Nr. C 176/8 De Europæiske Fællesskabers Tidende 4. 7. 83 
2.11. Bilag 1 formularen vedrørende grænseoverskridende trans­
port af farligt affald blev yderligere forenklet, såle-
2.11.1. Udvalget mener, at det ville være hensigts- des at der om muligt var en enkelt formular til de to 
mæssigt, om anmeldelsesformularen og fragtbrevs- operationer. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 27. april 1983. 
Francois CEYRAC 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
BILAG 
til udtalelse fra Det økonomiske og sociale Udvalg 
Tekstændringer eller ændringsforslag fremsat under debatten: 
Nedenstående tekst fra afdelingens udtalelse er udgået som følge af et ændringsforslag, der blev 
vedtaget under forhandlingerne 
Side 2, pkt. 1.3., første og andet punktum 
»1.3. I den sammenhæng er afdelingen af den opfattelse, at bortskaffelse af farligt 
affald normalt skal ske i oprindelseslandet i overensstemmelse med de direktiver, der 
nævnes i artikel 2. Kun i undtagelsestilfælde må det farlige affald transporteres til andre 
lande for at blive bortskaffet, og det må principielt kun ske i de tilfælde, hvor det ikke er 
muligt at bortskaffe affaldet på forsvarlig vis i oprindelseslandet.« 
Udtalelse om forslag til Rådets direktiv om midlertidig beskæftigelse 
Den tekst, som er udtalelsens genstand, er offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers 
Tidende nr. C 128 af 19. maj 1983, side 2. 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Rådet besluttede den 18. maj 1983, i medfør af artikel 100 i traktaten om oprettelse af 
Det europæiske økonomiske Fællesskab at høre Det økonomiske og sociale Udvalg 
om det nævnte forslag. 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog sin udtalelse på sin 207. plenarforsamling 
afholdt i Bruxelles den 27. og 28. april 1983. 
4. 7. 83 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 176/9 
Udtalelsens ordlyd er følgende: 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG 
HAR — 
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det 
europæiske økonomiske Fællesskab, særlig arti­
kel 100, 
under henvisning til anmodning af 18. maj 1982 fra 
Rådet for De europæiske Fællesskaber om Udval­
gets udtalelse om »forslag til Rådets direktiv om 
midlertidig beskæftigelse«, 
under henvisning til beslutning truffet af præsidiet 
den 25. maj 1982 om at pålægge Afdelingen for 
sociale anliggender at udarbejde udtalelse herom, 
under henvisning til forhandlingerne på mødet den 
14. april 1983, 
under henvisning til beretning forelagt af ordføre­
ren, Gert Muhr, 
under henvisning til forhandlingerne på den 
207. plenarforsamling den 27. og 28. april —, 
med 65 stemmer mod 44, idet 11 undlod at stemme 
VEDTAGET FØLGENDE UDTALELSE: 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. Udvalget tilslutter sig direktivforslagets mål­
sætning, nemlig at sikre strengere kontrol med vikar-
bureauarbejde og øget beskyttelse af de berørte 
arbejdstagere ved at indføre en fællesskabslovgiv­
ning på området. Det konstaterer, at mange virk­
somheder ønsker at have mulighed for at foretage 
kortvarig ansættelse af vikarer, da de derved opnår 
større fleksibilitet i drifts- og personaleplanlægnin­
gen. På den anden side kan det ikke nægtes, at 
vikarbureauarbejde rejser en række problemer. Der 
findes talrige tilfælde af misbrug. 
1.2. Ofte har vikarer ikke samme arbejdsbetingel­
ser og samme sociale sikring som det faste perso­
nale. Særlig utilfredsstillende virker det, at med­
lemsstaternes lovbestemmelser for kontrol med 
vikarbureauernes arbejde er forskellige. I visse med­lemsstater foretages der slet ingen kontrol. Dette 
medfører også konkurrencefordrejning. Dertil kom­
mer, at vikarbureauer i stadig større udstrækning 
arbejder henover grænserne. En kontrol til imødegå­
else af misbrug, som udelukkende bygger på natio­
nal ret, vanskeliggøres hermed yderligere. Derfor er 
der behov for et fællesskabsdirektiv. 
