KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
KOM(94) 322 endelig udg. 
Bruxelles, den 19.07.1994 
FEMTE PERIODISKE BERETNING OM 
DEN SOCIALE OG ØKONOMISKE SITUATION OG UDVIKLING 
I FÆLLESSKABETS BEGIONER. 
(forelagt af Kommissionen) 

Indledning Indledning 
Den femte periodiske beretning om den sociale og 
økonomiske situation og udvikling i Fællesskabets 
regioner indeholder en opdatering af oplysningerne 
i de foregående beretninger og yderligere analyser af 
spørgsmål vedrørende regionale problemer og regio­
nalpolitik. 
Beretningens del A dækker de vigtigste regionale 
tendenser og forskelle i de sidste ca. ti år hvad angår 
output, produktivitet, beskæftigelse og arbejdsløs­
hed. Den indeholder også resultaterne af en større 
genvurdering af demografiske tendenser i regioner­
ne, som fokuserer på de sandsynlige ændringer i 
befolkning og arbejdsstyrke indtil år 2000. 
I del B undersøges nogle af de faktorer, der ligger 
bag forskellene mellem regionerne. Analysen bygger 
på den tilsvarende analyse i tidligere beretninger, f. 
eks. med hensyn til infrastruktur, hvoren ny statistisk 
database over nationale og regionale infrastrukturer 
gennemgås. Et kapitel er også helliget forsknings og 
teknologisk udviklings rolle i regionerne. Dette ka­
pitel er en udvidelse af analysen i den foregående 
beretning. Helt nye elementer omfatter overvejelser 
over tendenserne i direkte udenlandske investeringer 
(og regionernes relative tiltrækningskraft over for 
nye investorer) og forskelle i adgangen til regionerne 
(og hvilke ændringer der kan forventes heri som 
resultat af forbedringer i transportsektoren). 
Beretningens del C beskriver situationen i Fælles­
skabets problemregioner, som var støtteberettigede 
under Fællesskabets regionalpolitik i perioden 1989-1993. Beretningen er også den første lejlighed til at 
omtale den regionalpolitik af næste generation, som 
er indført med virkning fra 1994, og som både vide­
reførerden tidligere politik og indeholder væsentlige 
fornyelser. I denne del gennemgås også medlemssta­
ternes egne regionalpolitikker og de ændringer, der 
er sket inden for de sidste ca. 10 år. 
Del D omhandler Fællesskabets politik inden for øko 
nomisk og monetær integration og forholdet til tredje­
lande (udvidelse). I forbindelse med sidstnævnte om­
tales de regionale aspekter af den sidste udvidelse 
(situationen og udsigterne for de nye tyske delstater), 
den kommende udvidelse (regionerne i Østrig, Sverige, 
Finland og Norge) samt den regionale situation i de 
østeuropæiske lande, der undergår omfattende økono­
miske reformer (Polen, Tjekkiet, Slovakiet og Ungarn). 
Beretningen er resultatet af en kombination af egne 
undersøgelser og undersøgelser gennemført af ek­
sterne eksperter, som nævnes i teksten. 
Retsgrundlag 
De periodiske beretninger udarbejdes i henhold til 
artikel 8 i Rådets forordning (EØF) nr. 4254/88 (som 
ændret) om reformen af Den Europæiske Fond for 
Regionaludvikling. 
Rapporten er blevet godkendt af Kommissionen, ef­
ter at denne havde rådspurgt Det Rådgivende Udvalg 
for Udvikling og Omstilling i Regionerne, som afgav 
positiv udtalelse. 
*hM 
Indledning 
Indholdsfortegnelse 
Indholdsfortegnelse 
Vigtige regionale tendenser 
Befolkning og arbejdsstyrke til udgangen af dette århundrede 21 
Udviklingstendenser i det regionale output 33 
Regionale tendenser og forskelle i beskæftigelse og arbejdsløshed 43 
Beskæftigelsen 43 
Arbejdsløsheden 45 
Situationen og udsigterne for udvalgte sekktorer 50 
Regional konkurrencedygtighed: faktorer bag regionale skævheder 
Udrustningen med infrastrukturer og menneskelige ressourcer 65 
Nye udefra kommende investeringer og regionerne 83 
Forskningens og den teknologiske udviklings rolle i regionerne 95 
Revurdering af begrebet perifer beliggenhed 105 
Fællesskabets regionalpolitik og problemområder 
Fællesskabsstøttede regioner 1989-1993 119 
Føllesskabets regionalpolitik 1994-1999 125 
Regionalpolitik i medlemsstaterne: seneste tendenser 135 
Mere dybtgående og geografisk bredere samarbejde og 
fælleskabets regioner 
Aktuelle emner og problemer 145 
Fremtidsudsigter for regionerne under ØMU 145 
Den foregående udvidelse: situationen i og fremtidsudsigterne for de nye tyske delstater 151 
Regionale strukturer og problemer i nabolande _ 157 
EFTA-landene 157 
Visegrad-landene 162 
Indholdsfortegnelse 
Statistike bilag 171 
Fortegnelse over diagrammer 203 
Fortegnelse over tabeller 205 
Fortegnelse over kort 206 
Resumé og konklusioner Resumé og konklusioner 
Regionale 
udviklingstendenser 
under recessionen 
Den økonomiske situation, som regionerne i 
Fællesskabet stod over for i 1993/94, kunne næppe 
være mere forskellig fra situationen, da Fællesskabet 
udgav den foregående periodiske beretning i slutnin­
gen af 1990. På det tidspunkt var der en økonomisk 
vækst på gennemsnitlig 3-4% om året, jobs blev 
skabt med rekordhastighed, og arbejdsløsheden faldt 
støt på trods af en stigende arbejdsstyrke. Nu står 
Fællesskabet ved afslutningen af en relativ dyb kon­
junkturnedgang - produktionen synes at være faldet 
en smule i 1993 for første gang siden 1975 - og 
arbejdsløsheden er steget til 11%, lidt over niveauet 
et årti tidligere, da det var på sit højeste i Fællesska­
bets historie. 
