FÆLLES HOLDNING (EF) Nr. 19/2007

vedtaget af Rådet den 8. november 2007

med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/…/EF af … om ændring af direktiv 97/67/EF med henblik på fuld realisering af det indre marked for posttjenester i Fællesskabet

(2007/C 307 E/02)

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 47, stk. 2, artikel 55 og artikel 95,

under henvisning til forslag fra Kommissionen,

under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),

under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget (2), og

efter proceduren i traktatens artikel 251 (3), og

ud fra følgende betragtninger:

Rådet udpegede i sin resolution af 7. februar 1994 om udvikling af Fællesskabets posttjenester (4) foreningen af en gradvis og styret liberalisering af postmarkedet og en varig garanti for leveringen af den universelle tjeneste som et af hovedmålene for Fællesskabets politik for postsektoren.

I Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/67/EF af 15. december 1997 om fælles regler for udvikling af Fællesskabets indre marked for posttjenester og forbedring af disse tjenesters kvalitet (5) er der fastlagt en lovgivningsmæssig ramme for postsektoren på fællesskabsplan, herunder foranstaltninger til sikring af, at befordringspligten opfyldes, og maksimumsgrænser for de posttjenester, som medlemsstaterne med henblik på at opfylde befordringspligten kan give deres befordringspligtige virksomhed(er) eneret på, idet der skulle ske en gradvis og fremadskridende reduktion af eneretsområdet. Den ramme omfattede også en tidsplan for beslutningerne om yderligere åbning af markedet med det formål at skabe et indre marked for posttjenester.

I traktatens artikel 16 understreges den plads, som tjenesteydelser af almen økonomisk interesse indtager i EU's fælles værdinormer, og den rolle, som de spiller med henblik på at fremme social og territorial samhørighed. I samme artikel hedder det, at der skal sørges for, at sådanne tjenester ydes på grundlag af principper og vilkår, der gør det muligt for dem at opfylde deres opgaver.

Posttjenester udfylder en vigtig rolle i forbindelse med EU's mål om social, økonomisk og territorial samhørighed, da de udgør et vigtigt redskab for kommunikation og udveksling af informationer. Postvæsenet har en stor territorial og social betydning, da det giver universel adgang til vigtige tjenester i lokalområderne.

Foranstaltningerne på området for posttjenester bør tilrettelægges for at løse Fællesskabets opgaver efter traktatens artikel 2, nemlig i Fællesskabet som helhed at fremme en harmonisk, afbalanceret og bæredygtig udvikling af den økonomiske virksomhed, et højt beskæftigelsesniveau, et højt socialt beskyttelsesniveau, en bæredygtig og ikke-inflationær vækst, høj konkurrenceevne og en høj grad af konvergens med hensyn til de økonomiske resultater, højnelse af levestandarden og livskvaliteten, økonomisk og social samhørighed samt solidaritet mellem medlemsstaterne.

I konklusionerne om midtvejsrevisionen af Lissabon-strategien gentog Det Europæiske Råd på mødet den 22.-23. marts 2005, at det er vigtigt at fuldføre det indre marked som middel til at fremme væksten og skabe flere og bedre job, og at effektive tjenesteydelser af almen økonomisk interesse har en væsentlig rolle at spille i en konkurrencedygtig og dynamisk økonomi. Disse konklusioner har ikke mistet deres gyldighed for posttjenesterne, der har central betydning som værktøj for kommunikation og handel og for den sociale og territoriale samhørighed.

I Europa-Parlamentets beslutning af 2. februar 2006 om anvendelse af postdirektivet (6) lægges der vægt på den samfundsmæssige og økonomiske betydning af effektive posttjenester og på deres vigtige rolle i forbindelse med Lissabon-strategien, og der peges på, at de hidtidige reformtiltag har medført betydelige forbedringer i postsektoren, herunder højnet kvalitet, øget effektivitet og mere lydhørhed over for brugerne. I lyset af de til tider meget forskellige tendenser i udviklingen af befordringspligten i medlemsstaterne blev Kommissionen opfordret til at koncentrere sig om kvaliteten af befordringspligten og dens fremtidige finansiering under udarbejdelsen af en prospektiv undersøgelse, og som led i denne undersøgelse at foreslå en definition samt udstrækning for og en passende finansiering af befordringspligten.

Som foreskrevet i direktiv 97/67/EF er der foretaget en prospektiv undersøgelse, hvor det for hver medlemsstat vurderes, hvordan den fulde gennemførelse af det indre marked for posttjenester i Fællesskabet i 2009 vil påvirke opfyldelsen af befordringspligten. Kommissionen har desuden foretaget en grundig gennemgang af Fællesskabets postsektor og har i den forbindelse også iværksat undersøgelser af den økonomiske, sociale og teknologiske udvikling i sektoren samt foretaget omfattende høringer af de berørte parter.

Det påpeges i den prospektive undersøgelse, at hovedmålet, som er at give varig sikkerhed for bæredygtige posttjenester, der opfylder befordringspligten og lever op til de kvalitetsstandarder, som medlemsstaterne har fastsat i overensstemmelse med direktiv 97/67/EF, kan nås i 2009, uden at der er behov for et eneretsområde.

Den fremadskridende og gradvise åbning af postmarkederne for konkurrence har givet de befordringspligtige virksomheder tid nok til at gennemføre den nødvendige modernisering og omstrukturering, således at de er blevet levedygtige på lang sigt på de nye markedsbestemte vilkår, og den har sat medlemsstaterne i stand til at tilpasse deres regelsæt til et mere åbent miljø. Dertil kommer, at medlemsstaterne kan benytte sig af den mulighed, der ligger i gennemførelsesperioden og den lange periode, indførelsen af effektiv konkurrence kræver, til at træffe yderligere foranstaltninger for at modernisere og omstrukturere de befordringspligtige virksomheder i det omfang, det er nødvendigt.

Den prospektive undersøgelse viser, at eneretsområdet ikke længere bør være det foretrukne svar på spørgsmålet om, hvordan befordringspligten skal finansieres. Med denne vurdering tages der hensyn til Fællesskabets og medlemsstaternes interesse i fuldførelsen af det indre marked og dettes muligheder for at give resultater i form af vækst og beskæftigelse såvel som til deres interesse i at sikre, at der står en effektiv, samfundsmæssigt vigtig tjeneste til rådighed for alle brugere. Derfor bør datoen for sidste skridt i fuldførelsen af det indre marked for posttjenester bekræftes.

Der er flere kræfter i postsektoren, der ansporer til ændringer, herunder efterspørgslen og skiftende behov hos kunderne, organisatoriske ændringer, automatisering og indførelse af ny teknologi, substitution ved elektroniske kommunikationsmidler samt åbning af markedet. For at leve op til konkurrencen og nye forbrugerkrav og sikre nye finansieringskilder kan postbefordrende virksomheder diversificere deres aktiviteter ved at tilbyde elektroniske erhvervstjenester eller andre af informationssamfundets tjenester.

Udbydere af posttjenester, herunder de udpegede befordringspligtige virksomheder, anspores som følge af de nye konkurrencemæssige udfordringer til at forbedre deres effektivitet ved at tilbyde utraditionelle posttjenester (f.eks. digitalisering og elektronisk kommunikation), hvilket i sig selv vil bidrage til at forbedre konkurrenceevnen væsentligt.

En fuldstændig markedsåbning vil medvirke til at øge postmarkedernes samlede størrelse; derudover vil den bidrage til at fastholde varige arbejdspladser af høj kvalitet hos de befordringspligtige virksomheder og samtidig lette ny jobskabelse hos andre virksomheder, nye markedsdeltagere og forbundne erhvervssektorer. Dette direktivindskrænker ikke medlemsstaternes beføjelser til at regulere beskæftigelsesvilkårene i postsektoren, hvilket dog ikke bør føre til illoyal konkurrence. Der bør i forbindelse med forberedelserne til liberaliseringen af postmarkedet tages passende sociale hensyn.

Transport alene bør ikke anses for at være en posttjeneste. Adresserede reklameforsendelser, der udelukkende består af reklame- eller markedsføringsmateriale, og som, bortset fra modtagerens navn, adresse og identifikationsnummer, indeholder en identisk meddelelse, kan anses for at være en brevforsendelse.

En bedre konkurrenceevne bør endvidere gøre det muligt at integrere postsektoren med alternative kommunikationsformer og forbedre servicekvaliteten over for stadig mere krævende brugere.

Postnet i landdistrikter, blandt andet i bjergområder og på øer, spiller en vigtig rolle for integrationen af virksomheder i den nationale/globale økonomi og for opretholdelsen af social og beskæftigelsesmæssig sammenhængskraft. Desuden kan postkontorerne i fjerntliggende områder fungere som et vigtigt infrastrukturnet for adgangen til nye elektroniske kommunikationsteknologier.

Udviklingen på de tilgrænsende kommunikationsmarkeder har haft forskellige virkninger i forskellige egne af Fællesskabet og over for forskellige befolkningsgrupper og på anvendelsen af posttjenesterne. Den territoriale og sociale sammenhængskraft bør opretholdes, og ud fra det hensyn, at medlemsstaterne bør kunne tilpasse visse elementer i ydelserne for at imødekomme lokal efterspørgsel ved at udnytte den fleksibilitet, der er indbygget i direktiv 97/67/EF, er det rimeligt at fastholde befordringspligten og de dertil knyttede kvalitetskrav i fuldt omfang som fastsat i direktiv 97/67/EF. Det skal imidlertid i overensstemmelse med gældende praksis præciseres, at medlemsstaterne kun indsamler og omdeler post på de arbejdsdage, der ikke i henhold til den nationale lovgivning er defineret som helligdage. For at sikre, at markedsåbningen fortsat bliver til gavn for alle brugerne, især forbrugerne og de små og mellemstore virksomheder, bør medlemsstaterne holde nøje øje med markedsudviklingen. De bør gennemføre alle de hensigtsmæssige regulerende indgreb, som direktiv 97/67/EF åbner mulighed for, med det formål at sikre, at der fortsat står posttjenester til rådighed, som opfylder brugernes behov, herunder ved om nødvendigt at sikre, at der ydes et minimumsantal af tjenester på samme indleveringssted, og navnlig, at antallet af indleveringssteder for posttjenester i landlige og fjerntliggende regioner er passende.

