man 
har følgende bemærkninger: 
Miljønormer: 
De flamske myndigheder oplyser, at den flamske politik bl.a. tager sigte på at 
forebygge og nedbringe produktionen af affald samt forebygge og nedbringe mængden 
af farlige stoffer i affaldet (artikel 5 i bekendtgørelse om affaldshåndtering af 20. april 
1994). 
De vallonske myndigheder meddeler, at import og eksport af affald til bortskaffelse er 
forbudt med henvisning til den vallonske affaldsplan, der tager sigte på at nedbringe 
mængden af affald. 
Økonomiske foranstaltninger: 
Afgifter på affald. 
I Flandern opereres der med en miljøafgift på affald til bortskaffelse, først og fremmest 
på affald til forbrænding og deponering på lossepladser. Undtaget herfra er affald til 
14 
genanvendelse. Det er et effektivt instrument til at tilskynde til at mindske 
produktionen ved kilden og således fremme det forebyggende aspekt. 
Bestræbelser fra virksomhedernes side: 
Ifølge de flamske myndigheder deltager virksomhederne i PRESTI-programmet 
(forebyggelse gennem tilskyndelse til at anvende ren teknologi): Der er tale om et 
program, der ikke tager sigte på den enkelte virksomhed, men på større grupper af 
virksomheder. 
Andre foranstaltninger: 
Ifølge de flamske og de vallonske myndigheder arbejder man på at fremstille teknologi, 
der kan minimere frembringelsen af farligt affald og neutralisere farligt affald. 
De øvrige oplysninger fra de belgiske myndigheder om bestræbelser på at begrænse 
mængden af affald, som er genstand for grænseoverskridende transport, kan fås ved 
henvendelse til Generaldirektorat XI. 
Frankrig har ikke besvaret spørgsmålet. De franske myndigheders redegørelse for 
1994 opfylder ikke kravet i artikel 41 i forordning 259/93 (hvorefter medlemsstaterne 
inden udgangen af hvert kalenderår skal udarbejde en rapport i overensstemmelse med 
Basel-konventionens artikel 13, stk. 3, og sende den til Basel-konventionens sekretariat 
med kopi til Kommissionen), men derimod et fransk lovfæstet krav i henhold til artikel 
23-4 i lov nr. 75-633 af 15. juli 1975, som ændret, om affald og genindvinding af 
materialer. 
Kommissionen kan således ikke anvende de fremsendte data til at give de oplysninger, 
der kræves i henhold til Basel-konventionens artikel 13, stk. 3, særlig artikel 13, stk. 3, 
litra b),nr. IV). 
Det fremgår af redegørelsen, at der i henhold til bekendtgørelse nr. 90-267 af 23. marts 
1,990, som ændret i 1992, er forbud mod al import af husholdningsaffald til deponering 
på lossepladser, med undtagelse af den import, der udtrykkeligt er omfattet af planerne 
for affaldshåndtering. Desuden kræves der en forudgående tilladelse til import af 
affald, der ikke er beregnet til deponering på lossepladser. Importen af 
husholdningsaffald er således i løbet af tre år faldet fra 430 000 tons i 1991 til 5 600 
tons i 1994. 
I 1994 blev der importeret 32 473 tons affald til bortskaffelse, dvs. 7,5% af den 
samlede importerede mængde affald. Der kan konstateres et kraftigt fald i denne form 
for affaldshåndtering i forhold til 1993, idet importen i 1994 kun udgjorde 46,8% af 
den importerede mængde i 1993. 
De øvrige data kan fås ved henvendelse til Generaldirektorat XI. 
Tyskland har bemærkninger til følgende punkter: 
Miljønormer 
Kriterier for begrænsning eller eliminering af mængden af affald 
Bestræbelser fra virksomhedernes side. 
I henhold til paragraf la i loven om affaldshåndtering og de dertil hørende regulativer, 
der er vedtaget på grundlag af paragraf 14, stk. 1, nr. 3 og 4, og stk. 2, tredje led, nr. 2-
5, skal frembringelse af affald så vidt muligt undgås. Også de ansvarlige for anlæg, der 
kræver en driftstilladelse, er forpligtet til at undgå at producere affald ved at anvende 
15 
hensigtsmæssige processer og genanvende eller genindvinde restmaterialer i 
overensstemmelse med paragraf 5, stk. 1, nr. 3, i lov om kontrol med emissioner. 
Affaldet genanvendes eller genindvindes i overensstemmelse med paragraf 3, stk. 2, 
tredje led, eller i det omfang, det kræves i henhold til det lovregulativ, der er vedtaget i 
henhold til paragraf 14 i lov om affaldshåndtering. 
Alle anlæg til genindvinding eller genanvendelse skal have en tilladelse i 
overensstemmelse med loven om affaldshåndtering eller loven om kontrol med 
emissioner. 
De øvrige oplysninger kan fås ved henvendelse til Generaldirektorat XI. 
Portugal meddeler, at det portugisiske miljøministerium gennemfører en række 
undersøgelser med henblik på i nær fremtid at indføre et system i Portugal til korrekt 
bortskaffelse af industriaffald. Dette system skal gøre det muligt at begrænse mængden 
af affald, der eksporteres med henblik på bortskaffelse i andre EU-lande, til et 
minimum. 
Danmark understreger, at begrænsningen af mængden farligt affald og andet affald, 
der er genstand for grænseoverskridende transport, indgår i den samlede indsats for at 
nedbringe affaldsproduktionen. De danske initiativer er beskrevet i handlingsplanen for 
ren teknologi og genanvendelse af affald. 
Luxembourg meddeler, at loven om affaldshåndtering af 17. juni 1994 (artikel 1) 
opererer med følgende prioritering af opgaverne: forebyggelse, begrænsning, 
nyttiggørelse og bortskaffelse. 