Hvad end forklaringen er på Fællesskabets økonomi­
ske vanskeligheder, og selv om der er synlige tegn 
på bedring, så er der ikke skabt de ideelle omstæn­
digheder for en mindskelse af de interregionale 
skævheder, som blev påpeget i de foregående perio­
diske beretninger. 
En mere detaljeret analyse af udviklingen på regio­
nalt niveau afslører et blandet billede. Hvad angår 
deres evne til at skabe indkomst (defineret i brutto­
nationalprodukt (BNP) og udtrykt pr. indbygger), så er der tegn på en generel indsnævring af skævheder­
ne på tværs af regionerne som helhed. Indtil 1991 -
det seneste år, for hvilket der eksisterer fuldstændige 
oplysninger peger statistiske målinger, der tager si­
tuationen i alle regioner i betragtning, hen imod en 
langsom, men støt indsnævring af skævhederne i 
produktionen pr. indbygger generelt. Men kløften 
mellem de rigeste og de fattigste regioner er stadig 
betydelig. Foreksempel havde de rigeste 10 regioner 
i 1991 en gennemsnitlig indkomst pr. indbygger, der 
var ca. 3 gange større end i de fattigste 10. Hvis de 
nye tyske delstater medtages, bliver forskellen 1 til 4. 
Tallene antyder også, at grænseregionerne i med­
lemsstaterne tenderer mod at være fattigere end re­
sten af landet. Dette er ikke en ensartet tendens, og 
især i Belgien er forskellen i indkomsten pr. indbyg­
ger i disse regioner lille. 
Hvad angår arbejdsløshedsprocenter, så udvidedes 
de skævheder, der indsnævredes i slutningen af 
1980'erne, igen i 1992 og 1993. Den gennemsnitlige 
arbejdsløshed i 1993 i de 10 værst ramte regioner var 
på 25,3%, næsten 7 gange højere end i de 10 lettest 
ramte regioner, hvor gennemsnittet var 3,6%. Regio­
nerne med den højeste arbejdsløshed - i Spanien, 
Syditalien, Irland og Nordirland - er ofte dem, hvor 
befolkningen i den erhvervsaktive alder og arbejds­
styrken vokser hurtigst. 
Mens man i den foregående periodiske beretning 
forventede, at væksten i udbuddet af arbejdskraft 
ville falde, synes dette nu på ingen måde sikkert. 
Resumé og konklusioner 
Dette skyldes delvis en forventet fortsættelse af den 
betydelige indvandring i visse dele af Fællesskabet, 
som man har set i de senere år. En mere væsentlig 
grund er, at der ikke er tegn på nogen opbremsning i 
den opadgående udvikling i antallet af erhvervsakti­
ve kvinder, især i de dele af Fællesskabet, hvor 
erhvervsfrekvenserne for kvinder er relativt lave. 
Generelt kan man ikke regne med, at demografiske 
faktorer vil løse Fællesskabets arbejdsløshedspro­
blemer, især på regionalt niveau, selv om et fald i 
antallet unge mennesker i visse områder skulle hjæl­
pe til at reducere ungdomsarbejdsløsheden. 
Arbejdsløshedsproblemerne afspejler også, at det 
ikke er lykkedes at skabe arbejdspladser i det om­
fang, det er nødvendigt for at udligne den mangeårige 
nedgang i beskæftigelsen i landbruget - en proces, 
der endnu ikke er helt afsluttet i de fleste regioner -
og de arbejdspladser, der mistes på grund af struktur­
tilpasningen i industrien. 
En undersøgelse af udvalgte industrisektorer viser 
vidt forskellige erfaringer. Inden for tekstil- og be­
klædningsindustrien, der er stærkt repræsenteret i de 
svagere regioner i Fællesskabet, er både produktion 
og beskæftigelse truet. I automobil- og luftfartsindu­
strien påvirker rationaliseringer og strukturtilpasnin­
ger af produktionen beskæftigelsen, selv om produk­
tionsudviklingen på længere sigt er opadgående. 
Begge brancher har været hårdt ramte af den globale 
konjunkturnedgang, og tabet af arbejdspladser har 
bidraget til en stigning i arbejdsløsheden i nogle af 
Fællesskabets centrale regioner, skønt procenttalle­
ne sjældent nærmer sig dem i Fællesskabets værst 
ramte regioner sydpå og i Irland. 
En anden sektor, der er behandlet i beretningen, er 
forsvarssektoren, en blanding af industri- og service­
virksomheder, der har afhængigheden af de offentli­
ge forsvarsbudgetter til fælles, sidstnævnte er truede 
i faktisk alle medlemsstater. Udfaldet for de regio­
ner, hvor disse virksomheder er beliggende, er usik­
kert. EF-producenterne er ikke fuldstændigt afhæn-
gige af de hjemlige markeder, men en 
omstrukturering i retning af civil produktion synes at 
være den bedste langsigtede politik. På samme tid vil 
indskrænkninger eller lukning af militære installatio­
ner - der ofte er beliggende i afsidesliggende og landlige områder - påvirke regionerne i forskelligt 
omfang afhængig af graden af lokalt tilhørsforhold. 
En formindskelse af militærpersonalet vil påvirke 
beskæftigelsen overen bredere front. 
Faktorer bag 
skævhederne 
Skævhederne mellem regionerne afspejler deres for­
skellige underliggende omstændigheder; en kombi­
nation af historiske udviklingsmønstre og evnen til 
at tilpasse sig til den hurtigt skiftende verden i slut­
ningen af det tyvende århundrede. 