Tilvejebringelsen af posttjenester af høj kvalitet bidrager i væsentlig grad til at opnå social og territorial sammenhængskraft. Navnlig giver den elektroniske handel fjerntliggende og tyndt befolkede områder nye muligheder for at deltage i det økonomiske liv, hvilket forudsætter tilvejebringelse af gode posttjenester.

Såfremt medlemsstaterne vælger at udpege en eller flere virksomheder til at opfylde befordringspligten eller forskellige dele af befordringspligten, bør det sikres, at kvalitetskravene for befordringspligten pålægges de befordringspligtige virksomheder på en måde, der er gennemsigtig og afpasset efter forholdene. Udpeger en medlemsstat mere en én virksomhed, bør den sikre, at befordringsforpligtelserne ikke overlapper hinanden.

Med direktiv 97/67/EF blev der etableret en præference for, at befordringspligtens opfyldelse sikres ved udpegning af befordringspligtige virksomheder. Medlemsstaterne kan kræve, at befordringstjenesten ydes på hele det nationale område. Udviklingen af mere konkurrence og flere valgmuligheder betyder, at medlemsstaterne bør have et større spillerum, når de skal afgøre, hvad der er den mest effektive og hensigtsmæssige måde at sikre befordringspligtens opfyldelse på, uden at krænke principperne om saglighed, gennemsigtighed, ikke-forskelsbehandling, proportionalitet og mindst mulig markedsforvridning, som er nødvendige for sikringen af et frit udbud af posttjenester på det indre marked. Medlemsstaterne kan benytte en eller flere af følgende muligheder: opfyldelse af befordringspligten ved hjælp af markedskræfterne, udpegning af en eller flere virksomheder, der skal opfylde forskellige dele af befordringspligten eller dække forskellige dele af området, og offentligt indkøb af tjenesterne.

Det er vigtigt, at brugerne er fuldt informerede om, hvilke ydelser der er omfattet af befordringspligten, og at udbyderne af posttjenester er informeret om den eller de befordringspligtige virksomheders rettigheder og pligter. Medlemsstaterne bør sørge for, at brugerne til enhver tid er fuldt informerede om de enkelte ydelsers karakter og tilgængelighed. Medlemsstaterne bør sikre, at alle disse oplysninger stilles til rådighed. I overensstemmelse med den øgede frihed, medlemsstaterne har til at sikre varetagelsen af befordringspligten på andre måder end ved at udpege en eller flere befordringspligtige virksomheder, bør det imidlertid overlades til medlemsstaterne at afgøre, hvordan disse oplysninger gøres offentligt tilgængelige.

På baggrund af de foretagne undersøgelser og med henblik på at frigøre hele potentialet i det indre marked for posttjenester bør brugen af eneretsområdet og de særlige rettigheder som middel til at finansiere befordringspligten ophøre.

I nogle medlemsstater kan det stadig være nødvendigt med ekstern finansiering af de resterende nettoomkostninger ved befordringspligten. Derfor bør det gøres tydeligt, hvilke eksisterende alternativer der kan sikre finansiering af befordringspligten, i det omfang dette er nødvendigt og tilstrækkelig velbegrundet, idet det overlades til medlemsstaterne at vælge, hvilken finansieringsmetode der skal benyttes. De alternative finansieringsmetoder omfatter procedurerne for offentlige indkøb, herunder i henhold til direktiverne om offentlige indkøb, konkurrencepræget dialog eller udbud med forhandling med eller uden offentliggørelse af en udbudsbekendtgørelse, og, i de tilfælde hvor det at opfylde befordringspligten indebærer nettoomkostninger, som bliver en urimelig byrde for den udpegede befordringspligtige virksomhed, offentlig kompensation og omkostningsudligning mellem tjenesteudbyderne og/eller brugerne på en gennemskuelig måde ved hjælp af bidrag til en udligningsfond. Medlemsstaterne kan benytte andre finansieringsmetoder, der er i overensstemmelse med fællesskabsretten, og f.eks. beslutte, hvis og når det er nødvendigt, at overskud i de befordringspligtige virksomheders aktiviteter uden for det område, der er omfattet af befordringspligten, helt eller delvis skal dække finansieringen af nettoomkostningerne ved befordringspligten, så længe det er foreneligt med traktaten. Uanset medlemsstaternes forpligtelse til at efterkomme traktatens bestemmelser om statsstøtte, herunder specifikke underretningskrav i den forbindelse, kan medlemsstaterne underrette Kommissionen om de finansieringsmekanismer, der anvendes til dækning af eventuelle nettoomkostninger ved befordringspligten, idet dette bør fremgå af Kommissionens periodiske beretninger til Europa-Parlamentet og Rådet om gennemførelsen af direktiv 97/67/EF.

Det vil kunne kræves, at postbefordrende virksomheder bidrager til finansieringen af befordringspligten i de tilfælde, hvor der oprettes en udligningsfond. For at afgøre, hvilke virksomheder der kan pålægges pligt til at bidrage til en udligningsfond, bør medlemsstaterne overveje, om de pågældende virksomheders ydelser set fra brugernes synsvinkel kan anses for at kunne træde i stedet for ydelser, der er omfattet af befordringspligt, da de i tilstrækkeligt omfang fungerer på samme måde som ydelser, der er omfattet af befordringspligt, under hensyntagen til ydelsernes egenskaber, herunder deres værdiforøgende egenskaber samt tilsigtede anvendelse og prissætning. De pågældende ydelser behøver ikke at besidde alle befordringspligtydelsernes egenskaber som f.eks. daglig udbringning eller landsdækkende omfang.

Af hensyn til proportionalitetsprincippet bør medlemsstaterne ved fastlæggelsen af, hvilket bidrag der forlanges af disse virksomheder til omkostningerne ved at opfylde befordringspligten i en medlemsstat, benytte gennemskuelige og ikke-diskriminerende kriterier som f.eks. disse virksomheders andel af de aktiviteter, der henhører under befordringspligtområdet i denne medlemsstat. Medlemsstaterne kan kræve, at virksomheder, der skal bidrage til en udligningsfond, indfører en passende regnskabsmæssig adskillelse for at sikre, at fonden kan fungere.

Principperne om gennemsigtighed, ikke-forskelsbehandling og proportionalitet, som er indeholdt i direktiv 97/67/EF, bør fortsat anvendes på enhver finansieringsmekanisme, og enhver afgørelse på dette område bør bygge på gennemsigtige, saglige og kontrollerbare kriterier. Nettoomkostningerne ved at opfylde befordringspligten bør således, under den nationale forvaltningsmyndigheds tilsyn, beregnes som forskellen mellem nettoomkostningerne for en udpeget befordringspligtig virksomhed ved drift med og uden denne befordringspligt. Ved beregningen bør der tages hensyn til alle andre relevante elementer, herunder markedsmæssige fordele, som en postbefordrende virksomhed får ved at være udpeget til at varetage den tjeneste, der er omfattet af befordringspligten, retten til en rimelig fortjeneste og incitamenter til omkostningseffektivitet.

I tilfælde, hvor medlemsstaterne beslutter at stille yderligere eller supplerende tjenester eller andre tjenester end tjenester, som er omfattet af befordringspligten som defineret i dette direktiv, til rådighed for offentligheden på deres nationale område, såsom omdeling af pensioner og postanvisninger i landdistrikter, bør disse tjenester ikke være underlagt nogen udligningsmekanismer, som kræver bidrag fra bestemte virksomheder. Medlemsstaterne kan, hvor det er relevant, yde finansiel støtte til de yderligere eller supplerende tjenester i overensstemmelse med traktatens regler om statsstøtte. Undtagen i tilfælde af befordringspligtige virksomheder kan tilladelserne ikke være underlagt forpligtelsen til at levere sådanne supplerende tjenester.

Medlemsstater, der er tiltrådt EU efter ikrafttrædelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/39/EF af 10. juni 2002 om ændring af direktiv 97/67/EF for så vidt angår yderligere åbning af Fællesskabets marked for posttjenester (7) , og som eventuelt har haft særlig vanskeligt ved gnidningsløst at tilpasse deres postmarkeder, fordi de har tilsluttet sig reformen af postsektoren på et sent tidspunkt, og visse medlemsstater med en lille befolkning og begrænset geografisk størrelse, hvor der findes en række kendetegn, der specifikt gør sig gældende for posttjenester, eller med en særlig vanskelig topografi med et stort antal øer, har ved underretning af Kommissionen mulighed for i en begrænset periode at udsætte dette direktivs gennemførelsesdato, så tjenesterne fortsat er forbeholdt én eller flere befordringspligtige virksomheder. Under hensyntagen til denne særlige mulighed og for et begrænset tidsrum og et begrænset antal tjenester bør medlemsstater, der har gennemført en fuldstændig liberalisering af deres markeder, have mulighed for at nægte monopoler, der driver virksomhed i en anden medlemsstat, adgang til at drive virksomhed på deres eget område.

Medlemsstaterne bør have lov til at benytte generelle og individuelle tilladelser, når det er berettiget og står i et rimeligt forhold til formålet. Som det fremhæves i den tredje beretning om anvendelsen af direktiv 97/67/EF, synes det imidlertid nødvendigt med en yderligere harmonisering af de vilkår, der må gøres gældende, for at mindske uberettigede hindringer for levering af tjenester på det indre marked. I denne sammenhæng kan medlemsstaterne f.eks. tillade postbefordrende virksomheder at vælge mellem pligten til at yde en service og pligten til at bidrage økonomisk til omkostningerne ved denne service, som ydes af en anden virksomhed, men de bør ikke længere samtidig kunne opkræve bidrag til en udligningsmekanisme og kræve opfyldelse af befordrings- eller kvalitetsforpligtelser, der skal tjene samme formål. Det bør desuden præciseres, at nogle af bestemmelserne om generelle og individuelle tilladelser ikke bør gælde for udpegede befordringspligtige virksomheder.