Producenter af affald er desuden forpligtet til at udarbejde affaldshåndteringsplaner. 
Med hensyn til økonomiske foranstaltninger organiserede Luxembourgs 
miljøministerium sammen med "La Chambre des Métiers" i 1995 det såkaldte 
"Superdreckskëscht fir Betriber", som bistår små og mellemstore virksomheder med 
deres affaldshåndtering med henblik på forebyggelse, begrænsning og genanvendelse 
af affald. 
Virksomhederne skal udarbejde affaldshåndteringsplaner med følgende to 
målsætninger: forebyggelse og genanvendelse af affald. 
De øvrige oplysninger kan fås ved henvendelse til Generaldirektorat XI. 
Nederlandene oplyser med henvisning til de relevante tabeller, at eksporten af affald 
med henblik på bortskaffelse i andre lande er faldet konstant siden 1989; derimod er 
den mængde, der eksporteres med henblik på genindvinding, vokset konstant i samme 
tidsrum. 
Importen af farligt affald steg fra 153 900 tons i 1994 til 247 500 tons i 1995. 
Stigningen skyldes primært import af forurenet jord fra andre EU-lande; i 
Nederlandene råder man over specielt avanceret rensningsteknologi. 
Der oplyses intet om særlige bestræbelser for at nedbringe mængden af transporteret 
affald (redegørelsen fra de nederlandske myndigheder opfylder ikke kravet i artikel 41 i 
forordning 259/93, hvorefter medlemsstaterne inden udgangen af hvert kalenderår skal 
udarbejde en rapport i overensstemmelse med artikel 13, stk. 3, i Basel-konventionen). 
Finland har følgende bemærkninger: 
a) Miljønormer/krav om begrænsning eller eliminering af affald 
16 
Loven om affald (1072/93), der har været i kraft siden 1. januar 1994, 
opererer med en generel forpligtelse til at begrænse produktionen af affald 
og reducere både mængden og de skadelige virkninger. For at håndhæve 
denne generelle forpligtelse kan Forvaltningsrådet udarbejde generelle 
regler om mærkning af produkter, deponering, begrænsning af produktion 
samt om import, eksport, salg, rabatter eller anvendelse af produkter. 
Forvaltningsrådets beslutning om batterier og akkumulatorer indeholdende 
farlige stoffer (105/95) trådte i kraft den 1. marts 1995. Beslutningen 
fastsætter grænser for batteriers og akkumulatorers skadelige egenskaber 
og indfører et mærkningssystem for batterier og akkumulatorer, der 
indeholder tungmetaller; desuden skal disse produkter gøres til genstand 
for en særskilt genindvindingsproces. 
b) Økonomiske foranstaltninger 
Den finske regering yder tilskud til projekter vedrørende miljøbeskyttelse med 
hovedvægten på projekter, der tager sigte på at forebygge frembringelsen af 
affald og reducere de skadelige virkninger. 
Østrig har følgende bemærkninger: 
a) Miljønormer/krav til begrænsning eller eliminering af affald 
1. Den nationale strategi for endelig bortskaffelse 
Mængden af affald og indholdet af potentielt forurenende stoffer skal i 
henhold til forbundsloven om affaldshåndtering fastholdes på det lavest 
mulige niveau (princippet om forebyggelse). 
Affaldet genanvendes i det omfang, det er miljømæssigt fordelagtigt og 
teknisk muligt, og såfremt de dermed forbundne omkostninger ikke er 
væsentligt højere end ved andre miljømæssigt forsvarlige 
behandlingsmetoder, og såfremt der findes (eller kan skabes) et marked for 
de genanvendte stoffer. Affald, der ikke er egnet til genanvendelse, 
undergives biologisk, termisk eller fysisk/kemisk behandling, afhængigt af 
hvad det drejer sig om. Fast affald deponeres på en sådan måde, at 
reaktiviteten begrænses til det mindst mulige (princippet om sikkerhed). 
2. Særlige planer for de enkelte brancher 
Der udarbejdes normalt særlige planer for de enkelte brancher i samarbejde 
med det østrigske miljøministerium og de berørte parter. De 
grundlæggende målsætninger for disse affaldshåndteringsplaner er at få 
etableret strategier for minimering af affaldet og indført nyskabende 
metoder for genanvendelse, som er udviklet specielt med henblik på farligt 
affald, og som bygger på den mest effektive disponible teknologi. 
Disse specifikke affaldshåndteringsplaner danner samtidig grundlag for 
økonomiske tilskud i henhold til loven om støtte til miljøformål. 
3. Bortskaffelse 
For at tage højde for eventuelle problemer har det østrigske 
miljøministerium mulighed for at udstede bekendtgørelser, der fastsætter, 
hvilke teknikker der skal anvendes, og hvilket udstyr der forlanges til 
17 
driften af de anlæg, til hvilke der i henhold til loven om affaldshåndtering 
kræves en tilladelse. Bekendtgørelserne kan ligeledes præcisere grænser for 
emissioner under hensyntagen til den mest effektive disponible teknologi. 
4. Lossepladser 
Bekendtgørelsen om lossepladser vil være gældende, så snart den ændrede 
lov om vand er trådt i kraft (senest 1. januar 1997). 
Ændringen af loven indebærer, at lossepladserne skal opfylde nye normer. 
5. Affaldsforbrændingsanlæg 
1 dag skal alle forbrændingsanlæg overholde bestemmelserne i 
bekendtgørelsen om loven om ren luft (en grænse for emissioner af dioxin 
på 0,1 nanogram TE/Nm3). EF-direktivet om forbrænding af farligt affald 
trådte i kraft den 1. januar 1997. 