Uensartede udviklingsmønstre, har gennem tiderne 
ført til meget forskellige standarder inden for infra­
strukturen (transport, energi, telekommunikation og 
miljø) og den betydning, man har lagt på den men­
neskelige kapital (viden og færdigheder akkumuleret 
i arbejdsstyrken), faktorer, der er grundliggende be­
tingelser for en effektiv produktion. Skævheder i 
indkomst pr. indbygger er meget stærkt knyttet både 
til dårlig infrastruktur og en dårligt uddannet arbejds­
styrke. Sammenlignet med resten af Fællesskabet 
synes regionerne i Grækenland, Spanien, Irland og 
Portugal at have færre veje, færre motorveje (og 
højere trafikulykkesfrekvenser), færre og mere for­
ældede jernbaner, færre telefonlinjer, dårligere ad­
gang til større energinetværk. Det er mindre sandsyn-
ligt, at de vil være tilsluttet spildevands- og 
vandforsyningssystemer. Forskellene forbliver store 
selv efter en udjævning for befolkningstal og lande­
størrelse. 
Nye tal fra Kommissionen sætter disse skævheder i 
skarpt relief, f.eks. er forsyningen med motorveje i 
Irland og Grækenland under 10% af fællesskabsgen­
nemsnittet. I Portugal er der gennemsnitligt kun 27 
telefonlinjer pr. 100 indbyggere - niindre end halv­
delen af, hvad der er i de fleste nordlige medlemssta­
ter. I Portugal og Grækenland er kun 10% af befolk­
ningen tilsluttet et spildevandsanlæg (en påfaldende 
10 
Resumé og konklusioner 
vanskelighed, når man tænker på, hvor stor betyd­
ning turismen har i disse områder), hvorimod tallet 
er over 80% i de fleste nordlige medlemsstater. Der 
er ofte store forskelle i arbejdsstyrkens uddannelses­
niveau, selv om situationen her ændres hurtigt. For­
tiden vejer fortsat tungt, og hvor f.eks. mindre end én 
ud af fem voksne i Fællesskabet som helhed ikke 
havde nogen uddannelse ud over grundskolen, er 
tallet i Grækenland én ud af to voksne og i Portugal 
tre ud af fire voksne. Dette er en af de faktorer, der 
er med til at forklare det relativt lave antal erhvervs­
aktive kvinder i disse områder. 
Den viden og de færdigheder, der er samlet i arbejds­
styrken, er afgørende for de regionale økonomiske 
strukturers konkurrence- og tilpasningsevne, et for­
hold der er nært knyttet til forskning og teknologisk 
udviklingsaktivitet (FTU). Efter justering for ar­
bejdsstyrkens størrelse har Grækenland og Portugal 
kun en 20-25% beskæftigelse inden for FTU sam­
menlignet med de bedre udviklede medlemsstater. 
Dette er kun et aspekt af de vanskeligheder, som de 
svagere medlemsstater og regioner lider under. And­
re omfatter en i sammenligning med andre regioner 
mangel på engagement fra den private sektors side 
og manglen på et finansielt miljø, der er tilpasset den 
risiko, der er forbundet med innovative aktiviteter. 
Ikke desto mindre ser det ud til, at et større investe­
ringsprogram i forskningsfaciliteter i Fællesskabets 
svagere regioner ikke er den mest direkte eller mest 
rentable løsning, da ny teknologi kan erhverves ude­
fra. Hvad der er mere vigtigt er, at evnen til at 
absorbere og udnytte ny teknologi ofte mangler; 
dette medfører et behov for at etablere hensigtsmæs­
sige systemer for teknologioverførsel. En nøglevan­
skelighed i de svagere regioner er imidlertid den 
manglende modtagelighed over for FTU: erhvervs­
livets manglende erkendelse af betydningen af forsk­
ning og teknisk udvikling og forståelse for nødven­
digheden af en fortløbende indførelse af nye 
produkter og produktionsmetoder. Dette tyder på, at 
der er behov for overførsel af personale med passen­
de kvalifikationer fra stærkere til svagere regioner, 
demonstrationsprojekter og andre foranstaltninger, 
der vil hjælpe med til at overbevise virksomhederne 
om, at FTU er relevant for deres fremtid. Dette er 
specielt relevant forsmå og mellemstore virksomhe­
der, der ofte er en hovedkilde for fornyelser. Mange af de hindringer, der påvirker de svagere 
regioner, kan afhjælpes gennem nye investeringer. 
Der er opmuntrende tegn på, at de svageste medlems­
stater - med støtte fra EF's Strukturfonde - investe­
rer mere i infrastruktur end resten af Fællesskabet. I 
de fire fattigste medlemsstater mere end fordobledes 
realinvesteringerne i transport mellem 1989 og 1993 
(meget større investeringer i veje end i jernbaner), 
mens den årlige investering i telekommunikation 
tredobledes i Spanien og Portugal - ganske vist fra 
et meget lavt udgangspunkt - i de fem år frem til 
1991. Da de sidstnævnte investeringer omfatter den 
nyeste teknologi, har de gjort det muligt for de sva­
gere regioner at nå relativt høje adgangsprocenter til 
de digitale servicefunktioner, der er af afgørende 
betydning for moderne dataoverførselssystemer. 
Investeringer i transport, energi og telekommunika­
tion er livsvigtige for at overvinde de naturlige ge­
ografiske ulemper, som Fællesskabets perifere regio­
ner og øer ofte lider under. En geografisk perifer 
beliggenhed er dog ikke det samme som en økono­
misk perifer beliggenhed, et faktum der bliver endnu 
tydeligere efter udvidelsen af Fællesskabet med af­
sides, men ofte relativt velstående nordiske regioner. 