I en situation, hvor flere postvirksomheder leverer ydelser på det område, der er omfattet af befordringspligt, bør alle medlemsstater have pligt til at vurdere, om man med det formål at fremme en effektiv konkurrence og/eller beskytte brugerne og forbrugerne ved at garantere posttjenestens generelle kvalitet bør stille visse dele af den postale infrastruktur eller visse tjenester, der normalt ydes af befordringspligtige virksomheder, til rådighed for andre virksomheder, der leverer lignende ydelser. Hvis flere befordringspligtige virksomheder driver regionale postnet, bør medlemsstaterne ligeledes undersøge og om nødvendigt sikre deres interoperabilitet med henblik på at undgå hindringer for hurtig postbefordring. Da medlemsstaterne har forskellige juridiske og markedsmæssige situationer for disse infrastrukturelementer og tjenester, bør det kun foreskrives, at medlemsstaterne træffer afgørelse på et informeret grundlag om behovet for og omfanget og valget af reguleringsmiddel, herunder i givet fald omkostningsudligning. Denne bestemmelse bør ikke indskrænke medlemsstaternes ret til at træffe foranstaltninger for at sikre adgangen til postnetværket på gennemsigtige vilkår og uden forskelsbehandling.

Da posttjenester har stor betydning for blinde og svagtseende, bør det bekræftes, at markedsåbningen ikke bør indskrænke de befordringspligtige virksomheders fortsatte levering af visse gratis tjenester for blinde og svagtseende, som medlemsstaterne har indført i overensstemmelse med gældende internationale forpligtelser.

På et marked med uindskrænket konkurrence er det både af hensyn til den økonomiske balance i varetagelsen af befordringspligten og for at begrænse markedsforvridning vigtigt, at princippet om, at priserne skal afspejle normale forretningsmæssige vilkår og omkostninger, kun fraviges for at beskytte samfundsmæssige interesser. Dette mål bør nås ved fortsat at tillade medlemsstaterne at opretholde enhedstakster for styktakstpost, der er den tjeneste, forbrugerne og de små og mellemstore virksomheder benytter mest. Medlemsstaterne kan også opretholde enhedstakster for visse andre forsendelser, f.eks. aviser og bøger, for at beskytte generelle samfundsinteresser som f.eks. adgang til kultur, sikring af deltagelse i et demokratisk samfund (pressefrihed) eller regional og social sammenhængskraft.

I betragtning af de nationale særtræk, der spiller ind i reguleringen af vilkårene for de etablerede befordringspligtige virksomheders ageren på et marked med uindskrænket konkurrence, bør medlemsstaterne frit kunne afgøre, hvordan krydssubsidiering bedst overvåges.

at overvåge, at markedsforholdene er fair, indtil konkurrencen slår effektivt igennem.

at sikre, at principperne for terminalafgifter i dette direktiv overholdes, og

at sikre, at de takster, der gælder for de tjenester, der er omfattet af befordringspligten, overholder takstprincipperne i dette direktiv

at de kan anvendes som input, når det skal fastslås, om en pålagt befordringspligt medfører nettoomkostninger og udgør en urimelig økonomisk byrde for den befordringspligtige virksomhed

Denne forpligtelse har til formål at skaffe de nationale forvaltningsmyndigheder, konkurrencemyndighederne og Kommissionen de oplysninger, der er nødvendige for at træffe afgørelser om opfyldelsen af befordringspligten og for at overvåge, at markedsforholdene er fair, indtil konkurrencen slår effektivt igennem. Samarbejde mellem de nationale forvaltningsmyndigheder om fortsat udvikling af referencer og retningslinjer på dette område bør bidrage til en harmoniseret anvendelse af disse regler.

Overgangen til et marked med uindskrænket konkurrence og behovet for at undgå, at krydssubsidiering skader konkurrencen, gør det rimeligt fortsat at forlange, at medlemsstaterne opretholder de befordringspligtige virksomheders pligt til at føre særskilte og gennemsigtige regnskaber, idet der dog bør foretages visse tilpasninger.

For at beskytte posttjenestebrugernes interesser i tilfælde af tyveri, bortkomst eller beskadigelse af postforsendelser bør medlemsstaterne, hvor det er berettiget, indføre en ordning for godtgørelse og/eller kompensation.

På linje med de regler, der gælder på andre serviceområder, og for at styrke forbrugerbeskyttelsen bør minimumsprincipperne for klageadgang udvides til at omfatte andre end befordringspligtige virksomheder. For at gøre klagebehandlingsprocedurerne mere effektive bør der tilskyndes til brug af udenretlige procedurer for afgørelse af tvister, jf. Kommissionens henstilling 98/257/EF af 30. marts 1998 om de principper, der finder anvendelse på organer med ansvar for udenretlig bilæggelse af tvister på forbrugerområdet (9) og Kommissionens henstilling 2001/310/EF af 4. april 2001 om principper for udenretslige organer til mindelig bilæggelse af tvister på forbrugerområdet (10) . Øget interoperabilitet mellem de postbefordrende virksomheder som følge af adgang til visse infrastrukturelementer og tjenester og et krav om samarbejde mellem de nationale forvaltningsmyndigheder og forbrugerbeskyttelsesorganer vil yderligere fremme forbrugernes interesser.

Afgørelse 1999/468/EF er blevet ændret ved afgørelse 2006/512/EF, som indførte en forskriftsprocedure med kontrol, der skal anvendes i forbindelse med vedtagelse af generelle foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i en basisretsakt, der er vedtaget efter proceduren i traktatens artikel 251, herunder ved at lade sådanne bestemmelser udgå eller ved at supplere en sådan retsakt med nye ikke-væsentlige bestemmelser.

Kommissionen bør navnlig tillægges beføjelse til at vedtage foranstaltninger for så vidt angår den fremtidige tilpasning af ydelsernes kvalitetsstandarder i forhold til den tekniske udvikling eller markedsudviklingen, og for så vidt angår standardiserede vilkår for uafhængig kvalitetskontrol udført af eksterne organer. Da der er tale om generelle foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i dette direktiv og at supplere dette direktiv med nye ikke-væsentlige bestemmelser, skal de vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 5a i afgørelse 1999/468/EF.

De nationale forvaltningsmyndigheder vil formentlig stadig skulle spille en afgørende rolle, særlig i de medlemsstater, hvor overgangen til konkurrenceforhold endnu ikke er tilendebragt. I overensstemmelse med princippet om adskillelse af myndigheds- og driftsopgaver bør medlemsstaterne garantere de nationale forvaltningsmyndigheders uafhængighed og således sikre, at de kan træffe upartiske afgørelser. Dette krav om uafhængighed indskrænker hverken medlemsstaternes institutionelle autonomi og forfatningsmæssige forpligtelser eller princippet om neutralitet i forhold til de ejendomsretlige ordninger i medlemsstaterne, jf. traktatens artikel 295. De nationale forvaltningsmyndigheder bør udstyres med alle nødvendige personale- og ekspertressourcer samt økonomiske midler til at udføre deres opgaver.

Da der ofte er forskellige nationale organer involveret i udøvelsen af myndighedsopgaverne, bør det sikres, at opgavefordelingen er gennemsigtig, og at de forskellige relevante organer, der står for reguleringen af sektoren, anvendelsen af konkurrencereglerne og løsningen af forbrugerspørgsmål, samarbejder om at udføre opgaverne effektivt.

Den, der er genstand for en national forvaltningsmyndigheds afgørelse, bør kunne påklage afgørelsen til en instans, som er uafhængig af forvaltningsmyndigheden. Denne instans kan være en domstol. Klageproceduren berører hverken kompetencefordelingen inden for de nationale retssystemer eller juridiske enheders og fysiske personers rettigheder i henhold til national ret. Af hensyn til retssikkerheden og sikkerheden på markedet bør klagesager ikke have opsættende virkning på de nationale forvaltningsmyndigheders afgørelser.

Når det er nødvendigt, bør de nationale forvaltningsmyndigheder samarbejde med forvaltningsmyndighederne i de andre medlemsstater og med Kommissionen for at varetage deres opgaver i henhold til direktiv 96/67/EF. Dette vil fremme udviklingen af et indre marked for posttjenester og bidrage til, at dette direktiv anvendes ensartet i alle medlemsstaterne, især på de områder, hvor de nationale regler, der gennemfører fællesskabsreglerne, giver de nationale forvaltningsmyndigheder væsentlige skønsmæssige beføjelser ved anvendelsen af de relevante regler. Samarbejdet kan bl.a. finde sted i det udvalg, der bistår Kommissionen i henhold til dette direktiv, eller i en gruppe bestående af europæiske forvaltningsmyndigheder. Medlemsstaterne bør træffe afgørelse om, hvilke organer der er nationale forvaltningsmyndigheder i henhold til dette direktiv.

De nationale forvaltningsmyndigheder skal indsamle oplysninger fra virksomhederne på markedet for at kunne udføre deres opgaver effektivt. Anmodninger om oplysninger bør stå i et rimeligt forhold til formålet og ikke påføre virksomhederne urimelige byrder. Kommissionen kan også få behov for at indsamle oplysninger, så den kan opfylde sine forpligtelser efter fællesskabslovgivningen. Den myndighed, der modtager oplysningerne, har tavshedspligt i henhold til gældende regler.

Kommissionen bør regelmæssigt forelægge beretninger om anvendelsen af direktiv 97/67/EF for Europa-Parlamentet og Rådet for at holde dem orienteret om, hvordan det indre marked for posttjenester udvikler sig.

Medlemsstaterne bør sikre, at der er etableret tilstrækkelige indleveringssteder, som tager hensyn til brugernes behov i landdistrikter og tyndt befolkede områder. Medlemsstaterne bør sikre, at antallet af indleveringssteder i disse områder er passende, så befordringspligten kan opfyldes.

