Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens forslag til Rådets forordning (EF) om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 3254/91 om forbud mod anvendelse af rævesakse i Fællesskabet og indførsel til Fællesskabet af skind og varer fremstillet på basis af visse vilde dyrearter med oprindelse i lande, der anvender rævesakse eller fangstmetoder, der ikke opfylder internationale standarder for human fældefangst« () (96/C 212/11)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 2. februar 1996 under henvisning til EF-traktatens artikel 130 S at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Miljø-, Sundheds- og Forbrugerspørgsmål, som udpegede Giacomina Cassina til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 7. maj 1996.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 336. plenarforsamling af 29.-30. maj 1996, mødet den 29. maj 1996, med 109 stemmer for, 5 imod og 4 hverken for eller imod følgende udtalelse.

1. Baggrund

1.1. Med det foreliggende forslag til forordning vil Kommissionen ændre forordning (EØF) nr. 3254/91, der blev vedtaget af Rådet den 4. november 1991. ØSU afgav udtalelse herom den 26. april 1990 ().

1.2. Indførsel af de omhandlede varer (skind og skindprodukter fra 13 dyrearter opført i et bilag) fra tredjelande, som ikke anvender humane fangstmetoder, skulle i henhold til artikel 3 i denne forordning forbydes.

1.3. Importforbuddet var ledsaget af en bestemmelse, som skulle give Kommissionen mulighed for at undersøge udviklingen af fangstmetoderne i de berørte tredjelande. Oprindeligt var fristen for gennemførelsen af denne undersøgelse fastsat til den 31. december 1994, men Kommissionen fik fristen forlænget til den 31. december 1995 (forordning (EØF) nr. 1771/94) i afventning af resultaterne af arbejdet i ISO, som skulle munde ud i en referenceramme for harmoniseringen af standarderne.

1.4. Nu er sidstnævnte frist også overskredet, og importforbuddet burde træde i kraft.

1.5. Men Kommissionen foreslår nu at ændre indholdet af artikel 3 og 4 i forordning (EØF) nr. 3254/91 på følgende måde:

a) I artikel 3 fastsættes det, at Fællesskabet vil indlede eller fortsætte forhandlinger med tredjelande for at »indgå en rammeaftale om standarder for human fældefangst, navnlig for de i bilag 1 opførte dyrearter«. I samme artikel hedder det, at »denne aftale ledsages af en tidsplan for dens gennemførelse«.

b) I artikel 4 fastsættes den nye frist for Kommissionens vurdering af de fremskridt, der er gjort i de nævnte forhandlinger, og af situationen i de lande, der producerer og eksporterer de pågældende varer til Fællesskabet, til den 31. december 1996:

- hvis der ikke opnås enighed om en aftale, skal Kommissionen regelmæssigt opstille en liste over lande, som enten ikke har gjort »tilstrækkelige fremskridt«, eller som ikke har indført forbud mod rævesakse. Efter offentliggørelsen af denne liste træder importforbuddet i kraft;

- hvis der opnås enighed om en aftale, skal Kommissionen overvåge gennemførelsen, og hvis tredjelandene ikke afgiver »formelt tilsagn« om at gennemføre aftalen inden for en aftalt frist, eller ikke forbyder anvendelse af rævesakse, offentliggøres en liste over disse lande, og følgelig træder importforbuddet i kraft.

1.6. ØSU er blevet anmodet om at afgive udtalelse om dette forslag.

2. Generelle bemærkninger

2.1. Der er tre forskellige aspekter i denne sag; de to vedrører standarderne og det tredje er handelspolitisk:

2.1.1. Den Internationale Standardiseringsorganisation (ISO) har for længst nedsat en teknisk komité (benævnt TC191), som skulle udarbejde forslag til en international regulering af standarderne for human fældefangst. I september 1995 indstillede TC191 imidlertid sit arbejde med standardiseringen af rævesakse og begyndte i stedet at udvikle standarder for prøvning af fælder. Derfor er det endnu ikke muligt at tage udgangspunkt i standarder fastsat på ISO-niveau.

2.1.2. Af denne grund og i betragtning af de vanskeligheder, som de berørte tredjelande ville få, hvis importforbuddet trådte i kraft, har Kommissionen sammen med Canada, USA og Rusland nedsat en »arbejdsgruppe for udvikling af internationale standarder for human fældefangst«, som ifølge Kommissionen arbejder konstruktivt og formentlig vil nå frem til et resultat inden udgangen af juni i år.