De nuværende planlagte investeringer i passager-
transportnettene er et vigtigt skridt hen imod at redu­
cere de økonomiske virkninger af geografisk perifer 
beliggenhed. En analyse af effekten af disse forbed­
ringer tyder på, at de største fordele sandsynligvis vil 
tilfalde en række regioner i Grækenland, Irland og de 
sydlige og vestlige dele af den iberiske halvø i form 
af en reduktion af den tid, det tager at rejse til Europas 
vigtigste økonomiske centre. Det er derfor af afgø­
rende betydning, at disse projekter gennemføres. 
Forbedringer af telekommunikationsnettene vil også 
øge de perifere områders tilgængelighed, selv om de 
ikke er den erstatning for transport, som man underti­
den tror. Tværtimod vil kontakter etableret pr. telefon 
- og gennem fremtidens kommunikationsnet - sand­
synligvis føre til en forøget efterspørgsel efter passa­
ger- og fragttrafik. Transport- og telekommunikations­
net er derfor i al væsentlighed komplementære. 
I relation til energiinfrastrukturer vil forbedringer i 
form af forbindelse og funktionsdygtighed energi­
nettene imellem og regional adgang til disse net 
11 
Resumé og konklusioner 
hjælpe med til at forbedre de regionale udviklings­
muligheder. 
Kendsgerningerne viser, at nye investorer er meget 
opmærksomme på aspekter som infrastruktur og 
menneskelige ressourcer, når de tager beslutning om, 
hvor de skal placere deres investeringer. Disse ele­
menter står øverst på deres behovsliste. Moderne 
firmaer tenderer mod at søge en kombination af 
gunstige forhold frem for at blive tiltrukket af en 
enkelt faktor - der er forskellig fra virksomhed til 
virksomhed - når de skal beslutte, hvor de skal 
investere. 
En af de væsentlige faktorer, der har begunstiget 
Fællesskabets regioner som helhed som et område 
for nye investeringer, har været skabelsen af det indre 
marked. Dette har ført til en massiv bruttotilstrøm-
ning af udenlandske direkte investeringer til Fælles­
skabet fra tredjelande. Disse er beregnet til næsten 
120 milliarder ECU mellem 1986 og 1991. Når man 
kombinerer dette med strømmene mellem medlems­
staterne - ca. 150 milliarder ECU mellem 1986 og 
1991 - så repræsenterer de udenlandske direkte in­
vesteringer en betydelig kilde til potentielle investe­
ringer for Fællesskabets svagere regioner og har, 
med undtagelse af Grækenland, distanceret overfør­
slerne fra Strukturfondene. Alle de svagere med­
lemsstater er nettomodtagere af disse udenlandske 
investeringer ligesom i øvrigt Belgien/Luxemborg 
og Det Forenede Kongerige. I de svagere medlems­
stater er investeringerne fra de øvrige lande i Fælles­
skabet større, mens Det Forenede Kongerige er en 
stor modtager af direkte investeringer fra tredjelan­
de. Fællesskabets 
problemregioner og 
regionalpolitik 
Det var på en baggrund af store regionale skævheder 
og den potentielle påvirkning af de konkurrence­
mæssige kræfter, som blev frigjort med dannelsen af 
det indre marked, at Fællesskabet i 1988 gennemfør­
te en reform af Strukturfondene. Der blev defineret 
tre typer problemregioner udtrykt ved tre mål for 
politiske initiativer: Mål nr. 1 (regioner, hvor udvik­
lingen haltede bagefter, mål nr. 2 (regioner i industri­
el tilbagegang), og mål nr. 5b (landdistrikter med 
problemer). Defineret på denne måde boede 140 
millioner mennesker i Fællesskabet i 1989 i problem­
regioner - halvdelen af dem i de svageste (mål nr. 1 ) 
regioner - og i 1990 blev dette tal øget med 16 
millioner mennesker fra den tidligere DDR (i hen­
hold til særlige bestemmelser). 
Udviklingen i disse regioner har været forskellig i 
tidens løb. Mange mål nr. 1-regioner konvergeret 
mod de mere velstående dele af Fællesskabet, selv 
om der er store variationer fra region til region. 
Resultaterne i Irland, Spanien og Portugal har været 
mest opmuntrende. Her har den årlige økonomiske 
vækst nået et gennemsnit på 3/4% til 1 3/4% over 
procentsatsen for Fællesskabet som helhed siden 
midten af ^SO'erne. Situationen i Grækenland samt 
i Syditalien og Nordirland er derimod meget mindre 
opmuntrende, og den økonomiske situation i disse 
regioner synes at forringes i forhold til resten af 
Fællesskabet. 
At bringe disse områder fremad forbliver en langtids -
udfordring. Kløften er fortsat bred selv med den 
relativt store vækst, der er opnået i Spanien, Irland 
og Portugal i den senere år. I 1993 var det gennem­
snitlige BNP pr. indbygger ca. 22-24% under fælles­
skabsgennemsnittet i Spanien og Irland og 40% la­
vere i Portugal. 
Mange af de mål nr. 1-regioner, der har haft frem­
gang udtrykt i BNP, har nået dette gennem produk­
tivitetsforbedringer. Virkningen på beskæftigelsen 
12 
Resumé og konklusioner 
og arbejdsløsheden har været mindre markant. Da 
arbejdsstyrken er vokset, er arbejdsløsheden i mål nr. 
1 regionerne som helhed steget væsentligt siden mid­
ten af 1980'erne. I 1993 var én ud af seks i arbejds­
styrken uden arbejde, 50% over fællesskabsstyrken. 