For at bibeholde rammen for regulering af postsektoren bør udløbsdatoen for direktiv 97/67/EF ophæves. De bestemmelser, der ikke er blevet ændret ved dette direktiv, finder fortsat anvendelse. De tjenester, som medlemsstaterne fortsat kan give eneret til i overgangsperioden, er dem, som er specificeret i direktiv 97/67/EF.

Målene for dette direktiv — nemlig at tilvejebringe et indre marked for posttjenester, at sikre alle brugere et fælles udbud af tjenester, der er omfattet af befordringspligt, og at fastsætte harmoniserede principper for reguleringen af postsektoren — kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af omfanget og virkningerne bedre nås på fællesskabsplan; Fællesskabet kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går dette direktiv ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.

Dette direktiv indskrænker ikke anvendelsen af traktatens regler om konkurrence og fri udveksling af tjenesteydelser. Hvis mekanismer for finansiering af befordringspligten indebærer, at der ydes støtte fra en medlemsstat eller ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, jf. traktatens artikel 87, stk. 1, indskrænker dette direktiv ikke medlemsstaternes pligt til at overholde traktatens regler om statsstøtte.

UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:

Artikel 1

I direktiv 97/67/EF foretages følgende ændringer:

fastsættelse af kvalitetsstandarder for opfyldelse af befordringspligten og indførelse af et system til sikring af, at disse standarder overholdes

principperne for takstfastsættelse og gennemsigtighed i regnskaberne for de tjenester, der er omfattet af befordringspligt

Væsentlige krav: ikke-økonomiske hensyn til almenhedens interesse, som kan foranledige en medlemsstat til at stille betingelser for levering af posttjenester. Sådanne hensyn er brevhemmeligheden, postnettets sikkerhed i forbindelse med transport af farligt gods, overholdelse af arbejds- og ansættelsesvilkår, sociale sikringsordninger, der er fastsat ved lov eller administrative bestemmelser, og/eller kollektive aftaler indgået mellem de nationale arbejdsmarkedsparter i henhold til fællesskabslovgivningen og national lovgivning samt i begrundede tilfælde databeskyttelse, miljøbeskyttelse og hensynet til by- og regionalplanlægning. Databeskyttelse kan omfatte beskyttelse af personoplysninger, fortrolighed af informationer, der videresendes eller lagres, samt beskyttelse af privatlivets fred.«

»generel tilladelse«: en tilladelse, der — uanset om den indebærer registrerings- eller meddelelsesprocedurer — på grundlag af en gruppetilladelse eller generel lovgivning fritager en postbefordrende virksomhed for at indhente udtrykkelig tilladelse fra den nationale forvaltningsmyndighed, inden den udøver de rettigheder, tilladelsen giver

Tilladelse: en tilladelse, der fastlægger de rettigheder og forpligtelser, der er specifikke for postsektoren, og som giver virksomhederne mulighed for at udbyde posttjenester og i givet fald etablere og/eller drive net til udbud af sådanne tjenester, i form af en generel tilladelse eller en individuel tilladelse som defineret i det følgende:

Medlemsstaterne skal, uanset hvilken vægtgrænse de har fastsat for medtagelse af postpakker under befordringspligten, sikre, at postpakker på op til 20 kg fra andre medlemsstater omdeles inden for deres område.«

»5. Den nationale forvaltningsmyndighed kan forhøje vægtgrænsen for medtagelse af postpakker under befordringspligten til højst 20 kg og fastsætte særlige bestemmelser for dør til dør-omdeling af sådanne postpakker.

»3. Medlemsstaterne sørger for, at de tjenester, der er omfattet af befordringspligten, leveres på alle hverdage og mindst fem dage om ugen, medmindre der foreligger ekstraordinære omstændigheder eller geografiske forhold, og dette omfatter mindst:

Medlemsstaterne underretter Kommissionen om den eller de udpegede befordringspligtige virksomheders navn. Udpegelsen af en befordringspligtig virksomhed er betinget af en periodisk revision og en kontrol af, at betingelserne og principperne i denne artikel er overholdt. Medlemsstaterne skal dog sikre, at varigheden af denne udpegelse er tilstrækkelig til, at investeringerne kan give et afkast.«

2. Medlemsstaterne kan udpege én eller flere virksomheder til at opfylde befordringspligten, så det sikres, at befordringstjenesten ydes på hele det nationale område. Medlemsstaterne kan udpege forskellige virksomheder til at varetage forskellige elementer af befordringspligten og/eller til at dække forskellige dele af deres område. Når de gør det, fastlægger de under overholdelse af fællesskabsretten, hvilke forpligtelser og rettigheder disse virksomheder skal have, og offentliggør disse forpligtelser og rettigheder. Medlemsstaterne træffer navnlig foranstaltninger for at sikre, at vilkårene for tildeling af befordringspligtopgaven bygger på principperne om gennemsigtighed, ikke-forskelsbehandling og proportionalitet, hvorved kontinuiteten i posttjenester, der er omfattet af befordringspligten, sikres, ved at der tages hensyn til den vigtige rolle, disse tjenester spiller for den sociale og territoriale sammenhængskraft.

1. Hver medlemsstat sørger for, at befordringspligtens garanteres, og meddeler Kommissionen, hvilke foranstaltninger den træffer med henblik herpå. Det udvalg, der er nævnt i artikel 21, underrettes om medlemsstaternes foranstaltninger for at sikre, at befordringspligten opfyldes.

»2. Bestemmelserne i stk. 1 er ikke til hinder for, at medlemsstaterne træffer foranstaltninger ud fra hensynet til offentlighedens interesse som anerkendt i traktaten, særlig artikel 30 og 46, som vedrører den offentlige sædelighed, den offentlige sikkerhed, herunder strafferetlige undersøgelser, samt den offentlige orden.«

Medlemsstaterne sikrer, at brugerne og de postbefordrende virksomheder jævnligt får tilstrækkeligt detaljerede og ajourførte oplysninger af den eller de befordringspligtige virksomheder om udbuddet af de tjenester, der er omfattet af befordringspligten, navnlig hvad angår de generelle vilkår for adgang til tjenesterne samt priser og kvalitetsniveau. Disse oplysninger offentliggøres på passende måde.

4. Når nettoomkostningerne fordeles som anført i stk. 3, litra b), kan medlemsstaterne oprette en udligningsfond, hvis midler kan skaffes ved bidrag fra postvirksomhederne og/eller brugerne, og som med dette formål administreres af et organ, der er uafhængigt af den eller de begunstigede. Medlemsstaterne kan gøre udstedelsen af tilladelser til postvirksomheder i medfør af artikel 9, stk. 2, betinget af, at virksomheden påtager sig enten pligt til at bidrage økonomisk til denne fond eller befordringspligt. Den eller de befordringspligtige virksomheders befordringspligt, jf. artikel 3, kan finansieres på denne måde.

3. Hvis en medlemsstat fastslår, at befordringspligten som omhandlet i dette direktiv medfører en nettoomkostning, der, beregnet under hensyn til bilag I, udgør en urimelig økonomisk byrde for den eller de befordringspligtige virksomheder, kan den indføre:

2. Medlemsstaterne kan sørge for, at befordringspligten opfyldes ved at købe de pågældende tjenester efter de gældende regler for offentlige indkøb, herunder i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/17/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester (14) , konkurrencepræget dialog eller udbud med forhandling med eller uden offentliggørelse af en udbudsbekendtgørelse.

1. Medlemsstaterne undlader at udstede eller opretholde ene- eller særrettigheder for etablering og udførelsen af posttjenesterne. Medlemsstaterne kan finansiere varetagelsen af tjenester, der er omfattet af befordringspligten, med et eller flere af de midler, der er anført i stk. 2, 3 og 4, eller med andre midler, der er i overensstemmelse med traktaten.

3. De procedurer, forpligtelser og krav, der er omhandlet i stk. 1 og 2, skal være gennemsigtige, tilgængelige, ikke-diskriminerende, stå i et rimeligt forhold til deres formål, være præcise og utvetydige, offentliggøres på forhånd og bygge på objektive kriterier. Medlemsstaterne sikrer, at begrundelserne for helt eller delvist at afvise en ansøgning om tilladelse eller trække en sådan ansøgning tilbage meddeles ansøgeren, og de fastsætter en klageprocedure.«

kræve andre tekniske eller driftsmæssige vilkår opfyldt end dem, der er nødvendige for at opfylde forpligtelserne i henhold til dette direktiv.

for samme elementer af befordringspligten eller dele af det nationale område pålægge en befordringspligt og samtidig kræve et økonomisk bidrag til en udligningsmekanisme

i givet fald gøres betinget af en pligt til at bidrage økonomisk til de udligningsmekanismer, der er omhandlet i artikel 7, såfremt opfyldelsen af befordringspligten medfører nettoomkostninger, som bliver en urimelig byrde for den eller de i henhold til artikel 4 udpegede befordringspligtige virksomheder

2. For tjenester, der hører under befordringspligten, kan medlemsstaterne indføre tilladelsesprocedurer, herunder individuelle tilladelser, i det omfang det er nødvendigt for at garantere, at de væsentlige krav overholdes, og sikre de tjenester, der er omfattet af befordringspligten.

1. For tjenester, der ikke er omfattet af befordringspligten, kan medlemsstaterne indføre generelle tilladelser, i det omfang det er nødvendigt for at garantere, at de væsentlige krav overholdes.