Østrigs miljøministerium og økonomiministerium forbereder en lov om 
affaldsforbrænding, som transponerer EF-direktivets bestemmelser. Det vil 
af loven også fremgå, hvilken teknologi der er bedst egnet til forbrænding 
af farligt affald og andet affald. 
6. Mekanisk-biologisk behandling 
De østrigske myndigheder har ligeledes til hensigt at udarbejde en 
definition af, hvilken teknologi der er bedst egnet til denne form for 
behandling. 
7. Specialbehandlingsanlæg 
Det østrigske miljøministerium har med en lovbekendtgørelse fastsat regler 
for miljømæssigt forsvarlig behandling af skrottede biler, fotografisk 
affald, kasserede køleskabe samt asbestaffald. 
8. Affaldshåndteringsplan 
For at opfylde målsætningerne for loven om affaldshåndtering (kvalitativ 
og kvantitativ forebyggelse af affald, genanvendelse af affald på en teknisk 
og økonomisk hensigtsmæssig måde samt endelig bortskaffelse) skal det 
østrigske miljøministerium offentliggøre en affaldshåndteringsplan. Der 
blev udarbejdet en sådan plan i 1992 og i 1995. Desuden har parlamentet 
for første gang fået forelagt en rapport om foranstaltningerne i 
affaldshåndteringsplanen. 
I henhold til loven om affaldshåndtering skal planen mindst indeholde: 
• en redegørelse for situationen med hensyn til affaldshåndtering, 
• de konkrete normer, der kan udledes af loven om affaldshåndtering 
(målsætninger og principper for affaldshåndteringen) med henblik på: 
at begrænse affaldsmængden og forureningsrisikoen 
at genanvende affald på en miljømæssigt og økonomisk 
forsvarlig måde 
at bortskaffe det affald, der ikke kan genanvendes eller undgås, 
• de foranstaltninger, forbundsregeringen har iværksat for at opfylde 
disse målsætninger, 
18 
• den regionale fordeling af de nødvendige anlæg til behandling af 
farligt affald. 
9. Strategi for tilstrækkelig egenkapacitet 
Eksport af affald 
I henhold til den almindelige lov om affaldshåndtering udsteder det 
østrigske miljøministerium kun eksporttilladelser for affald, såfremt der 
ikke inden for landets egne grænser findes anlæg med den nødvendige 
kapacitet til at behandle det pågældende affald, eller (i meget sjældne 
tilfælde) hvis man ved at eksportere affaldet kan undgå en alt for lang 
transport, og hvis modtageranlægget opfylder de samme normer som 
østrigske anlæg. 
Princippet om, al forureneren betaler 
Det er et grundlæggende princip i loven om affaldshåndtering, som allerede 
er blevet praktiseret i flere bekendtgørelser. Især gælder det, at 
producenternes ansvar også omfatter genindvinding eller bortskaffelse af 
produktet. Producenterne spiller en afgørende rolle, fordi de træffer vigtige 
beslutninger om den potentielle håndtering af det affald, der hidrører fra 
deres produkter. 
Producenterne, som kender deres produkters sammensætning, er i stand til 
at bedømme de miljømæssige virkninger af det dermed forbundne affald. 
Producentens fysiske ansvar er ensbetydende med, at han skal påtage sig 
det totale ansvar for sin produktion, herunder også for det affald, den 
resulterer i. Affaldet kan enten indsamles, genanvendes, genindvindes eller 
bortskaffes på miljømæssigt forsvarlig måde. Producentens økonomiske 
ansvar betyder, at han skal bære omkostningerne ved behandlingen af 
affaldet. 
Bekendtgørelse om qffaldsemballage 
Siden 1. oktober 1993 har alle producenter, importører og distributører 
været forpligtet til vederlagsfrit at tage deres emballage retur fra 
forbrugerne og genanvende det eller genindvinde det, medmindre der 
findes et landsdækkende indsamlings- eller genindvindingssystem for den 
pågældende emballage. Genanvendelsen af emballage steg således med 
50% i 1995. 
Bekendtgørelse om batterier 
Denne bekendtgørelse, der har været i kraft siden 1. september 1991, 
fastsætter en grænse for indholdet af kviksølv og cadmium og forpligter 
forhandleren til at modtage brugte batterier. 
Bekendtgørelse om neonrør 
Fra 1. januar 1991 har forhandlerne skullet organisere indsamling af 
neonrør, idet de er forpligtet til at modtage brugte neonrør. 
Bekendtgørelse om køleskabe 
19 
Siden 1. marts 1993 har alle fabrikanter, importører og distributører været 
forpligtet til at modtage det brugte køleskab, når de leverede et nyt, mens 
køberen skal betale for forsvarlig bortskaffelse af det gamle køleskab. 
Udkast til bekendtgørelse om elektronisk affald 
b) Økonomiske foranstaltninger 
Loven om støtte til miljøformål 
I betragtning af at ændringer i produktionssystemerne i de fleste tilfælde er meget 
omkostningsfulde, yder det østrigske miljøministerium økonomiske tilskud til 
virksomhederne til at gennemføre de nødvendige tekniske ændringer og indføre 
mere hensigtsmæssig teknologi til at forebygge og behandle affald. 
Der er ydet tilskud på op til 80% til miljøforbedringsforanstaltninger. 
c) Bestræbelser fra virksomhedernes side 
Alle virksomheder med over 100 ansatte skal have en affaldshåndteringsplan 
Formålet er at begrænse affaldet og fremme genindvinding eller genanvendelse 
samt opnå en miljømæssig forsvarlig bortskaffelse af alle former for affald. 
For at medvirke til at nedbringe mængden af industriaffald har det østrigske 
miljøministerium fastlagt specifikke retningslinjer for de forskellige produktions­
sektorer (f.eks. landbrugsaffald, træaffald, hospitalsaffald, lakker, halogenholdige 
opløsningsmidler, affald fra farverier, fødevareindustri, tekstilproduktion m.m.). 