1.3. Endelig mener Udvalget, at uindskrænket og 
ukontrolleret vikarbureauarbejde også forekommer 
betænkeligt set i forhold til ILO's konvention nr. 96 
og det deri indeholdte princip om neutrale arbejds­
formidlingskontorer uden gevinst i de lande, der har 
ratificeret denne konvention. 
1.4. Udvalget hælder til den anskuelse, at bestem­
melserne om normal, tidsbegrænset ansættelse ikke 
bør indgå i dette direktivforslag, men i et særligt 
direktiv, såfremt man mener, der er behov for at 
fastlægge regler for dette område. 
2. Særlig bemærkninger 
Artikel 1 
2.1. Udvalget påpeger, at man i denne artikel, der 
indeholder visse definitioner, i nogle tilfælde anven­
der formuleringen »arbejdskontrakt eller ansættel­
sesforhold« på en sådan måde, at man får det ind­
tryk, at det drejer sig om to alternative retsbegreber. 
I realiteten er »arbejdskontrakten« kun det juridiske 
grundlag for det faktiske »ansættelsesforhold«. Det 
er derfor tilstrækkeligt blot at anvende udtrykket 
»ansættelsesforhold«. 
2.2. Angående litra b) har Udvalget overvejet, om 
ligestillingen af underentreprise og vikarbureauar­
bejde er berettiget. Men Udvalget konstaterer, at det 
efter bestemmelsens ordlyd kun er »vilkårlige« 
underentrepriseforhold, der er omfattet. Når der i 
teksten tales om »delegation af myndighed«, tænkes 
der tydeligvis på de tilfælde, hvor det ikke er under­
entreprisevirksomheden, men i virkeligheden kun­
den, der udøver de egentlige arbejdsgiverbeføjelser. 
Også Udvalget finder, at sådanne tilfælde faktisk 
må ligestilles med vikararbejde. 
2.3. Vedrørende litra i) bemærker Udvalget, at 
begrebet »bestemt arbejde« ikke kan begrænses til 
Nr. C 176/10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 4. 7. 83 
vikarer, hvis bestemmelserne om kontrakter vedrø­
rende almindelig tidsbegrænset ansættelse bibehol­
des i direktivet. 
Artikel 2 
2.4. Udvalget har drøftet, om en medlemsstat, som 
hidtil har begrænset vikarbureauernes aktivitet kraf­
tigt eller endog forbudt dem helt, efter direktivets 
ikrafttræden er tvunget til at tillade deres virke i 
henhold til de EF-regler, som da vil være gældende. 
Efter afdelingens opfattelse bør det i givet fald fast­
slås, at dette ikke er hensigten, men at Kommissio­
nen kun tilstræber et fælles mindstemål af kontrol 
med de pågældende virksomheder samt at beskytte 
de pågældende arbejdstagere. Mere vidtgående nati­
onale lovbestemmelser bør ikke berøres heraf. 
2.5. Bestemmelsen i stk. 3 om at brugervirksomhe-
den i tilfælde af ulovligt vikarbureauarbejde hæfter 
subsidiært for betalingen af sociale sikringsbidrag, 
løn og andre tillæg, som vikaren har krav på, anser 
Udvalget for nødvendig og retfærdig. I visse med­
lemsstater, f. eks. Frankrig, Forbundsrepublikken 
Tyskland, Belgien og Nederlandene, hæfter bruger-
virksomheden allerede subsidiært. Bestemmelsen 
har der bevist sit værd og giver de berørte vikarer en 
rimelig beskyttelse. Der forekommer mange tilfælde 
af illegal aktivitet og misbrug i forbindelse med vi­
karbureauer. En arbejdsgiver, der alligevel beskæfti­
ger vikarer, fordi han anser det for at være til fordel 
for sin virksomhed, må være klar over, at det kan 
være forbundet med visse risici. I hvert fald er det 
ikke rimeligt, at det udelukkende er arbejdstagerne 
selv, og dermed de socialt svageste, der skal bære 
risikoen. I grunden burde man endog indføje en 
bestemmelse i direktivet om, at vikararbejdere, der 
er blevet rekrutteret ulovligt, anses for at være ansat 
i brugervirksomheden. En sådan lovbestemmelse 
findes for eksempel allerede i Forbundsrepublikken 
Tyskland. Efter tysk lovgivning hæfter brugervirk­
somheden i øvrigt også i tilfælde af legalt vikarbu­
reauarbejde, hvis vikarbureauet ikke kan opfylde 
sine betalingsforpligtelser over for virkarerne. Artikel 3 
2.6. Udvalget gør opmærksom på, at ifølge stk. 1, 
litra a) skal vikarbureauarbejde være tilladt i til­
fælde af »midlertidig nedgang i antallet af ansatte«. 