Når det er nødvendigt for at beskytte brugernes interesser og/eller fremme effektiv konkurrence, og når de nationale forhold og den nationale lovgivning tilsiger det, sørger medlemsstaterne for, at der er gennemsigtige og ikke-diskriminerende muligheder for at få adgang til dele af den postale infrastruktur eller posttjenesterne, som henhører under befordringspligten som f.eks. postnummersystem, adressedatabase, postbokse, postkasser, oplysninger om adresseforandring, eftersendelse og returnering. Denne bestemmelse indskrænker ikke medlemsstaternes ret til at træffe foranstaltninger for at sikre adgangen til det offentlige postnet på gennemsigtige, proportionelle og ikke-diskriminerende vilkår.«

hvis befordringspligtige virksomheder anvender særlige takster, f.eks. for tjenester for erhvervslivet, afsendere af masseforsendelser eller for virksomheder, der indsamler post fra forskellige brugere, skal de anvende principperne om gennemsigtighed og ikke-diskriminering, både med hensyn til takster og de dertil knyttede betingelser. Taksterne skal sammen med de dertil knyttede betingelser gælde ens over for forskellige tredjeparter og i forholdet mellem tredjeparter og de befordringspligtige virksomheders ligestillede tjenesteelementer. Sådanne takster skal også gælde for brugere, navnlig individuelle brugere og små og mellemstore virksomheder, der sender post på lignende betingelser.«

priserne skal være omkostningsægte og tilskynde til en effektiv opfyldelse af befordringspligten. Når det er nødvendigt af hensyn til varetagelsen af samfundets interesser, kan medlemsstaterne træffe afgørelse om, at der på hele deres område og/eller for grænseoverskridende tjenester skal anvendes enhedstakster for tjenester, der udbydes til styktakst, og for andre forsendelser

priserne skal være overkommelige og gøre tjenesterne tilgængelige for samtlige brugere uanset deres geografiske placering og under hensyn til nationale forhold. Medlemsstaterne kan opretholde eller indføre gratis postbefordring til brug for blinde og svagtseende

Medlemsstaterne sikrer, at taksterne for alle tjenester, der er omfattet af befordringspligten, fastsættes under overholdelse af følgende principper:

10. Medlemsstaterne kan kræve, at postbefordrende virksomheder, der skal bidrage til en udligningsfond, indfører en passende regnskabsmæssig adskillelse for at sikre, at fonden kan fungere.«

»8. Hvis en medlemsstat ikke har anvendt en finansieringsmekanisme til varetagelsen af de tjenester, der er omfattet af befordringspligt, jf. artikel 7, og hvis den nationale forvaltningsmyndighed har sikret sig, at ingen af de udpegede befordringspligtige virksomheder i den pågældende medlemsstat modtager åbent eller skjult statstilskud, og at konkurrencen på markedet fungerer effektivt, kan den nationale forvaltningsmyndighed beslutte at undlade at anvende kravene i denne artikel.«

fællesomkostninger, der er nødvendige for at levere både tjenester, der er omfattet af befordringspligten, og tjenester, der ikke er omfattet af befordringspligten, fordeles på passende måde; der skal anvendes samme omkostningsfaktorer på henholdsvis tjenester, der er omfattet af befordringspligten, og tjenester, der ikke er omfattet af befordringspligten.«

er det ikke muligt at foretage en direkte analyse, henføres fællesomkostningerne på grundlag af en indirekte sammenkædning med en anden omkostningskategori eller gruppe af omkostningskategorier, for hvilken der kan foretages en direkte henføring eller kontering; en sådan indirekte sammenkædning skal bygge på sammenlignelige omkostningsstrukturer

2. Den eller de befordringspligtige virksomheder udarbejder i deres interne regnskabssystemer adskilte opgørelser, der gør det muligt at sondre klart mellem på den ene side tjenester og produkter, der er omfattet af befordringspligten, og på den anden side tjenester og produkter, som ikke er det. Denne regnskabsmæssige adskillelse anvendes, når medlemsstaterne beregner nettoomkostningerne ved at opfylde befordringspligten. Sådanne interne regnskabssystemer baseres på anvendelse af ensartede og objektivt begrundede principper for produktøkonomiopgørelser.

»1. Medlemsstaterne træffer de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre, at de befordringspligtige virksomheders regnskaber føres i overensstemmelse med denne artikel.

Europa-Parlamentet og Rådet, for så vidt angår grænseoverskridende postbefordring inden for Fællesskabet (jf. bilag II). Senere tilpasning af disse standarder til den tekniske udvikling eller til markedsudvikling foretages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 21, stk. 2.«

»1. Kvalitetsstandarderne for grænseoverskridende postbefordring inden for Fællesskabet er fastsat i bilag II i overensstemmelse med artikel 16.

I overensstemmelse med artikel 16 sikrer medlemsstaterne, at de befordringspligtige virksomheder og i givet fald virksomheder, der varetager tjenester inden for det befordringspligtige område, sammen med den årlige beretning om kvalitetskontrollen offentliggør oplysninger om, hvor mange klager der har været, og hvordan de er blevet behandlet.«

2. Uden at det berører de øvrige klagemuligheder eller retsmidler efter national lovgivning og fællesskabsretten, sikrer medlemsstaterne, at brugerne enten hver for sig eller, når det er tilladt efter national ret, sammen med organisationer, der repræsenterer bruger- og/eller forbrugerinteresser, kan forelægge den kompetente nationale myndighed sager, hvor der ikke er fundet en tilfredsstillende løsning på brugerklager til virksomheder, der varetager posttjenester, som er omfattet af befordringspligt.

Medlemsstaterne vedtager foranstaltninger til at sikre, at tvister kan afgøres retfærdigt og inden for en rimelig tid ved hjælp af de i stk. 1 omhandlede procedurer, idet der, når det er berettiget, gøres brug af en refusions- og/eller erstatningsordning.

1. Medlemsstaterne sikrer, at postbefordrende virksomheder stiller gennemsigtige, enkle og økonomisk overkommelige procedurer til rådighed for behandling af klager fra brugere af posttjenesterne, særlig i tilfælde af bortkomst, tyveri, beskadigelse eller manglende overholdelse af kvalitetsstandarderne for tjenesten (herunder procedurer for placering af ansvaret, hvor to eller flere virksomheder er involveret), uden at dette berører de relevante internationale og nationale bestemmelser om erstatning

3. Medlemsstaterne sikrer, at der på nationalt plan findes effektive mekanismer, ved hjælp af hvilke enhver bruger eller postbefordrende virksomhed, som berøres af en afgørelse fra en national forvaltningsmyndighed, kan påklage afgørelsen til en klageinstans, der er uafhængig af de involverede parter. Klagesagen har ikke opsættende virkning for den nationale forvaltningsmyndigheds afgørelse, medmindre klageinstansen træffer anden afgørelse herom.«

De nationale forvaltningsmyndigheder arbejder tæt sammen og bistår hinanden for at lette anvendelsen af dette direktiv i de relevante eksisterende organer.

2. De nationale forvaltningsmyndigheders særlige opgave er at sikre, at forpligtelserne i dette direktiv efterleves, navnlig ved at tilrettelægge overvågnings- og reguleringsprocedurer til sikring af, at befordringspligttjenesterne udføres. De kan også få til opgave at sikre, at konkurrencereglerne overholdes i postsektoren.

Medlemsstaterne underretter Kommissionen om, hvilke nationale forvaltningsmyndigheder de har udpeget til at varetage de opgaver, der følger af dette direktiv. De offentliggør, hvilke opgaver der udføres af de nationale forvaltningsmyndigheder, på en let tilgængelig måde, navnlig hvor disse opgaver er fordelt på flere organer. I givet fald sørger medlemsstaterne for, at disse myndigheder konsulterer og samarbejder med de nationale myndigheder inden for konkurrence- og forbrugerbeskyttelsesområdet om anliggender af fælles interesse.

1. Hver medlemsstat udpeger en eller flere nationale forvaltningsmyndigheder for postsektoren, der er retligt selvstændige og driftsmæssigt uafhængige af postvirksomhederne. Medlemsstater, der bevarer ejerskab til eller kontrol over postbefordrende virksomheder, sikrer, at myndighedsopgaverne på effektiv måde er strukturelt adskilt fra de aktiviteter, der er knyttet til ejerskab eller kontrol.

3. Medlemsstaterne sikrer, at de nationale forvaltningsmyndigheder efter anmodning tilstiller Kommissionen passende og relevante oplysninger, som er nødvendige for, at den kan udføre sine opgaver i henhold til dette direktiv.

for at de nationale forvaltningsmyndigheder kan sikre overholdelsen af dette direktiv og afgørelser truffet i medfør heraf

Den uafhængige instans, der forvalter fonden, skal sørge for opkrævning af bidrag fra de virksomheder, som vurderes at skulle bidrage til dækningen af befordringspligtens nettoomkostninger i den pågældende medlemsstat, og overvåge overførslen af udbetalinger til virksomheder, der har krav på at modtage betalinger fra fonden.«

I henhold til artikel 7, stk. 4, skal en fondsbaseret udligningsmekanisme anvende et gennemsigtigt og neutralt middel til opkrævning af bidrag, hvorved dobbelt opkrævning af bidrag på både virksomhedernes in- og output undgås.

Ifølge reglerne om godtgørelse eller finansiering af eventuelle nettoomkostninger ved befordringspligten kan de befordringspligtige virksomheder have krav på godtgørelse for de tjenester, de udbyder på ikke-forretningsmæssige vilkår. Da en sådan kompensation indebærer pengeoverførsler, sikrer medlemsstaterne, at disse sker på en gennemsigtig, objektiv, ikke-diskriminerende måde, der er afpasset efter forholdene. Det betyder, at overførslerne så vidt muligt skal forårsage mindst mulig forvridning af konkurrence og brugerefterspørgsel.

Nettoomkostningerne ved bestemte aspekter af befordringspligten beregnes særskilt for at undgå at medregne eventuelle direkte eller indirekte fordele og omkostninger to gange. Befordringspligtens samlede nettoomkostninger beregnes for alle udpegede befordringspligtige virksomheders vedkommende som summen af nettoomkostningerne ved befordringspligtens enkelte komponenter iberegnet eventuelle immaterielle fordele. Den nationale forvaltningsmyndighed kontrollerer, om nettoomkostningerne er korrekt beregnet. Den eller de befordringspligtige virksomheder samarbejder med den nationale forvaltningsmyndighed, så den kan kontrollere, om nettoomkostningerne er korrekt beregnet.

bestemte brugere eller grupper af brugere, som under hensyntagen til omkostninger og indtægter ved bestemte tjenesteudbud samt eventuelle af medlemsstaten fastsatte takster, kun kan betjenes med tab eller på omkostningsbetingelser, der falder uden for almindelige forretningsmæssige standarder.