Beskæftigelsen i mål nr. 1-regionerne er stadig i 
uforholdsmæssig høj grad koncentreret i de traditio­
nelle aktiviteter. Hvor disse regioner repræsenterer 
ca. 16% af den totale beskæftigelse i Fællesskabet, 
repræsenterer de næsten 50% af beskæftigelsen in­
den for landbruget. I nogle regioner er den andel, der 
er beskæftiget i landbrugssektoren, stadig så høj som 
40% sammenlignet med et fællesskabsgennemsnit 
på under 7%. Den naturlige følge er, at beskæftigel­
sen i servicesektoren ofte er 10 procentpoints eller 
mere under fællesskabsgennemsnittet. Erfaringen 
viser, at beskæftigelsen inden for landbruget vil fal­
de, mens mange af de nye arbejdspladser vil ligge i 
servicesektoren. De nye muligheder kan derfor være 
en særlig fordel for kvinderne, hvoraf mange sand­
synligvis vil være nye på arbejdsmarkedet. Virknin­
gen på arbejdsløsheden kan derfor meget vel blive 
beskeden. 
Arbejdsmarkedssituationen er særlig vigtig i mål nr. 
2 regionerne, da en nedbringelse af arbejdsløsheden 
er det vigtigste mål for Fællesskabets politik i disse 
regioner. Her synes udviklingen at have været gun­
stig med en arbejdsløshed, der er faldet med næsten 
3 procentpoints mellem 1986 og 1993, mens den i 
resten af Fællesskabet forblev praktisk talt uændret. 
Dette afspejler en høj jobskabelsesprocent i mål nr. 
2 regionerne, hvor der er skabt 13% flere arbejds­
pladser mellem 1986 og 1993, en stigningstakt, der 
er næsten dobbelt så stor som i Fællesskabet som 
helhed. 
Stigningen i beskæftigelsen i mål nr. 5b-områderne 
var i samme størrelsesorden som i Fællesskabet un­
der ét. Resultatet var et fald i arbejdsløsheden på 1 
procentpoint mellem 1986 og 1993, hvilket kan af­
spejle en vis nedgang i arbejdsstyrken i landbrugs­
områderne, måske delvis på grund af en bortvandring 
af folk i den erhvervsaktive alder. 
Ovenstående er langt fra en fuld vurdering af de 
regioner, der modtager støtte. Udviklingen i ind­komst pr. indbygger, i beskæftigelsen og arbejdsløs­
hed er vigtige udgangspunkter for Fællesskabets nye 
strukturpolitik, der blev sat i værk i år (1994). Denne 
nye fase inden for regionalpolitikken må tage fat på 
en række særlige problemer såsom de dårlige økono­
miske resultater i Grækenland, på Korsika og Sardi­
nien samt de generelle problemer med den vedvaren­
de høje arbejdsløshed i de spanske mål nr. 
1 -regioner, i det sydlige Italien, Irland og Nordirland. 
Sidstnævnte områder repræsenterer det mest akutte 
aspekt i Fællesskabets generelt manglende evne til at 
skabe arbejdspladser, i sammenligning med USA og 
Japan, som beskrevet i Kommissionens hvidbog 
"Vækst, Konkurrenceevne og Beskæftigelse". 
De fællesskabsstøttede regioner træder ind i en ny 
programperiode med kraftigt forøgede midler sam­
menlignet med den foregående fase, 1989-1993. Dis­
se midler vil blive koncentreret om de fire fattigste 
medlemsstater, der vil modtage 70% af de til rådig­
hed værende midler (herunder Samhørighedsfon­
den) sammenlignet med 63,5% (under alle tre regio­
nale mål) i den foregående periode. 
Den totale befolkning, der er dækket af Strukturfon­
dene, er steget fra 43% til lige knap 52% af Fælles­
skabets samlede befolkning, selv om halvdelen af 
stigningen skyldes indlemmelsen af de nye tyske 
delstater. Stigningen i dækningsgraden er også en 
reaktion på den generelle økonomiske svækkelse af 
visse regioner, som beskrevet ovenfor, samt på en 
række særlige forhold, som reformen af Den Fælles 
Landbrugspolitik og den øgede internationale kon­
kurrence som følge af afslutningen på Uruguay-run­
den under GATT. 
De øgede ressourcer ledsages af en proce­
durestramning, der skal forbedre de regionale udvik­
lingsprogrammers effektivitet, koblet sammen med 
en forenkling af beslutningsprocessen. Ved udgan­
gen af årtiet vil Fællesskabets regionalpolitik sand­
synligvis finansiere ca. 5% af investeringerne i mål 
nr. 1-regionerne, hvilket kan stige til mellem 7 og 
13% i de fire dårligst stillede Medlemsstater, der 
bliver støttet af den nye Samh<4righedsfond. Hvis de 
anvendes til at finansiere nye infrastrukturer (som de 
transeuropæiske netværk beskrevet ovenfor) og til 
yderligere produktive investeringer, kan disse midler 
13 
Resumé og konklusioner 
forventes at fremskynde den tilpasningsproces og 
modernisering af Fællesskabets svageste regioner, 
som de siden 1989 gennemførte programmer har 
bidraget til. 
Den nye generation af regionale udviklingsprogram­
mer vil også blive suppleret af fællesskabsinitiativer, 
der skal forstærke de foranstaltninger, der er inde­
holdt i programmerne, og derudover gennemføre 
innovative foranstaltninger. om infrastrukturen, specielt i mål nr. 1-områder. Ikke 
desto mindre skal den formindskelse i udgifterne, der 
synes at ledsage den mere selektive fremgangsmåde, 
der er taget i anvendelse i de nordlige dele af Fælles­
skabet, være forenelig med nødvendigheden af at 
efterleve additionalitetskravene i.h.t. de reviderede 
Strukturfonde. 
Den nye fase vil bevare en grad af kontinuitet med 
den foregående gennem en kombination af geografi­
ske initiativer (f.eks. INTERREG for indsats i græn­
seområder, herunder energinetværk, REGIS for eks­
tremt afsides områder, LEADER for udvikling af 
landdistrikter) og sektorinspirerede initiativer (for at 
fremme spredningen af investeringer i områder, der 
er afhængige af ældre industrier, som kul (RE-
CHAR), stål (RESIDER), tekstil (RETEX) samt for­
svarsindustrien (KONVER)). Nye initiativer omfat­
ter URBAN (for byer i krise), PESCA 
(diversifikation i fiskeriområder), ADAPT (tilpas­
ning til forventede ændringer i produktionssystemer­
ne) og et initiativ til fordel for udvikling af små og 
mellemstore virksomheder. 