Frivillig aftale om skrottede biler 
I 1995 blev der indgået en ny frivillig aftale om skrottede biler. Den østrigske 
automobilindustri forpligter sig til fremover at øge mængden af genanvendt 
materiale fra de nuværende 75% til 95% og forbedre de tekniske muligheder for 
genanvendelse allerede ved konstruktionen og udformningen af køretøjerne, 
f.eks. ved at begrænse de forskellige former for materialer, der anvendes, eller 
ved at anvende genbrugsmaterialer. 
Automobilproducenterne forpligter sig med denne frivillige aftale til at tage 
udtjente biler retur, når de sælger en ny eller en brugt bil. 
Forhandlerne har endog accepteret at tage bilerne retur på specifikke markeds­
vilkår (enten ved at udbetale en præmie eller ved at påtage sig at dække de 
økonomiske omkostninger ved genindvindingen, uanset om der købes en ny bil). 
Andre foranstaltninger 
For at begrænse produktionen af farligt affald har der i henhold til loven om 
kemiske stoffer (den østrigske statstidende 326/1987) i de seneste år været helt 
eller delvist forbud mod at anvende stoffer som PCB/PCT, CFC, CHC og 
cadmium. 
Nye bestemmelser i 1995: 
Nye bestemmelser om CFC (den østrigske statstidende 1995/750), 
hvorefter almindelig brug af CFC vil være forbudt fra 2000, og fra 2002 vil 
det også være forbudt i køleskabe. 
20 
Nye bestemmelser om giftige stoffer trådte i kraft den 1. juli 1995 (den 
østrigske statstidende 1995/442). 
Det Forenede Kongerige, Italien, Grækenland, Sverige og Irland har ikke givet 
nogen oplysninger. 
10. OPLYSNINGER OM FORANSTALTNINGER, PARTERNE HAR 
VEDTAGET MED HENBLIK PÂ AT GENNEMFØRE BASEL-
KONVENTIONEN 
I henhold til Basel-konventionens artikel 13, stk. 3, litra c), skal parterne i 
overensstemmelse med deres nationale love og bestemmelser inden udgangen af hvert 
kalenderår gennem sekretariatet fremsende en beretning om det foregående kalenderår 
til den i henhold til konventionens artikel 15 oprettede konference. Beretningen skal 
indeholde oplysninger om bl.a. de foranstaltninger, de har vedtaget med henblik på at 
gennemføre konventionen. 
Spanien oplyser, at man anvender forordning 259/93 og har transponeret Basel-
konventionens bestemmelser i spansk lovgivning. 
Belgien meddeler, at man anvender forordning 259/93 og ved lov af 6. august 1993 har 
ratificeret Basel-konventionen samt bilag I, II, III, IV, V, Vb og VI, som alle blev 
undertegnet i Basel den 22. marts 1989. 
Tyskland transponerede bestemmelserne i Basel-konventionen den 30. september 
1994, herunder også undertegnelsen og ratifikationen. Tyskland har ligeledes 
transponeret Kommissionens beslutning 94/721/EF om tilpasning i medfør af artikel 
42, stk. 3, af bilag II, III og IV til forordning 259/93 samt Rådets beslutning 94/904/EF 
af 22. december 1994 om udarbejdelse af en liste over farligt affald. 
Det Forenede Kongerige anfører, at man har transponeret forordning 259/93 via en 
række bekendtgørelser i 1994 om grænseoverskridende transport af affald (Statutory 
Instrument 1994 nr. 1137). 
Portugal oplyser, at man anvender forordning 259/93 og har transponeret Basel-
konventionens bestemmelser i portugisisk ret. 
Danmark meddeler, at man har transponeret Basel-konventionen, forordning 259/93 
og Kommissionens beslutning 94/721/EF af 21. oktober 1994 om tilpasning i medfør 
af artikel 42, stk. 3, af bilag II, III og IV til forordning 259/93. 
Finland oplyser, at man fuldt ud anvender Basel-konventionen, for så vidt angår 
kontrol med grænseoverskridende transport af affald. Efter at loven om affald 
(1072/93) og lovbekendtgørelse om affald (1390/93) er trådt i kraft, er der sikret en 
endnu mere effektiv håndhævelse af de generelle principper i Basel-konventionen, 
f.eks. om begrænsning af produktionen af affald og princippet om tilstrækkelig 
egenkapacitet. 
21 
Siden begyndelsen af 1995 foregår overførsel af affald i overensstemmelse med 
forordning 259/93. 
Østrig meddeler, at der ikke er foretaget officielle ændringer i lovgivningen. 
Frankrig, Italien, Grækenland, Luxembourg, Nederlandene, Sverige og Irland har 
ikke givet noget oplysninger. 
11. OPLYSNINGER OM STATISTISKE DATA 
I henhold til Basel-konventionens artikel 13, stk. 3, litra d), skal parterne give 
oplysninger om tilgængelige, relevante statistiske data, de har indsamlet vedrørende 
virkningerne på menneskers sundhed og på miljøet af produktion, transport og 
bortskaffelse af farligt affald eller andet affald. 
Spanien meddeler, at situationen er følgende: 
Farligt affald: man har ikke foretaget nogen vurdering. Det anslås dog, at tallet er 
nogenlunde det samme som for 1994 (i 1994 specificerede de spanske 
myndigheder imidlertid ikke tallet nærmere). 
Husholdningsaffald: Der blev i 1995 produceret 14 914 235 tons 
husholdningsaffald. 