Der skal lægges vægt på, at de omkostninger, som den udpegede befordringspligtige virksomhed ville have valgt at undgå, hvis den ikke havde været underlagt befordringspligten, fastlægges så korrekt som muligt. Der tages ved beregningen af nettoomkostningerne højde for de fordele, herunder immaterielle fordele, der kommer den befordringspligtige virksomhed til gode.

Ved beregningen skal der tages hensyn til alle andre relevante elementer, herunder immaterielle og markedsmæssige fordele, som en postbefordrende virksomhed får ved at være udpeget til at varetage den tjeneste, der er omfattet af befordringspligten, retten til en rimelig fortjeneste og incitamenter til omkostningseffektivitet.

Nettoomkostninger i forbindelse med befordringspligten er alle omkostninger, der er knyttet til og nødvendige for at opfylde befordringspligten. Nettoomkostningerne ved at opfylde befordringspligten bør således beregnes som forskellen mellem nettoomkostningerne for en udpeget befordringspligtig virksomhed ved drift med og uden denne befordringspligt.

De nationale forvaltningsmyndigheder tager alle midler under overvejelse med henblik på at give de postbefordrende virksomheder (udpegede eller ikke-udpegede) det fornødne incitament til at udbyde befordringspligtydelser på en omkostningseffektiv måde.

Ved befordringspligt som omhandlet i artikel 3 forstås den pligt, som en medlemsstat pålægger en postbefordrende virksomhed til at varetage posttjenester overalt inden for et givet geografisk område herunder — om nødvendigt — til at udbyde tjenesten til den samme pris inden for hele det pågældende område eller at tilbyde visse gratis tjenester til blinde eller svagtseende.

Artikel 2

1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 31. december 2010. De underretter straks Kommissionen herom.

Disse foranstaltninger skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.

2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til deres love og administrative bestemmelser med hensyn til anvendelsen af dette direktiv.

Artikel 3

1. Som undtagelse fra bestemmelserne i artikel 2 kan følgende medlemsstater udsætte gennemførelsen af dette direktiv indtil den 31. december 2012, så tjenesterne fortsat er forbeholdt én eller flere befordringspligtige virksomheder:

Disse medlemsstater kan beslutte at gennemføre dette direktiv på et tidligere tidspunkt.

2. De pågældende medlemsstater underretter Kommissionen om, at de agter at anvende den gennemførelsesfrist, der er omhandlet i stk. 1 senest … (15).

3. Medlemsstater, der senest den 31. december 2012 afskaffer deres eneretsområder kan mellem den 1. januar 2011 og den 31. december 2012 nægte at give tilladelse i overensstemmelse med artikel 9, stk. 2, i direktiv 97/67/EF til tjenester inden for det ophævede eneretsområde til postvirksomheder, der varetager tjenester, der er omfattet af befordringspligten, samt til virksomheder, der er kontrolleret af disse, og som har fået tildelt et eneretsområde i en anden medlemsstat.

Artikel 4

Dette direktiv træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.

Artikel 5

Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.

(1) EUT C 168 af 20.7.2007, s. 74.

(2) EUT C 197 af 24.8.2007, s. 37. Udtalelse afgivet på grundlag af en ikke-obligatorisk høring.

(3) Europa-Parlamentets udtalelse af 11. juli 2007 (endnu ikke offentliggjort i EUT), Rådets fælles holdning af 8. november 2007 og Europa-Parlamentets holdning af … (endnu ikke offentliggjort i EUT).

(4) EFT C 48 af 16.2.1994, s. 3.

(5) EFT C 15 af 21.1.1998, s. 14. Senest ændret ved forordning (EF) nr. 1882/2003 (EUT L 284 af 31.10.2003, s. 1).

(6) EUT C 288 E af 25.11.2006, s. 77.

(7) EFT L 176 af 5.7.2002, s. 21.

(8) EFT L 281 af 23.11.1995, s. 31. Ændret ved forordning (EF) nr. 1882/2003.

(9) EFT C 115 af 17.4.1998, s. 31.

(10) EFT C 109 af 19.4.2001, s. 56.

(11) EFT C 184 af 17.7.1999, s. 23. Ændret ved afgørelse 2006/512/EF (EUT L 200 af 22.7.2006, s. 11).

(12) EFT C 376 af 27.12.2006, s. 36.

(13) EUT C 321 af 31.12.2003, s. 1.

(14) EUT L 134 af 30.4.2004, s. 1. Senest ændret ved Rådets direktiv 2006/97/EF (EUT L 363 af 20.12.2006, s. 107).«

(15) Seks måneder efter dette direktivs ikrafttræden.

RÅDETS BEGRUNDELSE

I. INDLEDNING

1. Kommissionen vedtog den 18. oktober 2006 sit forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 97/67/EF med henblik på fuld realisering af det indre marked for posttjenester i Fællesskabet (1). Forslaget er baseret på artikel 47, stk. 2, og artikel 55 og 95 i traktaten.

2. Europa-Parlamentet vedtog sin førstebehandlingsudtalelse under mødeperioden den 9.-12. juli 2007. Rådet har i sit arbejde også taget hensyn til udtalelserne fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget vedtaget henholdsvis den 26. april og den 6. juni 2007 (2).

3. Den 8. november 2007 vedtog Rådet sin fælles holdning i overensstemmelse med traktatens artikel 251.

II. MÅL

Forslaget til ændringsdirektivet tager sigte på at fastlægge »det sidste skridt« til fuld markedsåbning ved at fjerne alle resterende ene- eller særrettigheder, der gælder for (en) befordringspligtig(e) virksomhed(er), og alle andre hindringer for levering af posttjenester som omhandlet i det nuværende direktiv 97/67/EF om posttjenester (ændret ved direktiv 2002/39/EF). I overensstemmelse med den tidsplan, der er opstillet i artikel 7, og på grundlag af flere undersøgelser og en grundig konsekvensanalyse bekræftede Kommissionen, at 1. januar 2009 bliver den endelige dato for den fulde realisering af det indre marked for posttjenester. Formålet med ændringsbestemmelserne er at tilpasse den lovgivningsmæssige ramme til de nye forhold, samtidig med at man sikrer opfyldelsen af befordringspligten og passende finansiering, ved at der foreslås en ikke-udtømmende liste med vejledende ledsageforanstaltninger. Ved ikrafttrædelsen af det nye direktiv vil udløbsklausulen (»sunset clause«), der er indeholdt i direktivet (3) fra 2002, blive slettet (artikel 1, nr. 24, betragtning 55), hvorved der sikres retlig kontinuitet efter det nuværende direktivs udløb (31. december 2008).

III. ANALYSE AF DEN FÆLLES HOLDNING

1. GENERELT

På plenarmødet den 11. juli 2007 vedtog Europa-Parlamentet (EP) 64 ændringer til Kommissionens forslag. Rådets fælles holdning afspejler ændringer i Kommissionens forslag (jf. nedenfor under pkt. 2, litra a), idet den har indarbejdet et betydeligt antal ændringer,

— enten ordret eller næsten ordret (EP's ændringer 1, 2, 3, 4, 8, 9, 12, 14, 16, 17, 18, 25, 36, 37, 39, 49, 50, 53, 61, 79)

— delvis (EP's ændringer 10, 13, 20, 31, 46, 47, 48, 56, 58) eller

— i alt væsentligt, ved en tilsvarende affattelse (EP's ændringer 21 + 65, 22 + 34, 23, 28, 30, 32, 35, 63, 40, 44 + 81, 46, 52, 55).

Nogle få ændringer er imidlertid ikke afspejlet i den fælles holdning, da Rådet var enigt om, at de enten var overflødige (da de var omfattet af andre ændringer), eller fordi bestemmelser fra Kommissionens oprindelige forslag var blevet udbygget eller helt omformuleret (jf. nedenfor under punkt 2, litra b).

Den fælles holdning indeholder også andre ændringer end dem fra Europa-Parlamentets førstebehandlingsudtalelse. Der er foretaget en række redaktionelle ændringer, hovedsagelig som følge af:

— at der er indsat et nyt bilag I (Retningslinjer for beregning af eventuelle nettoomkostninger ved befordringspligten), og at det eksisterende bilag (Kvalitetsstandarder for grænseoverskridende post inden for Fællesskabet) er blevet til bilag II til ændringsdirektivet (artikel 1, nr. 16, 17 og 25), og

— at der er indsat nogle nye definitioner (i artikel 1, nr. 2) og konsekvenserne heraf for den terminologi, der er anvendt i hele teksten (f.eks. artikel 1, nr. 18).

Andre har til formål at sikre direktivets overordnede sammenhæng, navnlig for så vidt angår:

— underretning om den eller de befordringspligtige virksomheder til Kommissionen (artikel 1, nr. 4)

— regnskabsmæssig adskillelse og regler om gennemsigtighed (artikel 1, nr. 15, sammenholdt med betragtning 41) og

— de nye regler om udvalgsproceduren, der skal anvendes (forskriftsprocedure med kontrol, artikel 1, nr. 16 og 19), betragtning 43-46) og

— den interinstitutionelle aftale om bedre lovgivning (betragtning 60, som Kommissionen har fremsat en erklæring om).

2. SPECIFIKKE SPØRGSMÅL

a. Ændringer i Kommissionens forslag

Den grundlæggende ændring i Kommissionens oprindelige forslag vedrører den endelige dato for fuld markedsåbning. Udgangen af 2010 fastlægges (i artikel 2) som den endelige dato for ændringsdirektivets gennemførelse, det vil sige den fulde realisering af det indre marked for posttjenester. Der er under overholdelse af strenge betingelser fastsat en gennemførelsesfrist indtil den 31. december 2012 for visse medlemsstater (opført i artikel 3 i direktivet), der søger at imødekomme særlige vanskeligheder for så vidt angår processen for reformen af postsektoren (jf. nedenfor under (x)).