2.1.3. Det er dog nok især det tredje aspekt, som påvirker tempoet i de forhandlinger, der er omtalt i punkt 2.1.1 og 2.1.2: Fællesskabets import af skind udgør en stor andel af navnlig Canadas, men også Ruslands og USA's skindproduktion. Et af de argumenter, som producentlandene fremfører med størst styrke, går på, at et importforbud ville skabe vanskeligheder for de indfødte befolkninger, som driver jagt på pelsdyr med traditionelle metoder. Det skal dog i denne forbindelse påpeges, at der i artikel 4 i forslaget til ændring tages hensyn til de indfødte befolkninger, idet de udtrykkeligt undtages fra importforbuddet.

2.1.4. Sagen kompliceres yderligere derved, at mange aktører i pelssektoren anser importrestriktionerne i artikel 3 for at være uforenelige med de bestemmelser om liberalisering af handelen, der blev fastlagt ved afslutningen af Uruguay-runden. De lufter ligefrem muligheden for at indgive klage mod Fællesskabet til Verdenshandelsorganisationen, WTO.

2.1.4.1. Begrundelsen for de restriktioner, der er fastsat i artikel 3 i den nugældende forordning, er baseret på artikel 113 (fælles handelspolitik) og artikel 130 S (miljø). Sidstnævnte artikel skal altid ses i sammenhæng med artikel 130 R, som fastsætter målene for Fællesskabets politik på miljøområdet, heriblandt bevarelse, beskyttelse og forbedring af miljøkvaliteten, forsigtig og rationel udnyttelse af naturressourcerne samt fremme på internationalt plan af foranstaltninger til løsning af de regionale og globale miljøproblemer.

2.1.4.2. EU er følgelig forpligtet til at fremme progressive miljøbestemmelser også på internationalt plan. I særdeleshed skal EU fremme miljøaspektet i WTO. Denne forpligtelse påhviler også EU som underskriver af Bern-konventionen.

2.2. Det er i øvrigt rimeligt at rejse spørgsmålet om, hvorfor det tager så lang tid at fastlægge standarderne på dette område både på internationalt plan (ISO), i EU's samarbejde med producentlandene og i de enkelte producentlande, som siden 1991 har været bekendt med forordning (EØF) nr. 3254/91. Derfor kan der også være grund til at rejse tvivl om nytten af endnu en udskydelse af forbuddet, idet der ikke er nogen garanti for, at standardiseringsarbejdet vil give konkrete resultater.

2.3. ØSU er meget bekymret over, at forhandlingsresultaterne i TC191 ser ud til at være sparsomme eller meget lidt konkrete, og at firepartsforhandlingerne endnu ikke er nået ind til problemets kerne og ikke tegner til at give resultater inden for en overskuelig fremtid.

2.3.1. Da der er fare for, at forhandlingerne på forskellige niveauer ender i et dødvande eller skiftevis går i stå og sættes i gang igen uden afgørende resultater, er det teoretisk set muligt, at den ene udsættelse vil afløse den anden, og at forordningens mål aldrig nås.

2.4. På Europa-Parlamentets plenum i januar i år, hvor det blev afvist at sætte det foreliggende forslag til ajourføring af forordningen på dagsordenen, fordømte nogle EU-parlamentarikere, at de kommercielle hensyn prioriteres højere end miljøhensyn og beskyttelsen af dyrearterne og deres levevilkår.

2.5. ØSU har altid indtaget en meget afbalanceret holdning til miljøspørgsmålene og er i andre lignende tilfælde veget tilbage fra at stille sig uforbeholdent på dyreværnsfolkenes side uden at forsøge at nå frem til et kompromis med de økonomiske og kommercielle hensyn.

2.6. ØSU peger dog på, at der er ved at rejse sig en stadig stærkere stemning imod jagt og fangst af dyr med henblik på pelsproduktion, og er af den opfattelse, at det mindste, man kan forlange af pelsdyrjægerne, er, at fangst og aflivning finder sted på en human måde. Dette mindstekrav indgår i det sæt af værdinormer, som EU bør fremme i sine eksterne relationer ved at tilskynde tredjelandene til at leve op hertil.

2.7. På denne baggrund udtrykker ØSU bekymring over, at Kommissionen ikke har presset tilstrækkeligt på for at få fastlagt kontrolprocedurer til sikring af humane fangstmetoder. ØSU mener, at det foreliggende forslag til ændring af forordning (EØF) nr. 3254/91 kun kan accepteres, hvis det udvides med elementer og forpligtelser, som direkte sigter mod opfyldelsen af målet om human fangst.

I særdeleshed stiller ØSU følgende krav:

2.7.1. Der skal opstilles en tidsplan, hvoraf det fremgår, at forhandlingerne med de berørte tredjelande afsluttes i indeværende år (1996).