Det er en meget vag og ubestemt formulering. I 
direktivforslagets begrundelse nævnes ferie blandt 
virsomhedens egne folk som eksempel på dette for­
holds forekomst. Dette eksempel er imidlertid ikke 
velvalgt, da en ansat under sin ferie fortsat er 
arbejdstager i virksomheden. Bestemmelsen i stk. 1, 
litra a), må derfor efter Udvalgets opfattelse i hvert 
fald udformes mere præcist. Hvad angår den i stk. 2, 
første punktum, indeholdte tidsmæssige begræns­
ning af vikarbureauarbejde, så må den ikke udeluk­
kende omfatte de tilfælde, der falder ind under 
stk. 1, litra b). Også litra a) må nævnes. Der er nem­
lig ingen saglig grund til at behandle de to forhold i 
stk. 1 forskelligt. Udvalget finder desuden, at stk. 2, 
andet punktum, bør udgå. Bestemmelsen er ube­
grundet og uforståelig. Allerede ifølge stk. 1 er det 
en forudsætning for et tidsbegrænset ansættelsesfor­
hold, at der foreligger »særlige omstændigheder«. 
Sådant vikarbureauarbejde kan efter stk. 2, første 
punktum, forlænges, så det varer indtil seks måne­
der. Det går ikke an, at man så, som bestemt i stk. 2, 
andet punktum, atter »under særlige omstændighe­
der« — altså stort set under de samme omstændig­
heder som før — tillader, at vikarbureauarbejdet for­
længes yderligere, og nu sågar uden tidsmæssig 
begrænsning. I forbindelse med vikarbureauarbejde 
er der altid tale om tidsmæssigt begrænset formid­
ling af arbejdskraft, og de pågældende arbejdstagere 
ønsker selv kun tidsbegrænset beskæftigelse. I til­
fælde af langvarig beskæftigelse af en arbejdstager, 
som for eksempel en specialist eller en særlig kvali­
ficeret fagmand, behøver man ikke at ansætte denne 
som vikar. Da kan man indgå en normal, men lang­
varig kontrakt om tidsbegrænset arbejde. 
2.7. Endelig finder Udvalget, at artiklens stk. 4 helt 
bør udgå. Den deri indebeholdte bestemmelse er 
både ulogisk og uforståelig. Den ophæver igen alle 
de foregående stykkers begrænsninger af vikarbureau­
arbejdets tilladelighed og varighed. Den skal gan­
ske vist kun finde anvendelse, når vikaren med hen­
syn til arbejdsbetingelser stilles lige med brugervirk-
somhedens fastansatte. Men her overser man, at 
vikaren indgår sin kontrakt ikke med brugervirk­
somheden, men med vikarbureauet, der altså er 
arbejdsgiver. 
4. 7. 83 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 176/11 
Artikel 7 
2.8. Udvalget fastslår, at denne bestemmelses 
anliggende principielt fortjener støtte. Dog har man 
overset nogle tilfælde, der må behandles på samme 
måde. Vikaren må f.eks. også have krav på fuld 
godtgørelse efter stk. 1, hvis han selv bryder kon­
trakten før tiden af gyldige grunde, som vikarbu­
reauet må bøje sig for. Omvendt må den i stk. 2 
indeholdte undtagelse fra godtgørelsespligten også 
omfatte tilfælde, hvor arbejdsgiveren uden alvorlig 
forseelse fra arbejdstagerens side, men af grunde 
som denne må acceptere, er berettiget til at afbryde 
arbejdsforholdet uden at overholde fristen. 
Artikel 8 
2.9. Udvalget foreslår at overskriften over denne 
artikel slettes, da ingen af de øvrige artikler i direk­
tivforslaget er forsynet med overskrift. 