Ovenstående førte til en række andre væsentlige ændringer i det oprindelige forslag (de kan identificeres i ændringsdirektivets artikel 1), der kan sammenfattes som følger:

i) Begrundelse og anvendelsesområde (artikel 1, nr. 1, betragtning 1-9, 14-15, 19-20, 22, 56)

Europa-Parlamentets relevante ændringer 1-4, 8-9, 11-12, 13, 16

Den fælles holdning bekræfter de endelige mål og begrundelsen for Fællesskabets politik for postsektoren og fremhæver den positive rolle, som posttjenester spiller som tjenesteydelser af almen økonomisk interesse samt deres bidrag til målene om social, økonomisk og territorial samhørighed i EU. Den præciserer hovedsagelig direktivets anvendelsesområde med hensyn til de tjenester, der er omfattet af befordringspligten, idet den overvejer finansieringen heraf på vilkår, der sikrer et permanent udbud af disse tjenester, hvilket er et centralt mål i reformen af postsektoren. Denne anerkendelse er sikret i teksten og kan anvendes som et vejledende princip for gennemførelsen af ændringsdirektivet.

ii) Definitioner (artikel 1, nr. 2, betragtning 17, 27, 42)

Europa-Parlamentets relevante ændringer 15, 21 + 65, 36-37

Den fælles holdning søger at ajourføre og tilpasse en lang række af definitionerne i det gældende direktiv, til de reguleringsmæssige ændringer og den nye situation på postmarkederne. Den nyligt indsatte vending »postbefordrende virksomhed« og sondringen mellem denne og »befordringspligtige virksomheder« samt omdefineringen af »bruger« er afgørende og søger at præcisere rollerne og ansvarsområderne for hver af disse inden for rammerne af fuld markedsåbning. Desuden fastlægger den fælles holdning de centrale elementer, der anses for at være »ydelser, der er omfattet af befordringspligt« i overensstemmelse med EF-Domstolens relevante retspraksis og medtager på listen over »væsentlige krav« (som kan foranledige en medlemsstat til at stille betingelser for levering af posttjenester) overholdelse af arbejds- og ansættelsesvilkår samt sociale sikringsbestemmelser i overensstemmelse med fællesskabslovgivningen og national lovgivning. Dette er på linje med den politiske betydning, som sociale hensyn har som led i processen vedrørende fuld markedsåbning.

iii) Befordringspligt (artikel 1, nr. 3-6, betragtning 5, 8-12, 20-21, 23-24, 27-30, 36-37, 40-41, 46, 54)

Europa-Parlamentets relevante ændringer 4, 6, 13-14, 17-18, 24-27, 32, 39, 43, 62 + 64, 63

Den fælles holdning bygger på princippet om, at befordringspligten er et centralt element for realiseringen af det indre marked for posttjenester, og spiller en afgørende rolle for så vidt angår social og territorial samhørighed. På den baggrund tager teksten sigte på at styrke det gældende direktivs bestemmelser og sikre dets hurtige gennemførelse inden for de nye rammer for fuld markedsåbning. Det giver medlemsstaterne en vis fleksibilitet i forbindelse med udpegning af en eller flere befordringspligtige virksomheder og dens/deres opfyldelse af befordringspligten, mens der på den anden side sikres en periodisk revision af overensstemmelsen med de juridiske principper, der er fastlagt i direktivet, samt at varigheden af denne udpegelse er tilstrækkelig til, at investeringerne kan give et afkast.

Endvidere præciserer det, at den eller de befordringspligtige virksomheder skal give tilstrækkelig detaljerede og ajourførte oplysninger om udbuddet af befordringspligtydelser, herunder de generelle vilkår for adgang til tjenesterne samt priser og kvalitetsniveau. Endelig udelukker den fælles holdning de nationale bestemmelser om eksproprieringsbetingelser med henblik på tilrettelæggelse af befordringspligtydelser fra ændringsdirektivets anvendelsesområde, og den anerkender, at fortsat gratis betjening med visse ydelser for blinde og svagtseende, som medlemsstaterne har indført, ikke må indskrænkes.

iv) Finansiering af befordringspligten (artikel 1 (nr. 7-8 og 25), betragtning 13, 25-30, 33, 40-41, 59)

Europa-Parlamentets relevante ændringer 4, 6, 20, 21 + 65, 22, 24, 29-30, 40, 41 + 66, 62 + 64

Den fælles holdning, der bygger på de principper, der er fastlagt i Kommissionens forslag, lægger særlig vægt på, hvordan finansieringen af befordringspligten kan sikres. Rådet er generelt enigt om de metoder, som Kommissionen foreslår, da de fuldt ud er i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet og tager hensyn til nationale markedsvilkår. Medlemsstaterne kan vælge en passende gennemførelsesforanstaltning med henblik herpå, afhængig af de specifikke nationale markedskarakteristika. For at imødekomme de betænkeligheder, som nogle medlemsstater har givet udtryk for, vedrørende beregningen af nettoomkostningerne, og for at sikre retningslinjer på grundlag af en vejledende fælles metode, har den fælles holdning indsat et nyt bilag i direktivet. Dette bygger i vid udstrækning på bilag IV til forsyningspligtdirektivet (4).

v) Vilkår for levering af posttjenester og adgang til postnettet (artikel 1, nr. 9-13, betragtning 30, 33)

Europa-Parlamentets relevante ændringer 44 + 81

Den fælles holdning fastlægger yderligere detaljerede vilkår for ydelse af posttjenester og adgang til nettene med det dobbelte formål at yde retssikkerhed for den eller de befordringspligtige virksomheder og andre postbefordrende virksomheder samt undgå, at de anvendes som skjulte hindringer for nye virksomheder på markedet. Det overordnede mål er postmarkedernes korrekte funktion og forskellige postnets supplerende funktion. Direktivets bestemmelser indskrænker ikke medlemsstaternes ret til at træffe foranstaltninger for at sikre adgangen til postnettet på gennemsigtige, proportionelle og ikke-diskriminerende vilkår.

For så vidt angår vilkårene for udstedelse af tilladelser omfatter den fælles holdning i givet fald blandt andet et eventuelt økonomisk bidrag til den nationale forvaltningsmyndigheds driftsomkostninger og overholdelse af de arbejdsvilkår, som er fastsat i den nationale lovgivning. Der gives også en præcisering vedrørende udelukkelse af, at man på én gang (for samme elementer af befordringspligten eller dele af det nationale område) pålægger en befordringspligt og samtidig kræver et økonomisk bidrag til en udligningsmekanisme (udligningsfond).

vi) Bestemmelser vedrørende ansættelse og social sikring (Artikel 1 (nr. 2 og 10), betragtning 16, 53)

Europa-Parlamentets relevante ændringer 10, 35, 37,

Som omhandlet ovenfor (under ii)) medtager den fælles holdning i listen over »væsentlige krav« overholdelse af arbejds- og ansættelsesvilkår samt sociale sikringsordninger i overensstemmelse med fællesskabslovgivningen og national lovgivning. Endvidere tages der sociale hensyn i bestemmelserne vedrørende betingelserne for at udstede tilladelser, hvor det i givet fald kan være genstand for eller pålægge overholdelse af de arbejdsvilkår, der er fastlagt i den nationale lovgivning (jf. også under v)).

vii) Principper for takstfastsættelse og gennemsigtighed i regnskaberne (regnskabsmæssig adskillelse) (Artikel 1 (nr. 14-15), betragtning 26, 28, 37-39, 41)

Europa-Parlamentets relevante ændringer 27-28, 30, 47-49, 50-52, 79

Den fælles holdning accepterer de grundlæggende nyskabelser, der er indeholdt i Kommissionens forslag med hensyn til de forskellige takstprincipper for befordringspligtydelser (princippet om omkostningsægthed, men med en vis grad af takstfleksibilitet på særlige betingelser). Endvidere giver det medlemsstaterne mulighed for at opretholde eller indføre gratis postbefordring til brug for blinde og svagtseende.

Den eller de befordringspligtige virksomheder skal udarbejde adskilte opgørelser, der gør det muligt at sondre klart mellem de tjenester, der er omfattet af befordringspligten, og dem, som ikke er det. Særlige bestemmelser giver medlemsstaterne mulighed for at anvende reglerne om gennemsigtighed (artikel 1, nr. 15) på den befordringspligtige virksomhed, der er udpeget inden den endelige dato for fuld markedsåbning, så længe der ikke er udpeget nogen anden befordringspligtig virksomhed.

viii) Nationale forvaltningsmyndigheder og oplysningspligt (Artikel 1 (nr. 20-21), betragtning 41-42, 47-51)

Europa-Parlamentets relevante ændringer 18, 33, 55

Den fælles holdning efterlader ikke nogen tvivl om formen for samarbejde mellem de nationale forvaltningsmyndigheder, hvorved etablering af nye organer eller strukturer på europæisk plan udelukkes.