2.7.2. Inden for rammerne af EU's forbindelser med de berørte tredjelande bør Kommissionen tage fat på problemet med de indfødte befolkningers traditionelle fangstmetoder og spørgsmålet om en passende teknisk bistand med det mål at få disse befolkningsgrupper til at acceptere samt udvikle humane fangstmetoder.

2.7.3. Aftalen med producentlandene bør af hensyn til forbrugerne indeholde en gennemsigtighedsklausul, i henhold til hvilken de importerede skind og pelse skal ledsages af en deklaration vedrørende fangst- og/eller aflivningsmetode samt en angivelse af fangst- eller opdrætssted.

2.7.4. Generelt bør Kommissionen arbejde for, at der i de eksisterende og fremtidige aftaler med tredjelandene indføjes en klausul om fælles forpligtelse og samarbejde til fremme af miljøbeskyttelsen.

2.7.5. Kommissionen bør snarest fremlægge en meddelelse om de strategier, som EU må udvikle inden for rammerne af WTO med det mål, at miljø- og sundhedsaspektet i forbindelse med vareimport sidestilles med den lige så vigtige beskyttelse af miljøet i producentlandene.

3. Særlige bemærkninger

3.1. Hvad angår forordningens titel skal det bemærkes, at udtrykket »humane« fangst- og aflivningsmetoder, som anvendes i mange sprogversioner, er meget upassende: hvis menneskelige følelser overføres til dyrenes verden, kan man ikke betragte nogen form for nedlæggelse eller fangst af uskyldige dyr som »human«. Hvis dette udtryk derimod går på de lidelser, som man kan forestille sig, at dyrene udsættes for ved fangst og aflivning, må udtrykket »uden grusomhed« klart foretrækkes.

3.2. Artikel 3

Der bør fastsættes en frist, inden for hvilken Kommissionen skal opnå et forhandlingsresultat.

ØSU henstiller, at de administrative foranstaltninger til gennemførelse af forordningen overholder alle EU's internationale forpligtelser.

3.3. Artikel 4, stk. 1, første afsnit

Kommissionen bør fremlægge en rapport om de opnåede resultater (eller i givet fald om forhandlingernes sammenbrud) senest en måned efter fristen for aftalens indgåelse.

3.4. Artikel 4, stk. 1, tredje afsnit

Det bør angives, hvor hyppigt der skal opstilles en liste. Det foreslås, at det skal ske hvert andet år.

3.5. Artikel 4, stk. 2

Jf. bemærkningerne i punkt 3.2: hvis Kommissionen skal fremlægge en rapport om de opnåede resultater senest en måned efter fristen for aftalens indgåelse, bør offentliggørelsen finde sted omgående (så hurtigt det er teknisk muligt i forbindelse med udgivelsen af De Europæiske Fællesskabers Tidende).

3.6. Artikel 4, stk. 3, litra c)

Denne bestemmelse er overflødig og bør udgå, da den allerede indgår i de gældende toldregler i EU.

Bruxelles, den 29. maj 1996.

Carlos FERRER

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT nr. C 58 af 28. 2. 1996, s. 17.

() EFT nr. C 168 af 10. 7. 1990.

BILAG til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

Følgende ændringsforslag blev forkastet under forhandlingerne, men opnåede mindst en fjerdedel af de afgivne stemmer:

Punkt 3.2

I punkt 3.2 tilføjes:

»De benholdefælder, der er forbudt, vil nøje blive defineret på grundlag af disse standarder.«

Begrundelse

Beslutninger om, hvorvidt en given fælde er acceptabel eller ej, bør træffes på grundlag af godkendte standarder. Det er ikke forsvarligt blot at afvise alle benholdefælder som uhumane, da det strider mod selve ideen med at godkende fældestandarder og anvende disse standarder for at afgøre, hvilke fælder der er acceptable.

Polstrede benholdefælder anvendes f.eks. ofte i Nordamerika - bl.a. til forskningsformål. Dyr, der fanges på denne måde, skades ikke og kan efterfølgende sættes ud i naturen igen. Sådanne fælder bør ikke forbydes, hvis de regelmæssigt og hyppigt tilses af fangeren, så dyrets stressperiode begrænses mest muligt.

Benholdefælder bruges også som drukningsanordning, hvor dyret dør som følge af drukning og ikke på grund af selve fældens funktion. Benholdefælder, der anvendes til drukningsformål, bør derfor ikke stemples som uacceptable, hvis de kombineres med en anordning, der øjeblikkeligt eller så hurtigt som muligt gør dyret bevidstløst. Alle andre former for drukningsanordninger bør også vurderes på dette grundlag.

Afstemningsresultat

For: 42, imod: 51, hverken for eller imod: 14.