2.10. Angående bestemmelsens indhold finder 
Udvalget, at reglerne for information af arbejdsta­
gernes repræsentanter er for detaljerede. Nogle af de 
nævnte oplysninger er måske slet ikke af interesse 
for arbejdstagerrepræsentanterne, til nød er de det i 
visse tilfælde. Det kan også overbebyrde specielt de 
små virksomheder at skulle opfylde kravet om alle 
disse detaljer, ikke mindst fordi alle oplysninger 
skal forelægges skriftligt. 
2.11. Udvalget går ind for en generel formulering, 
men finder, at arbejdstagerrepræsentanterne i for­
bindelse med ansættelse af vikarer også må have ret 
til fyldestgørende svar på en række spørgsmål, som 
hidtil ikke udtrykkeligt er nævnt i direktivforslaget. 
Informationspligten bør heller ikke udelukkende 
omfatte ansættelse af vikarer i henhold til artikel 3, 
stk. 1, litra b), men også angå tilfælde, der falder ind 
under litra a). I øvrigt kan man vel af hensyn til små 
og mellemstore virksomheder se bort fra kravet om, 
at oplysningerne skal forelægges i en bestemt form. 
2.12. Ud fra disse overvejelser foreslår Udvalget at 
ændre ordlyden i artikel 8 til følgende: »Brugervirksomheden må i tide underrette sine 
arbejdstagerrepræsentanter om beskæftigelse af 
vikarer, specielt må den angive grundene til, at 
der ansættes vikarer, samt give oplysninger om 
deres antal, beskæftigelsens varighed og art og 
arbejdsstedet. På arbejdstagerrepræsentanternes 
forlangende er virksomheden forpligtet til også 
at give andre relevante oplysninger om spørgs­
mål vedrørende beskæftigelse af vikarer.« 
Artikel 9 
2.13. Udvalget finder opregningen i stk. 2 for 
detaljeret. Den kan medføre unødvendig forvirring. 
Man bør vælge en enklere, generel bestemmelse. 
Afdelingen foreslår følgende ordlyd: 
»Vilkårene for arbejdets udførelse omfatter alle 
bestemmelser vedrørende sundhed og arbejder­
beskyttelse, herunder bestemmelser angående 
arbejdstid.«. 
2.14. Udvalget beder Kommissionen undersøge 
om begrebet »Arbeitsausfuhrungsbedingungen« 
(dansk: vilkårene for arbejdets udførelse) er korrekt 
oversat, specielt i den engelske udgave. 
2.15. Angående stk. 3 konstaterer Udvalget, at 
denne bestemmelse giver vikarerne ret til adgang til 
virksomhedens kollektive faciliteter, skønt virksom­
hedens fastansatte måske ikke har ubegrænset 
adgang hertil. Det forekommer ikke berettiget. Der­
for foreslår Udvalget efter stk. 3 at tilføje ordene »på 
samme vilkår som de øvrige ansatte«. 
Artikel 11 
2.16. Udvalget støtter det princip, der kommer til 
udtryk i bestemmelsen, nemlig at vikarer ikke må 
anvendes som strejkebrydere. 
2.17. Men Udvalget har drøftet, om formuleringen 
tager tilstrækkeligt hensyn til, at lovgivningen i 
nogle medlemsstater skelner mellem legale og ille­
gale strejker og indeholder undtagelser, f.eks. vedrø­
rende udførelse af katastrofetjeneste. Udvalget er 
Nr. C 176/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 4. 7. 83 
imidlertid nået til det resultat, at direktivforslagets 
tekst må bibeholdes. En svækkelse af ordlyden 
indebærer risiko for, at anerkendte fagforeningsret-
tigheder kan undergraves via anvendelse af vikarer. 
Man må også betænke, at fagforeningerne i Fælles­
skabet så må betragte vikarbureauvirksomhed som 
et fænomen, der er direkte rettet mod dem og deres 
rettigheder. Det er også uacceptabelt at gennemføre 
en differentiering mellem lovlige og ulovlige strej­
ker, fordi et sådant skel ikke findes i gældende nati­
onal lovgivning i visse medlemsstater og de hermed 
forbundne problemer ikke kan løses ved hjælp af et 
EF-instrument. 
Artikel 12-14 
2.18. Den i disse artikler omhandlede grænseover­
skridende kontrol med vikarbureauarbejde og det 
tilstræbte samarbejde mellem de kompetente instan­
ser i de forskellige medlemstater godkendes. I 
øvrigt overlades det til medlemsstaterne at under­
søge, hvilke detaljerede forholdsregler der skal træf­
fes for at sikre, at disse målsætninger realiseres. 