Tyskland. De tyske myndigheder erklærer, at affald i overensstemmelse med paragraf 
2, stk. 2, i lov om affaldshåndtering behandles på en måde, så det ikke er til skade for 
folkesundheden. 
Belgien, Det Forenede Kongerige, Danmark, Luxembourg og Finland meddeler, at 
de ikke råder over sådanne data. 
Østrig meddeler, at den østrigske miljøstyrelse kan give oplysningerne via Internet på 
adressen: "http://www.ubavie.gv.at/info". 
Frankrig, Italien, Grækenland, Portugal, Nederlandene, Sverige og Irland har 
ikke givet nogen oplysninger. 
12. OPLYSNINGER OM BILATERALE, MULTILATERALE OG REGIONALE 
AFTALER OG ORDNINGER, SOM ER INDGÅET I HENHOLD TIL BASEL-
KONVENTIONENS ARTIKEL 11 
I henhold til Basel-konventionens artikel 13, stk. 3, litra e), skal parterne give 
oplysninger om bilaterale, multilaterale og regionale aftaler og ordninger, som er 
indgået i henhold til konventionens artikel 11. 
Spanien henviser til de oplysninger, der blev afgivet i 1993, og som er fremsendt til 
Basel-konventionens sekretariat. 
Belgien meddeler, at man ikke har indgået sådanne aftaler eller ordninger. 
22 
Tyskland oplyser, at der på nationalt plan er indgået bilaterale aftaler med Litauen, 
Namibia, Belarus, Zimbabwe og Kasakhstan om import af affald i Tyskland. Med 
Kasakhstan er der desuden indgået aftaler om eksport af forskellige former for affald. 
Det Forenede Kongerige oplyser, at der ikke er indgået sådanne aftaler eller 
ordninger, hverken i 1994 eller i 1995. 
Portugal. Ifølge de portugisiske myndigheder anvender man EF-aftalerne og OECD-
beslutning C(92)39. 
Danmark oplyser, at der ikke er indgået hverken bilaterale, multilaterale eller 
regionale aftaler i henhold til Basel-konventionens artikel 11. 
Sverige oplyser, at der ud over OECD-beslutning (92)39 ikke er indgået bilaterale, 
regionale eller multilaterale aftaler med andre lande. 
Finland meddeler, at der blev indgået en aftale med Tyskland for 1994.1 1995 blev der 
ikke indgået nogen aftaler eller ordninger. 
Østrig erklærer, at man ikke har indgået sådanne aftaler eller ordninger hverken i 1994 
eller i 1995. 
Frankrig, Italien, Grækenland, Luxembourg, Nederlandene og Irland har ikke 
givet nogen oplysninger. 
13. OPLYSNINGER OM UHELD UNDER GRÆNSEOVERSKRIDENDE 
TRANSPORT OG BORTSKAFFELSE AF FARLIGT AFFALD ELLER 
ANDET AFFALDT SAMT DE FORANSTALTNINGER, DER ER TRUFFET 
TIL AFHJÆLPNING HERAF 
I henhold til Basel-konventionens artikel 13, stk. 3, litra f), skal parterne give 
oplysninger om uheld under grænseoverskridende transport og bortskaffelse af farligt 
affald eller andet affald samt om de foranstaltninger, som de har truffet til afhjælpning 
heraf. 
Spanien meddeler, at man ikke har kendskab til uheld under grænseoverskridende 
transport eller bortskaffelse af affald. 
Belgien, Det Forenede Kongerige, Danmark og Luxembourg har ikke konstateret 
uheld på deres territorium. 
Tyskland anfører to uheld i 1995, som skyldtes dårlig emballering af affald. I det 
første tilfælde blev affaldet efter oprydningen returneret til eksportøren. I det andet 
tilfælde blev affaldet transporteret til det planlagte anlæg efter at være blev 
reemballeret. Der var ingen uheld i 1994. 
23 
Østrig meddeler, at der ikke var nogen uheld i 1994. I 1995 skete der imidlertid et 
uheld med en transport af dårligt emballeret farligt affald. 
Frankrig, Italien, Grækenland, Portugal, Nederlandene, Sverige, Finland og 
Irland har ikke givet nogen oplysninger. 
14. OPLYSNINGER OM BORTSKAFFELSESMULIGHEDER, SOM BRUGES I 
OMRÅDER INDEN FOR DET NATIONALE KOMPETENCEOMRÅDE 
I henhold til Basel-konventionens artikel 13, stk. 3, litra g), skal parterne give 
oplysninger om bortskaffelsesmuligheder, som bruges i områder inden for deres 
nationale kompetenceområde. 
Spanien, Belgien, Frankrig og Tyskland har fremsendt tabeller med de pågældende 
oplysninger, som kan fås ved henvendelse til Generaldirektorat XI. 
Portugal henviser til, at oplysningerne fås hos "La Unidade de Tratamento de 
Residuos Industriais de Sinces-Bacais 9 e 10, Instituto da Agua - DelegaPao de Santo 
André, Bairro Azul, Colectiva B12, Apartado 64, 7501 Santo André Codex, tlf. +351 
(69) 71224/5/6, fax +351 (69) 73817". 
Danmark meddeler, at man har et centralt anlæg til bortskaffelse af farligt affald 
"Kommunekemi A/S". Virksomheden råder over et forbrændingsanlæg med meget 
høje temperaturer, hvor energien genindvindes, et andet anlæg til fysisk-kemisk 
behandling af affald og et område til deponering af farligt affald. Kommunekemi 
behandler ca. 100 000 tons farligt affald om året. 
Der findes desuden 75 små specialiserede virksomheder, der arbejder med 
genindvinding af farligt affald. 