Den fulde effekt af Fællesskabets tiltag vil først vise 
sig på lang sigt, især hvor de drejer sig om ny 
infrastruktur og forbedringer af arbejdsstyrkens kva­
lifikationer. Men Fællesskabets virksomhed på disse 
områder vil sikkert ikke være tilstrækkelig. Der er 
andre betingelser, der må opfyldes, før visse regioner 
er i stand til at mindske kløften til de andre. Med­
lemsstaternes egen politik til fremme af udviklingen 
i deres regioner har en væsentlig rolle at spille. Her 
har ændringerne været vidtgående i det sidste årti, 
idet mange nordlige Medlemsstater har forladt den 
brede automatiske støtte til nye erhvervsinvesterin­
ger til fordel for selektiv støtte til mindre virksomhe­
der. Bymæssige problemer og problemerne med ud-
viklingen af landbrugsområder synes også at 
tiltrække større støtte. 
Disse ændringer i den nationale regional politik ve­
drører stort set erhvervsfremmende foranstaltninger 
og kan derfor ikke sammenlignes direkte med Fæl­
lesskabets regionalpolitik, der også koncentrerer sig Dybere og bredere 
i 1990'erne 
Over resten af dette årti vil Fællesskabet tage yderli­
gere skridt mod en integration. Trin 2 i den proces, 
der skal føre til Den Økonomiske og Monetære 
Union (ØMU), er allerede nået, mens det sidste trin, 
en fælles mønt, vil hjælpe regionaludviklingen på 
den måde, at det formindsker overførselsomkostnin-
geme og fjerner valutakursrisikoen. Samtidig vil 
Medlemsstaterne miste en række valgmuligheder in­
den for finanspolitikken og den monetære politik 
samt muligheden for at justere kurserne på deres 
egne valutaer. I et system med fælles mønt bliver 
Medlemsstaterne nødt til at anvende en politik, der 
forhindrer makroøkonomisk uligevægt, men dette vil 
også skabe betingelserne for hurtigere vækst og især 
hjælpe de svagere Medlemsstater i deres anstrengel­
ser for at fremme en reel konvergens. En af økono­
miske grunde forsinket tilslutning af de svagere 
Medlemsstater til et fælles møntområde vil derfor 
være mindre heldig. 
ØMU giver strukturpolitikken yderligere betydning 
som et middel til at bevare den regionale konkurren­
ceevne. Nødvendigheden af at tilpasse strukturpoli­
tikken til en strammere finans- og pengepolitisk di-
sciplin under ØMU anerkendes i 
gennemførelsesbestemmelserne for de ændrede 
strukturfondsbestemmelser i form af højere interven-
tionssatser fra Fællesskabet indenfor de fastsatte 
grænser. Der er også sket en udvidelse af de støtte­
berettigede områder til også at omfatte uddannelse 
og sundhed. Dette vil lette presset på de nationale 
14 
Resumé og konklusioner 
budgetter, men det forbliver af altafgørende betyd­
ning, at enhver formindskelse i de offentlige udgifter, 
der er nødvendig for at opfylde Maastricht-traktatens 
kriterier om makroøkonomisk konvergens, ledsages 
af en omstrukturering af støtten for at opretholde 
investeringerne og forbedre de svagere regioners 
konkurrencedygtighed. På denne måde kan nominel 
og reel konvergens blive forenelige mål. 
Udviklingen hen imod ØMU og den øgede betyd­
ning, som Fællesskabets strukturpolitik har fået, vi­
seren tættere integration og øget fælles beslutnings­
tagen, som det blev vedtaget af Medlemsstaternes 
regeringer, da de underskrev Maastricht-traktaten i 
december 1991. Denne udvikling mod en uddybning 
af Fællesskabet er blevet ledsaget af en udvidelses­
proces, der er foregået med uregelmæssige mellem­
rum siden 1973. 
Regionerne i den tidligere DDR har nu været en del 
af Fællesskabet i 4 år. Dette har været en periode med 
gennemgribende omstruktureringer for det østtyske 
samfund og dets regioner. Produktion og beskæfti­
gelse er faldet markant (med henholdsvis halvdelen 
og 40%), og de regionale arbejdsløshedsprocenter 
har nået 13-15%. På samme tid er der indledt et 
massivt program for at omstrukturere og modernise­
re økonomien med investeringer udgørende 50% af 
BNP sammenlignet med et gennemsnit på 20% i 
Fællesskabet som helhed. Dette har bidraget til en 
væsentlig forbedring af produktiviteten, selv om de 
nye delstater forbliver meget afhængige af offentlige 
overførsler fra de hidtidige delstater svarende til 
4,5%afderesBNPi 1993. 
Derudover vil de nye delstater som nye mål nr. 
1-regioner modtage 13,6 milliarder ECU (i 1994-pri-
ser, eksklusive fællesskabsinitiativer) fra struktur­
fondene i perioden 1994-99. Formålet er at ophjælpe 
konkurrencedygtige virksomheder og regionale øko­
nomier, der er i stand til at skabe en produktion og 
ny beskæftigelse, der vil gøre det muligt for disse 
områder at komme op på niveau med resten af Fæl­
lesskabet. Norge, Finland og Østrig. Disse lande er allerede 
godt integrerede i det indre marked i henhold til 
EØS-aftalen. 