Artikel 15-21 
2.19. Udvalget finder, det bør overvejes, om disse 
bestemmelser om normal tidsbegrænset ansættelse 
bør bevares i direktivforslaget. Skulle Kommissio­
nen gå ind på den tanke, henviser Udvalget til 
hovedlinjerne i beretningen, der kan resumeres såle­
des. 
2.20. Som det fremgår af beretningen, kunne Ud­
valget ikke finde nogen overbevisende begrundelse 
eller noget retsgrundlag for at tilstræbe restriktive 
fællesskabsregler for normal tidsbegrænset ansæt­
telse gennemført sammen med begrænsning af og 
kontrol med vikarerbejde. Der er her tale om to både 
kvalitativt og med hensyn til betydning forskellige 
Udfærdiget i Bruxelles, den 27. april 1983. retsområder, som man ikke kan blande sammen. 
Spørgsmålene i forbindelse med tidsbegrænset 
ansættelse er i vidt omfang løst nationalt, omend 
ikke alle steder lige tilfredsstillende. Gør man det 
for svært for arbejdsgiverne at foretage almindelig 
tidsbegrænset ansættelse, skabes der måske forstær­
ket tilskyndelse til at benytte vikarer. Dermed øges 
risikoen for misbrug, som er særlig stor i forbindelse 
med vikararbejde. Det kan skade fremfor alt unge 
arbejdstagere, som søger beskæftigelse for første 
gang, hvis man gør det for vanskeligt at afslutte tids­
begrænsede arbejdskontrakter. Det må man især 
tænke på i en situation, hvor ungdomsarbejdsløshe­
den er et problem. 
2.21. Men man erkendte også, at der på den anden 
side er gode grunde til, at direktivet også rummer 
bestemmelser om tidsbegrænset ansættelse. Denne 
ansættelsesform medfører lige så vel som vikaran­
sættelse, at arbejdstageren kun beskæftiges midlerti­
diget. Derved forhindres fast ansættelse. Mange 
arbejdsgivere anvender endog tidsbegrænset ansæt­
telse som middel til at indskrænke stampersonalet. 
Og i mange tilfælde forsøger man ved hjælp af tids­
begrænset ansættelse at omgå bestemmelser om 
beskyttelse mod afskedigelse. 
2.22. Hvis Kommissionen beslutter sig til ikke at 
fjerne bestemmelserne om almindelig tidsbegrænset 
ansættelse fra direktivet, bør teksten overvejes 
endnu engang. Den er for detaljeret og indholds­
mæssigt endog til dels selvmodsigende. Desuden gør 
de forskelle, der består mellem de nationale retssy­
stemer, det særdeles vanskeligt at definere de 
anvendte juridiske begreber. Endelig kan forskrif­
terne formuleres væsentligt kortere. Således er det i 
artikel 15, stk. 1, tilstrækkeligt at nævne de forhold, 
der er anført under litra b). Alt andet kan udelades. I 
samme artikels stk. 3 skal det kun nægtes arbejdsgi­
veren at påberåbe sig tidsbegrænsningen. Stk. 4 
ophæver igen i vidt omfang de foregående stykkers 
begrænsninger angående tilladeligheden af tidsbe­
grænset ansættelse. Dette stykke bør derfor udgå. 
Fran?ois CEYRAC 
Formand for 
Det økononomiske og sociale Udvalg 
4. 7. 83 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 176/13 
BILAG 
til Det økonimiske og sociale Udvalgs udtalelse 
I. Afstemning 
Afstemningen om udtalelsen som helhed fandt sted ved navneangivelse. Følgende medlemmer, 
tilstedeværende eller repræsenterede, stemte for udtalelsen: 
Amato, Beretta, Bernasconi, Bonety, Brassier, Burnel, Carroll, Cavazutti, Chalioris, Colle, Cre­
mer, Curlis, Dassis, Dassoulas, Debunne, von der Decken, De Grave, Della Croce, Delourme, 
Drago, Drain, Dunet, d'Elia, Engelen-Kefer, Etty, Friedrichs, Glesener, van Greunsven, Hatzi-
vassiliou, Hilkens, Houthuys, Jaschick, Jenkins, Kirschen, Kitsios, Lauer, Lojewski, Marvier, 
Maraviglia, Milne, Morselli, Mourgues, Muhr, Nielsen B., Nielsen P., Patterson, Pfeiffer, Pronk, 
Raftopoulos, Rangoni-Machiavelli, van Rens, Rouzier, Schneider, Schoepges, Smith A. R., Smith 