Luxembourg oplyser, at der findes et affaldsbehandlingscenter, hvis tilladelse udløb i 
slutningen af 1994; det drejer sig om virksomheden "Ronnebierg Jean Lamesch et 
Cie", B.P. 75, L-3201 Bettembourg. Firmaet har sørget for bortskaffelse af 23 595 tons 
lokalt produceret affald. 
Østrig meddeler, at forbundsregeringens affaldshåndteringsplan (som omfatter lister 
over østrigske affaldsbehandlingsanlæg) kan fås hos den østrigske miljøstyrelse på 
adressen: UBA Wien, A-1099 Spittelauer Lande 5, Østrig. 
Det Forenede Kongerige, Italien, Grækenland, Nederlandene, Finland, Sverige og 
Irland har ikke givet nogen oplysninger. 
15. OPLYSNINGER OM FORANSTALTNINGER TIL UDVIKLING AF 
TEKNOLOGIER, SOM TILSIGTER AT BEGRÆNSE OG/ELLER 
ELIMINERE FREMBRINGELSEN AF FARLIGT AFFALD OG ANDET 
AFFALD 
24 
I henhold til Basel-konventionens artikel 13, stk. 3, litra h), skal parterne give 
oplysninger om foranstaltninger til udvikling af teknologier, som tilsigter at begrænse 
og/eller eliminere frembringelsen af farligt affald og andet affald. 
Belgien. Myndighederne for Bruxelles-regionen oplyser, at der siden januar 1993 har 
været en afdeling for ren teknologi i IBGE. Formålet er at fremme udviklingen af mere 
miljøvenlige produktionsmetoder og -teknikker i små og mellemstore virksomheder i 
Bruxelles. 
Det gøres bl.a. ved hjælp af publikationer (som f.eks. nyhedsbrevet "Bruxelles Techno-
Clean") eller via oplysningskampagner inden for de enkelte brancher (f.eks. renserier 
og bilværksteder). 
De vallonske myndigheder har ikke givet nogen oplysninger. 
Den flamske regering traf den 12. oktober 1994 beslutning om etablering af et program 
for forebyggelse af farligt affald og fremme af ren teknologi. Dette såkaldte PRESTI-
program blev indført for at give virksomhederne mulighed for at iværksætte 
forebyggende foranstaltninger med henblik på at opfylde målsætningerne om 
miljøbeskyttelse i den plan for produktaffald 1991-1995, som blev vedtaget af den 
flamske regering den 20. februar 1991. 
Tyskland nævner som sådanne foranstaltninger ren produktion og genindvinding, 
begrænsning og bortskaffelse af affald uden at præcisere de nævnte operationer 
nærmere. 
Det Forenede Kongerige anfører som foranstaltninger minimering af affaldet via 
recirkulation, genanvendelse og genindvinding i industrien ((WMR3)-EPSR/OTI) og 
programmet for bedre miljøteknologi (ETBPP). 
Portugal henviser til oprettelsen af en særlig PEDIP-fond, som tager sigte på udvikling 
af teknologier til minimering af frembringelsen af farligt affald og andet affald. 
Danmark oplyser, at de seneste versioner af de danske planer for begrænsning og/eller 
eliminering af farligt affald og andet affald blev vedtaget af den danske regering i 
1993. Der er tale om to forskellige planer: 
handlingsplan for renere teknologi 
handlingsplan for og genanvendelse af affald. 
Folketinget har bevilget 85 mio. kr. om året til handlingsplanen for renere teknologi og 
20 mio. kr. om året til handlingsplanen for og genanvendelse af affald. 
Planerne skulle revideres i 1997. 
Finland anfører, at ud over de foranstaltninger, der er truffet i de seneste år, har man, 
efter at loven om affald (1072/93) og lovbekendtgørelsen om affald (1390/93) trådte i 
kraft den 1. januar 1994, kunnet sikre en langt mere effektiv håndhævelse af de 
generelle principper i Basel-konventionen, herunder princippet om minimering af 
farligt affald. 
Spanien, Frankrig, Italien, Grækenland, Luxembourg, Nederlandene, Sverige, 
Østrig og Irland har ikke givet nogen oplysninger. 
25 
16. ALLE ANDRE OPLYSNINGER OM FORHOLD, SOM PARTERNES 
KONFERENCE MÅ ANSE FOR RELEVANTE 
1 henhold til Basel-konventionens artikel 13, stk. 3, litra i), skal parterne give alle andre 
oplysninger om forhold, som konferencen må anse for relevante. 
Medlemsstaterne har ikke givet nogen oplysninger. 
B. ANDRE OPLYSNINGER, DER KRÆVES I SPØRGESKEMAET FRA 
BASEL-KONVENTIONENS SEKRETARIAT 
1. OPLYSNINGER OM FREMBRINGELSEN AF FARLIGT AFFALD OG 
ANDET AFFALD, DER ER OMFATTET AF BASEL-KONVENTIONEN 
Spaïîkn nar fremsendt data for årene 1990, 1991, 1992, 1993 og 1994, som kan fås 
ved henvendelse til Generaldirektorat XI. 
Med hensyn til affaldsproduktionen i 1995 oplyser de spanske myndigheder, at 
mængden af husholdningsaffald udgør 14 914 235 tons. Der foreligger endnu ikke tal 
for produktionen af farligt affald, men man er i færd med at udarbejde en oversigt. 
Belgien meddeler, at der i 1994 i Vallonien blev produceret 167 315 tons, i Flandern 
1 255 582 tons og i Bruxelles-regionen i alt 11 464 tons farligt affald, 1 025 tons olier 
og 135 tons PCB. I 1993 produceredes der i Bruxelles-regionen 2 917 tons farligt 
affald, 200 tons olier og 61 tons PCB. 
I 1995 produceredes der i Bruxelles 23 002 tons og i Flandern 1 090 499 tons. Der 
gives ingen oplysninger om Vallonien. 