I modsætning til tidligere udvidelser af Fællesskabet 
vil EFTA-landene ikke generelt bidrage til en udvi­
delse af de regionale skævheder mellem Medlems­
staterne. Deres gennemsnitlige BNP pr. indbyggerer 
næsten det samme som i Fællesskabet, samtidig med 
at arbejdsløsheden normalt har været lavere. Under 
den nuværende recession er den dog steget væsent­
ligt. De fire lande vil således kun betyde en lille 
ekstrabelastning for Strukturfondenes budget, der vil 
stige med 5,9 milliarder ECU (1995-priser) eller 
4,5%, sammenlignet med en stigning i Fællesskabets 
befolkning på 7,4% (og en arealstigning på 50%). 
Finland udgør dog noget af en undtagelse. Her har 
der været et stort fald i produktionen, og de regionale 
arbejdsløshedsprocenter har nået 20%, hvilket er 
resultatet af et voldsomt fald i eksporten til den 
tidligere Sovjetunion, som Finland havde et stort 
handelssamkvem med. Finland vil være den eneste 
af de nye Medlemsstater, der vil blive en nettomod­
tager fra Fællesskabets budget. 
Regionerne i de fire lande deler problemer med man­
ge andre dele af Fællesskabet. Der er dog forskelle i 
de underliggende årsager, og anerkendelsen af dette 
var medvirkende til aftalen om at oprette et nyt mål 
nr. 6 under strukturfondene for at imødekomme de 
særlige vanskeligheder i de tyndtbefolkede, klima­
tisk ekstreme regioner i del nordlige Skandinavien. 
Den totale befolkning, der vil være dækket afmål nr. 
6, vil være 1,9 millioner (en halv procent af hele det 
udvidede Fællesskab eller mellem 5 og 17% af be­
folkningerne i de tre lande) med et budget på 1,1 
milliard ECU for perioden 1995-1999. Den eneste 
region, der opfylder kriterierne for mål nr. 1, ligger i 
Østrig (Burgenland mod grænsen til Ungarn med 
3,5% af Østrigs befolkning). De andre regioner i de 
fire lande vil også blive vurderet af Kommissionen 
med henblik på støtte under mål nr. 2 og nr. 5b på det 
grundlag, der blev anvendt for det nuværende Fæl­
lesskab i 1993/94. 
I begyndelsen af 1994 blev der indgået tiltrædelses-
aftaler med regeringerne i fire lande inden for Det 
Europæiske Frihandelsområde (EFTA): Sverige, Udvidelsen til også at omfatte de fire EFTA-lande vil 
skabe et helt nyt og omfattende sæt grænseregioner 
med nye naboer i landene i Mellem- og Østeuropa. 
15 
Resumé og konklusioner 
Visegrad-landene (Polen, Ungarn, Tjekkiet og Slo­
vakiet) har undergået en dramatisk økonomisk for­
andring siden 1989. Polen og Ungarn har formelt 
ansøgt om medlemsskab af Fællesskabet. En alvorlig 
recession, delvis forårsaget af afbrydelsen af gamle 
handelsforbindelser og en økonomisk omstrukture­
ring, har resulteret i massive fald i produktionen og 
stor arbejdsløshed i de fleste egne (Tjekkiet er ho­
vedundtagelsen). Indvirkningen på regionerne har 
været meget uens. Generelt synes de økonomiske 
forhold at forringes især i hovedstæderne udtrykt i 
arbejdsløshed, antal private firmaer, investeringer og 
infrastrukturens kvalitet og tæthed i takt med afstan­
den fra Vesteuropa. Skellet mellem øst og vest og 
land og by er blevet udvidet. Visse byområder har 
også tiltrukket størstedelen af de udenlandske inve­
steringer. 
Den mere generelle frygt for at de nye muligheder, 
der er skabt i de mellem- og østeuropæiske lande, 
ville omdirigere investeringerne væk fra Fællesska­
bet, og her især dets svageste medlemsstater, synes 
indtil nu at være ubegrundede. Derudover vil enhver 
omdirigering af investeringerne sandsynligvis blive 
mere end udlignet af de øgede handels- og forret­
ningsmuligheder for virksomheder i Fællesskabet, 
der skabes af en succesfuld reform i Mellem- og 
Østeuropa. Handel er dog en to-vejs proces, og de 
mellem- og østeuropæiske lande giver allerede pro­
ducenterne i Fællesskabet hård konkurrence inden 
for visse følsomme sektorer som stål, tekstiler og 
landbrugsprodukter, men dog endnu i forholdsvis 
lille omfang. Generelt er det dog ikke sandsynligt, at 
de justeringer, der følger af denne konkurrence, vil 
komme på højde med dem, der allerede kræves både 
i kraft af den internationale handel med japanske og 
asiatiske producenter og af skabelsen af det indre 
marked, og de er på langt sigt lige så uundgåelige, 
hvis en yderligere økonomisk fremgang skal opnås. 
16 
Befolkningstæthed i Europa, 1992 
% a) den samlede befolkning, 1992 
28.6 
• 
• Indbyggere 2 pr. km 
< 50 
50 • 100 
100-200 
200 - 500 
500- 1000 
> 1000 
Ingen oplysninger 
EUR12 = 151 
Resumé og konklusioner 
18 
Afsnit A Vigtige regionale tendenser 
Afsnit A Vigtige regionale tendenser 
Befolkning og arbejdsstyrke til udgangen af dette århundrede 21 
Udviklingstendenser i det regionale output 33 
Regionale tendenser og forskelle i beskæftigelse og arbejdsløshed 43 
Beskæftigelsen 43 
Arbejdsløsheden 45 
Situationen og udsigterne for udvalgte sekktorer 50 
19 
Afsnit A Vigtige regionale tendenser 
20 
Kapitel 1 - Befolkning og arbejdsstyrke til udgangen af dette århundrede 
Kapitel 1 Befolkning og arbejdsstyrke til 
udgangen af dette århundrede 
Den seneste udvikling peger hen imod, at 
Fællesskabets befolkningstal sandsynligvis vil vokse 
hurtigere end forudset i Den Fjerde Periodiske Be­
retning'. Immigration er en væsentlig del af forkla­
ringen, men derudover lever folk længere, samtidig 
med at de nuværende lave fødselstal måske lidt efter 
lidt vil begynde at stige igen. Arbejdsstyrken kan i 
mange regioner forventes at stige som et resultat af 
indvandring udefra, og hvis udviklingen mod flere 
kvinder på arbejdsmarkedet fortsætter. l% om året, som et resultat af at flere og flere 
kvinder kommer ud på arbejdsmarkedet og ind­
vandring udefra; 
• de 15-24 åriges andel af arbejdsstyrken faldt fra 
20% til 16% som et resultat affaldende fødselstal 
et par årtier tidligere og det forhold, at stadig flere 
forbliver i uddannelsessystemet; 
• de 50-64 åriges andel af den samlede arbejdsstyr­
ke faldt fra 21% til 19% på grund af en tidligere 
pensionsalder for mænd. 