L. J., Soulat, Spachos, Strobel, Tixier, Vassilaras, Ventejol, Vercellino, Weber, Zoli. 
Følgende medlemmer, der var tilstede eller repræsenterede, stemte imod udtalelsen: 
Antonsen, Arena, Binnenbruck, Bos, Bredima, Breitenstein, Broicher, Cammann, De Bievre, De 
Normann, De Wit, Dracos, Eelsen, Elkan, Fortuyn, Fuller, Hemmer, Heuser, Kenna, Rubler, 
Low, Loughrey, Miller, Noordwal, Pearson, Poeton, Pelletier, Querleux, Quigely, Rainero, 
Regaldo, Romoli, Roseingrave, Schnieders, Schwarz, Sharp, Stahlmann, Staratzke, Storie-Pugh, 
Storm-Hansen, Van der Mensbrugghe, Van Melckenbeke, Wagner, Zinkin. 
Følgende medlemmer, der var tilstede eller repræsenterede, undlod at stemme: 
de Caffarelli, Cashman, De Bruyn, De Tavernier, Germozzi, Goris, Law, Margot, Muller, Plank, 
Strauss. 
II. Forkastet ændringsforslag 
Følgende ændringsforslag, der var blevet indgivet i overensstemmelse med forretningsordenen, 
blev forkastet af Udvalget under forhandlingerne: 
— Side 2, pkt. 1.1 
Ordet »talrige« udgår i sidste sætning. 
Begrundelse 
Direktivforslaget giver ikke noget eksempel på »talrige tilfælde af misbrug« — det var heller 
ikke muligt, — trods gentagne anmodninger, at få nærmere oplysninger herom hos studie­
gruppen. 
Afstemningsresultat 
For: 41, imod: 60, undlod at stemme: 11. 
— Side 2 
Pkt. 1.3. udgår. 
Begrundelse 
Selv om Udvalget er blevet anmodet om at afgive udtalelse om direktivforslaget, er det i 
denne forbindelse ikke relevant at referere til ILO og spørgsmålet om statsmonopol. Det er 
tværtimod anerkendt (pkt. 1.1.), at vikarbureauer opfylder et behov. Det ligger derfor ikke 
inden for Udvalgets kompetenceområde at referere til statsmonopol. 
Nr. C 176/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 4. 7. 83 
Afstemningsresultat 
For: 49, imod: 64, undlod at stemme: 6. 
Side 4/5, pkt. 2.5 
De to sidste sætninger: »I grunden burde man ... betalingsforpligtelser over for vikarerne« 
udgår. 
Begrundelse 
Selv om lovgivningen i nogle lande er klar på dette punkt, vil det være umuligt at håndhæve 
en sådan bestemmelse i andre lande, hvor midlertidigt ansatte, der rekrutteres af brugervirk-
somheden, kan miste retten til sociale ydelser, som er baseret på arbejdsforholdet. 
Afstemningsresultat 
For: 28, imod: 69, undlod at stemme: 20. 
Side 5 og 6 
Punkterne 2.6. og 2.7. udgår til fordel for følgende: 
»Artikel 3 
Udvalget finder, at denne artikel er upræcis, vanskelig at forstå og til en vis grad selvmodsi­
gende. I nogle retninger er den for restriktiv. Når der opstilles en liste — som tilfældet er i 
punkt 1 — er der sandsynlighed for, at der udelades forhold, som ikke kan forudses på tids­
punktet for udarbejdelsen. Endvidere kan det, som foreslås i punkt 2, bortset fra at det er 
unødigt restriktivt, medføre et uoverkommeligt stort administrationsapparat at overvåge 
samt medføre indskrænkninger i den midlertidigt beskæftigedes frihed. På denne baggrund, 
og fordi et af formålene med direktivet skulle være at garantere midlertidigt beskæftigede de 
samme legale rettigheder på det sociale område som arbejdstagere i faste stillinger, foreslås 
det, at artikel 3 udgår som helhed og erstattes med: 
»Medlemsstaterne skal gennem arbejdsretlige lovbestemmelser, kollektive aftaler eller fast 
praksis på arbejdsmarkedet sikre, at midlertidig under vikarbureauaftaler beskæftigede har 
samme rettigheder med hensyn til sociale ydelser som arbejdstagere i tilsvarende stillinger i 
brugervirksomheden« «. 