Tyskland, Det Forenede Kongerige, Portugal, Luxembourg og Østrig har 
fremsendt oplysninger, som kan fås ved henvendelse til Generaldirektorat XI. 
Finland erklærer, at de seneste oplysninger om mængden af produceret affald i 
Finland vedrører 1992. 
Frankrig, Italien, Grækenland, Danmark, Nederlandene, Sverige og Irland har 
ikke givet nogen oplysninger. 
2. OPLYSNINGER OM TEKNISKE KILDER 
I henhold til Basel-konventionens artikel 16, stk. 1, litra g), skal parterne give 
oplysning om: 
kilder til teknisk bistand og uddannelse, 
tilgængelig teknisk og videnskabelig knowhow, 
kilder til rådgivning og ekspertise, 
disponible ressourcer. 
26 
Spanien, Tyskland, Luxembourg og Østrig har fremsendt oplysninger, som kan fås 
ved henvendelse til Generaldirektorat XI. 
Belgien. Der foreligger ikke sådanne oplysninger. 
Finland oplyser, at der ikke foreligger nøjagtige oplysninger herom, men at flere 
institutter, højere tekniske læreanstalter, forskningsinstitutter og private virksomheder 
har ekspertise på disse felter. 
Da der stadig kommer ny institutter og virksomheder til, er de finske myndigheder ikke 
i stand til at aflevere en nøjagtig fortegnelse. 
Frankrig, Det Forenede Kongerige, Italien, Portugal, Grækenland, Danmark, 
Nederlandene, Sverige og Irland har ikke givet nogen oplysninger. 
3. OPLYSNINGER OM MULIGHEDERNE FOR AT STILLE NØDVENDIG 
EKSPERTBISTAND OG UDSTYR TIL RÅDIGHED MED HENBLIK PÅ 
HURTIG HJÆLP TIL STATER I TILFÆLDE AF NØDSITUATIONER 
Medlemsstaterne har ikke givet sådanne oplysninger. De tyske myndigheder anfører, at 
det ikke er en regeringsopgave, men at forbundsregeringens miljøstyrelse kan give alle 
nødvendige oplysninger. 
III. KONKLUSIONER 
På trods af at medlemsstaterne siden 6. maj 1994 har skullet anvende samtlige 
bestemmelser i forordningen (med undtagelse af de tre nye medlemsstater, Østrig, 
Finland og Sverige, for hvem forordningen først trådte i kraft den 1. januar 1995, og 
for Østrigs vedkommende med en overgangsperiode frem til 1. januar 1997), er de 
oplysninger, som medlemsstaterne har givet Europa-Kommisionen om gennemførelsen 
af nævnte forordning, utilstrækkelige i forhold til de forpligtelser, der påhviler dem i 
henhold til forordningen, og i visse tilfælde gives der slet ingen oplysninger. 
De oplysninger, medlemsstaterne har givet i deres besvarelser af et spørgeskema, der er 
udarbejdet af Basel-konventionens sekretariat, er meget begrænsede og forholdsvist 
generelle sammenholdt med de meget specifikke spørgsmål, der blev stillet, med 
undtagelse af nogle ganske få tilfælde, som f.eks. Østrig. 
Der kan således konstateres følgende: 
Med hensyn til den nationale definition af farligt affald erklærer medlemsstaterne 
generelt, at den er sammenfaldende med EF-lovgivningen. 
Med hensyn til medlemsstaternes beslutninger om helt eller delvist at afvise at 
give tilladelse til import af affald til bortskaffelse i områder inden for deres 
27 
nationale kompetenceområde begrænser svarene sig for størstepartens 
vedkommende til henvisninger til de relevante artikler i Basel-konventionen. Det 
samme er tilfældet med hensyn til nationale beslutninger om at forbyde eller 
begrænse eksport af affald. Størsteparten af medlemsstaterne har dog givet 
ganske fyldestgørende oplysninger om mængden af eksporteret og importeret 
farligt affald og andet affald på deres område samt om dets art, egenskaber, 
oprindelse og anvendte bortskaffelsesmetoder. 
Ikke alle medlemsstaterne har givet tilfredsstillende svar på spørgsmålet om, 
hvilke bestræbelser der er gjort for at begrænse mængden af affald, som er 
genstand for grænseoverskridende eksport. Seks medlemsstater har ikke givet 
nogen oplysninger overhovedet, og andre besvarer kun spørgsmålet delvist. 
På spørgsmålet i spørgeskemaet om, hvilke foranstaltninger parterne har vedtaget 
med henblik på at gennemføre Basel-konventionen, undlader syv medlemsstater 
at svare, og de øvrige anfører blot, at de har transponeret Basel-konventionen. 
Anmodningen om at give oplysninger om statistiske data besvares stort set ikke. 
Kun halvdelen af medlemsstaterne har besvaret spørgsmålet om, hvilke aftaler og 
ordninger de har indgået i henhold til Basel-konventionen. Det er også kun 
halvdelen, der besvarer spørgsmålet om uheld under grænseoverskridende 
transport og bortskaffelse af farligt affald og andet affald samt foranstaltninger til 
afhjælpning heraf. 
Med hensyn til spørgsmålet om, hvilke bortskaffelsesmetoder der bruges i 
områder inden for det nationale kompetenceområde, undlader syv medlemsstater 
at svare, og resten giver kun summariske oplysninger. 
Spørgsmålet om foranstaltninger til udvikling af teknologier, som tilsigter at 
begrænse og/eller eliminere frembringelsen af affald, er kun blevet besvaret af 
seks medlemsstater. 
Endelig gives der kun yderst begrænsede oplysninger om de tekniske kilder og den 
nødvendige ekspertbistand og udstyr, der kan stilles til rådighed med henblik på hurtig 
hjælp til stater i tilfælde af nødsituationer. 