De nationale forvaltningsmyndigheder fokuserer på overvågning af postmarkederne, herunder ved at alle virksomheder på markedet tilvejebringer passende oplysninger. De generelle principper for oplysningspligten og overholdelsen af reglerne om fortrolighed er behandlet på passende måde i teksten.

ix) Kommissionens bistand i forbindelse med direktivets gennemførelse (Artikel 1 (nr. 22-23), betragtning 32, 52)

Europa-Parlamentets relevante ændringer 22, 34, 56-58

Kommissionen forventer at få et større ansvar i forbindelse med den fulde markedsåbning, fordi den pålægges den generelle opgave at yde bistand i forbindelse med det nye direktivs gennemførelse, herunder at beregne befordringspligtens eventuelle nettoomkostninger og regelmæssigt vurdere alle relevante udviklinger, navnlig aspekter vedrørende økonomi, sociale forhold, beskæftigelse, teknologi og tjenesternes kvalitet.

x) Endelig(e) dato(er) for fuld markedsåbning (artikel 2 og 3, betragtning 25, 31 og 55)

Europa-Parlamentets relevante ændringer 7 + 74, 19, 23, 41 + 66 og 59, 61, 62 + 64

For så vidt angår de(n) endelige dato(er) for gennemførelse af Fællesskabets indre marked for posttjenester tog Rådet udstrakt hensyn til fremgangsmåden i Europa-Parlamentets relevante ændringer. Europa-Parlamentet fandt det ikke dokumenteret, at den 1. januar 2009, som Kommissionen havde foreslået som den endelige dato, var passende, og foreslog derfor fuld markedsåbning i postsektoren fra den 31. december 2010. Det foreslog desuden, at medlemsstater, der er tiltrådt EU efter ikrafttrædelsen af direktiv 2002/39/EF, medlemsstater med en lille befolkning og begrænset geografisk størrelse og medlemsstater med en særlig vanskelig topografi, navnlig dem der har et meget stort antal øer med visse begrænsninger og på visse betingelser kan forbeholde tjenesterne til én eller flere befordringspligtige virksomheder indtil den 31. december 2012.

Den fælles holdning indeholder en liste over medlemsstater, der eksplicit har anmodet om maksimal udsættelse af gennemførelsen indtil senest den 31. december 2012. En sådan underretning sendes til Kommissionen, hvilket ikke forhindrer de pågældende medlemsstater i at afslutte gennemførelsen på et tidligere tidspunkt. For de medlemsstater der ønsker at gøre brug af ovennævnte mulighed for udsættelse af gennemførelsen, gælder der i en begrænset periode en gensidighedsklausul over for medlemsstater, der har åbnet deres postmarkeder fuldt ud.

b. Europa-Parlamentets ændringer

Rådet drøftede desuden en række ændringer, uden at disse dog opnåede Rådets fulde støtte. I visse tilfælde fremgår imødekommelsen af de pågældende ændringer dog klart af en samlet læsning af forskellige bestemmelser. Her gælder specielt følgende:

Betragtningerne: — Ændring 6 accepteres ikke, fordi den prospektive undersøgelse er et af de elementer, som Europa-Parlamentet og Rådet anser for at danne grundlag for deres enighed om ændringsdirektivets grundlæggende formål (jf. også betragtning 13). — Ændring 7 og 74 er ændret i betragtning 13, hvor der ikke præcist nævnes en specifik dato, men ideen om en endelig dato for gennemførelsen af det indre marked for posttjenester bekræftes klart. — Ændring 11 blev anset for at være overflødig, da der er taget tilstrækkeligt hensyn hertil i betragtning 14 og 18. — Ændring 13 accepteres ikke fuld ud, fordi en del af den på grund af dens normative karakter anses for at være uegnet som betragtning og bedre afspejles i artikel 1 (nr. 18). — Ændring 15 er nu blevet en del af den bredere definition af »bruger« (i artikel 1, nr. 2). — Ændring 19 er indeholdt i den fælles holdnings centrale bestemmelser; dette fremgår tydeligt, navnlig hvis den ændrede artikel 2 og betragtning 13 læses samlet. — Der er taget grundigt hensyn til ændring 22, og der er indsat en ny specifik artikel, der afspejler dette, i den fælles holdning (artikel 1, nr. 23). — Ændring 24 blev anset for at være unødvendig, da det underliggende spørgsmål behandles i de generelle principper for anvendelsesområdet for befordringspligtydelser (Kommissionen vil også fremsætte en relevant erklæring om Rådets fælles holdning). — Ændring 26: Efter Rådets opfattelse bør denne ændring af hensyn til dens retsvirkning placeres centralt i retsakten, hvorfor idéen nu er medtaget i artikel 12 (artikel 1, nr. 14). — Ændring 27 blev anset for at være for detaljeret og præskriptiv; bestemmelserne i artikel 12 omfatter i stedet den nødvendige eksplicitering vedrørende betingelserne for fleksibilitet i forbindelse med takstfastsættelse og de samfundsinteresser, der kan begrunde enhedstakster; betragtning 38 indeholder gode eksempler på sidstnævnte. — Ændring 29 blev ikke accepteret, fordi den udeladte generelle erklæring bør være gældende gennem hele processen med fuld markedsåbning. Rådet accepterede dog Europa-Parlamentets relaterede ændring 30. — Ændring 31 blev tilpasset de generelle principper i artikel 1 (nr. 18). — For så vidt angår ændring 32 sammensætningen af postudvalget, fastholder Rådet sin holdning. — For så vidt angår ændring 33 støtter Rådet Kommissionens forslag og finder, at samarbejdet mellem de nationale forvaltningsmyndigheder, andre forvaltningsorganer og Kommissionen skal foregå på de specifikke betingelser i artikel 22 (artikel 1, nr. 20).

Artiklerne: — For så vidt angår ændring 41 og 66 støtter Rådet en sammenhængende tilgang til finansieringen af befordringspligten; teksten til Kommissionens forslag er blevet væsentligt forbedret for bedre at afspejle de forskellige måder, hvorpå man kan sikre en permanent varetagelse heraf. Et nyt bilag I om beregningen af nettoomkostningerne giver desuden et vejledende fælles grundlag. Medlemsstaterne kan indgive deres finansieringsplaner til Kommissionen, jf. betragtning 26. — Ændring 62 og 64 har dannet grundlag for den undtagelse, der nu findes i artikel 3 i ændringsdirektivet; den generelle og ubetingede undtagelse for alle medlemsstater, der er tiltrådt EU efter ikrafttrædelsen af det sidste postdirektiv 2002/39/EF, er dog erstattet af en præcis liste over medlemsstater, der udtrykkelig har anmodet om en sådan undtagelse. — Ændring 43 gav anledning til bekymring og skepsis i Rådet, hvorfor det besluttede at bibeholde teksten til det gældende direktiv med den yderligere begrundelse, at der ikke hidtil har været stillet spørgsmål ved praksis. — For så vidt angår ændring 44 og 81 foretog Rådet en grundig gennemgang og omformulering af den artikel, der vedrører tilladelser, med henblik på at fjerne enhver hindring for fri varetagelse af posttjenester. Med hensyn til præcise henvisninger til hvilke tjenester der er er omfattet af befordringspligten, besluttede Rådet at bibeholde de gældende bestemmelser, og Kommissionen fremsatte en erklæring herom. Det skal desuden noteres, at spørgsmålet om overholdelse af arbejdsbetingelserne behandles fyldestgørende i andre dele af den fælles holdning (jf. 2.a.vi). — Ændring 46 er for øjeblikket omfattet delvis af betragtning 35 og delvis af artikel 1 (nr. 13). — Ændring 51 blev anset for at være en overflødig henvisning til en anden ændringsbestemmelse i samme direktiv. — Ændring 54 blev ikke accepteret af Rådet, fordi den falder uden for dette ændringsdirektivs anvendelsesområde og ikke er i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet. — Rådet støttede ændring 56, men besluttede dog, at den første beretning skal forelægges senest den 31. december 2013 (i stedet for den 31 december 2011), så Rådet sikres et godt overblik over direktivets gennemførelse i alle medlemsstater, herunder dem som har fået gennemførelsesfristen udsat til udgangen af 2012. — Ændring 57 er omfattet af artikel 1 (nr. 22); Kommissionen udarbejder en grundig analyse af beskæftigelsestendenserne i postsektoren og offentliggør den i sin almindelige beretning. — Der blev taget fuldt hensyn til formålet med ændring 58 i Rådets fælles holdning (artikel 1 (nr. 23)); der er dog ikke taget hensyn til de tidsmæssige begrænsninger, fordi Kommissionens bistand i forbindelse med direktivets gennemførelse skal opfattes som en generel opgave og en fortløbende aktivitet gennem hele direktivets gennemførelsesperiode. Rådet støtter desuden fuldt ud det synspunkt, at alle medlemsstater ikke bør være forpligtede til at forelægge deres finansieringsplaner for Kommissionen (betragtning 26). — Ændring 59 er ikke længere i overensstemmelse med den generelle tidsplan for gennemførelsen, jf. den fælles holdning.

IV. KONKLUSIONER

Den fælles holdning baserer sig alt overvejende på Europa-Parlamentets førstebehandlingsudtalelse og afspejler den generelle balance, der er opnået i de uformelle forhandlinger mellem Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen med henblik på allerede at nå til enighed ved Europa-Parlamentets andenbehandling. I teksten bibeholdes den fremgangsmåde og den retlige opbygning, som Kommissionen har foreslået (og som baserer sig på det gældende direktiv 97/67/EF, som ændret) med henblik på at tilpasse reguleringen af postsektoren til de nye betingelser i forbindelse med den fulde gennemførelse af det indre marked ved udgangen af 2010. Det giver en række medlemsstater mulighed for at anmode om en undtagelse (senest den 31. december 2012) med hensyn til det nye direktivs gennemførelsesdato for at dække særlige strukturelle behov på deres nationale postmarkeder.

På denne baggrund er der foretaget vigtige præciseringer og tilpasninger, navnlig i forbindelse med forslagets relevante definitioner, garantierne for opfyldelse af befordringspligten, herunder dennes finansiering, tilladelsesordningen, de nationale myndigheders rolle og alle postbefordrende virksomheders levering af oplysninger.

Rådet ser frem til, at Europa-Parlamentet bekræfter, at det tilslutter sig den fælles holdning med henblik på en hurtig vedtagelse af direktivet.

(1) KOM(2006) 594 endelig, EUT C …

(2) EUT C 168 af 20.7.2007, s. 74.

EUT C 197 af 24.8.2007, s. 37.

(3) I artikel 27 fastsættes det, at bestemmelserne i det gældende direktiv udløber den 31. december 2008, medmindre andet besluttes.

(4) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (EFT L 108 af 24.4.2002, s. 51 (73)).