Begrundelse 
Forklaringen er indeholdt i ændringsforslaget. 
Afstemningsresultat 
For: 40, imod: 69, undlod at stemme: 11. 
Side 6 
Efter pkt. 2.7. indsættes følgende nye afsnit: 
»Artikel 5 
Udvalget anbefaler, at andet afsnit af stk. 4 udgår«. 
Begrundelse 
Det er rimeligt at lade brugervirksomheden betale kompensation til vikarbureauet, hvis den 
beslutter sig for at fastansætte den midlertidigt ansatte. Det pågældende afsnit afskærer 
muligheden for via forhandling at fastsætte en kompensation for vikarbureauets allerede 
afholdte udgifter. 
4. 7. 83 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 176/15 
Afstemningsresultat 
For: 35, imod: 71, undlod at stemme: 12. 
Vedtagelsen af ændringsforslag, der blev stillet under debatten, medførte ændring af følgende 
passager i undtalelsen: 
— Side 1, pkt. 1.1 
»Afdelingen tilslutter sig direktivforslagets målsætning, nemlig at sikre strengere kontrol med 
vikarbureauarbejde og øget beskyttelse af de berørte arbejdstagere ved at indføre en fælles­
skabslovgivning på området«. 
Resultat af afstemningen om ændringsforslaget 
For: Flertal. 
— Side 8, pkt. 2.12 
(Vedrører kun den nederlandske version) 
Resultat af afstemningen om ændringsforslaget 
For: Flertal. 
III. Mindretalserklæring fremsat 
Efter afstemning ved navneopråb aflagde nedennævnte medlemmer fra arbejdsgivergruppen 
(Gruppe I), der havde stemt imod følgende erklæring: 
»Ordføreren har gjort sig de største anstrengelser for at give en så fair fremstilling som 
muligt af de meninger, der er blevet fremsat af medlemmerne i studiegruppen: imidler­
tid er direktivet i den af Kommissionen foreslåede form, ikke acceptabelt og tilmed 
overflødigt. 
Midlertidigt arbejde er et fleksibelt element i industriens og handelens behov, og det 
opfylder ligeledes et socialt behov, idet det frembyder beskæftigelsesmuligheder, som 
ellers ikke ville være tilgængelige, og det giver beskæftigelsesmuligheder for de perso­
ner, der af forskellige grunde ikke kan eller vil påtage sig varigt arbejde. 
Der skal naturligvis være lovbestemmelser og kontrol med vikarbureauernes virksom­
hed, men i de medlemsstater, hvor vikarbureauer er tilladt, er disse allerede underlagt 
kontrol og opsyn af nationale lovbestemmelser. 
Hvis direktivet gennemføres i den foreliggende form, vil arbejdsmarkedet få påført et 
usmidigt og belastende element, som vil virke hæmmende på ydeevnen i industri og 
handel og i sidste ende forringe chancerne for de varigt beskæftigede. 
Samtidig vil mulighederne blive beskåret for de arbejdstagere, som beskæftiges midlerti­
digt gennem vikarbureauerne, uden at der skabes bedre garanti for deres muligheder for 
varig beskæftigelse. 
Enhver anledning til jobskabelse må udnyttes. Direktivet ville i den foreliggende 
udformning føre til yderligere forværring af arbejdsløsheden.« 
Antonsen, Arena, Binnenbruck, Bredima, Breitenstein, Broicher, Cammann, De Bievre, Dracos, 
Eelsen, Fortuyn, Fuller, Hemmer, Kenna, Law, Low, Loughrey, Miller, Noordwal, de Normann, 
Pearson, Pelletier, Poeton, Querleux, Regaldo, Romoli, Schnieders, Stahlmann, Staratzke, Storm 
Hansen, van der Mensbrugghe, van Melckenbeke, de Wit, Wagner, Zinkin.