Det spørgeskema, som er udarbejdet af Basel-konventionens sekretariat, berører oven i 
købet ikke alle de forpligtelser, der påhviler medlemsstaterne i henhold til Rådets 
forordning (EØF) nr. 259/93 af 1. februar 1993. Kommissionen skal i henhold til 
forordningens artikel 41 udarbejde en rapport om Fællesskabets og dets medlemsstaters 
gennemførelse af forordningen. Denne gennemførelse indebærer forpligtelser fra 
medlemsstaternes side, som er langt mere omfattende end de i Basel-konventionen 
fastsatte. 
Kommissionen må således konstatere, at en række forpligtelser, der følger af 
forordningen, slet ikke indgår i det spørgeskema, som lå til grund for medlemsstaternes 
rapporter. 
28 
For så vidt angår iværksættelse af princippet om nærhed, råder Kommissionen således 
ikke over oplysninger om det integrerede net af anlæg til bortskaffelse af affald, som 
medlemsstaterne skal etablere, for at EU som helhed selv kan sørge for bortskaffelsen 
af sit affald, og medlemsstaterne hver for sig kan tilstræbe det samme (artikel 4, stk. 3, 
litra b), i forordning 259/93). 
Kommissionen har heller ingen oplysninger om, hvilke foranstaltninger 
medlemsstaterne har truffet for helt eller delvis at nedlægge forbud mod overførsel af 
affald eller systematisk gøre indsigelse herimod. Der er tale om foranstaltninger, som 
skal meddeles Kommissionen (artikel 4, stk. 3, litra a), nr. i)). 
Ejheller er Kommissionen blevet underrettet om undtagelserne fra principperne om 
nærhed, prioritering af nyttiggørelse og tilstrækkelig egenkapacitet på fællesskabsplan 
og på nationalt plan, hvor det drejer sig om farligt affald, som fremstilles i så 
begrænsede mængder i en afsendelsesmedlemsstat, at oprettelse af nye specialiserede 
bortskaffelsesanlæg inden for denne stat ville være uøkonomisk (artikel 4, stk. 3, litra 
a), nr. ii) og iii)). 
Medlemsstaterne har overhovedet ikke givet oplysninger om det affald, der ikke er 
omfattet af forordningen (artikel 1, stk. 2), eller om kontrollen med og overførslen af 
ikke-farligt affald, som er opført i bilag II til forordningen (artikel 1, stk. 3, litra d)). 
Kommissionen har truffet to beslutninger om tilpasning af bilagene: den første af 21. 
oktober 1994 om tilpasning i medfør af artikel 42, stk. 3, af bilag II, III og IV til 
forordningen, og den anden af 14. november 1996 om tilpasning i medfør af artikel 42, 
stk. 3 af bilag II til forordningen. 
I forbindelse med medlemsstaternes rapporter har Kommissionen ikke fået oplysninger 
om beslutninger, som de myndigheder, hvorunder særlige nyttiggørelsesanlæg hører, 
måtte have truffet om ikke at gøre indsigelse mod overførsler af visse former for affald 
til et bestemt nyttiggørelsesanlæg, eller om eventuelle tilbagekaldelser af sådanne 
beslutninger, som ligeledes skal meddeles Kommissionen (artikel 9, stk. 1 og 2). Der er 
dog indkommet sporadiske oplysninger herom, som løbende er formidlet videre til 
medlemsstaterne. 
Spørgeskemaet giver naturligvis heller ikke Kommissionen nogen oplysninger om den 
forpligtelse, der følger af artikel 9, stk. 4, i forordningen, hvorefter de kompetente 
myndigheder i medlemsstaterne skal underrette Kommissionen om ændringer af 
kontrakter, som er indgået mellem anmelderen og modtageren om nyttiggørelse af 
affald. 
Kommissionen har ikke modtaget oplysninger om den ordning for overvågning af og 
kontrol med overførsler af affald, som medlemsstaterne skal etablere i henhold til 
artikel 13, stk. 2 og 3, og har heller ikke modtaget nogen bekræftelse på iværksættelsen 
af Kommissionens beslutning 94/575/EF af 20. juli 1994 om fastlæggelse af den i 
forordning 259/93 omhandlede kontrolprocedure for så vidt angår visse 
affaldsoverførsler til visse lande, som ikke er medlem af OECD (artikel 17). 
29 
Kommissionen ved intet om, hvor mange ind- og udgangstoldsteder i Fællesskabet 
medlemsstaterne har udpeget med henblik på overførsel af affald. 
Erfaringerne fra denne første rapport om gennemførelsen af forordningen viser, at det 
er de færreste af medlemsstaterne, der har sørget for den nødvendige opfølgning for at 
holde Kommissionen underrettet om de foranstaltninger, der er truffet i medfør af 
forordningen. 
Kommissionen er naturligvis klar over, at det til dels kan skyldes det spørgeskema, 
som Basel-konventionens sekretariat har udarbejdet, og som desværre ikke medtager 
alle de forpligtelser, der følger af forordningen. 
Kommissionen finder, at forordningen indeholder en række elementer, som kræver, at 
medlemsstaterne giver de pågældende oplysninger, for at man kan få et 
sammenhængende indtryk af EF-politikken for affaldshåndtering. Kommissionen har 
derfor til hensigt med henvisning til artikel 41, stk. 2, at forlange supplerende 
oplysninger ved hjælp af et spørgeskema, hvori vil indgå alle de spørgsmål, der er 
omhandlet i den foreliggende rapport. 
30 

ISSN 0254-1459 
KOM(98) 475 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 07 14 11 15 
Katalognummer : CB-CO-98-484-DA-C 
ISBN 92-78-38515-8 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
3/