De sidste 10 år 
Der er sket flere vigtige demografiske ændringer i 
Fællesskabet inden for de sidste 10 år: Den styrke, hvormed sådanne tendenser vil fortsætte 
ind i det næste århundrede i de forskellige lande og 
regioner, er vigtig for de økonomiske udsigter og for 
det potentielle pres på arbejdsmarkedet. 
• den samlede befolkning (inklusive de tidligere 
østtyske delstater) voksede med 0,3% om året fra 
337 million til 347 millioner; 
• andelen af unge mennesker mellem 0 og 14 år af 
den samlede befolkning faldt med 2 procent, fra 
20% til 18%, mens andelen af ældre mennesker 
på 65 år og mere steg med 2 procent fra 13% til 
15%; 
• Fællesskabets samlede arbejdsstyrke steg bety­
deligt fra 143 millioner til 157 millioner, næsten Tidligere prognoser 
Tidligere undersøgelser foretaget i 1980'erne tydede 
på, at befolkningstallet i Fællesskabet ville tendere 
hen mod en stagnation i 1990'erne. Et sådant resultat 
synes nu at være mindre sandsynligt, og de seneste 
tal peger hen mod muligheden af, at befolkningstil­
væksten i 1990'erne vil nærme sig den i 1980'eme. 
Der er tre hovedårsager til, at befolkningstilvæksten 
vil fortsætte. 
21 
Kapitel 1 - Befolkning og arbejdsstyrke til udgangen af dette århundrede 
Tabel 1 
Væsentlige demografiske trender og trender i arbejdsstyrken i EUR12 
Relativ vækst (%) 
1985-1990 1990-1995 1995-2000 
Lav Høj Lav Høj 
Gennemsnitlig årlig befolkningstilvækst 
Total 0,3 0,3 0,6 0,1 
heraf 
personer i alderen 0-14 -i,2 -0,4 0,3 -0,5 
personer i alderen 15-64 0,5 0,2 0,4 0,1 
personer i alderen 65+ 1,8 1,5 1,7 1,1 
Total 
heraf 
mænd 
kvinder Gennemsnitlig årlig arbejdsstyrketilvækst 
1,1 0,3 0,9 0 
0,5 
1,9 -0,1 
1,0 0,4 
1,5 -0,2 
0,4 0,5 
0,8 
0,3 
1,5 
U 
0,5 
2,0 2000-2020 
Lav 
-0,2 
-1,0 
-0,2 
0,9 
-0,4 
-0,5 
-0,3 Høj 
0,5 
0,2 
0,2 
1,6 
0,5 
1,6 
Kilde : Eurostat, NEI, Ifo 
Tabel 2 
Væsentlige demografiske trender og trender i arbejdsstyrken i EUR12 
Absolut vækst (%) 
Total 
heraf 
naturlig tilvækst 
netto international 
vandring 
Total 
heraf forårsaget af 
demografiske ændringer 
ændringer i frevensen 
for mænd 
ændringer i frekvensen 
for kvinder 1985-1990 1990-1995 
Lav Høj 
Total befolkningstilvækst 
5,0 5,1 9,5 2,1 1995-2000 
Lav Høj 
2,9 
2,2 2,5 
2,6 4,5 
4,9 0,9 
1,3 
Total arbejdsstyrketilvækst 
7,9 2,6 6,8 0,4 
5,2 
-1,3 
3,9 3,3 
-2,1 
1,4 4,7 
-1,2 
3,3 0,9 
-1,8 
1,2 9,7 
5,9 
3,8 
9,0 
2,6 
0,4 
6,0 2000-2020 
Høj Lav 
-Ï 3,3 
-18,3 
5,0 
-12,8 
-11,2 
-3,3 
1.7. 33,1 
18,1 
15,0 
32,8 
3,8 
6,3 
22,8 
Kilde : Eurostat, NEI, Ifo 
22 
Kapitel 1 - Befolkning og arbejdsstyrke til udgangen af dette århundrede 
Den første og væsentligste årsag er, at der har været 
en meget større indvandring udefra end forudset. I 
perioden fra 1985 til 1992 varderen nettotilgang på 
over 5 millioner mennesker (ca. 4 millioner mere end 
forudset i Den Fjerde Periodiske Beretning). Den 
anden årsag er, at i modsætning til tidligere antagel­
ser fortsætter den forventede levealder med at stige. 
Og som den tredje årsag synes tidligere forventnin­
ger til fødselstallet i 1990,erne at have været for 
forsigtige, og faldet i fødselstallet i den sydlige del 
af Fællesskabet synes nu at være stoppet, samtidig 
med at kvinderne på 30 år og derover i nogle af de 
nordlige lande (f.eks. Danmark og Nederlandene) får 
flere børn end forudset. 
Undervurderingen af befolkningstallet synes specielt 
at gælde for de fire største medlemsstater og især for 
Tyskland, der har haft en meget større indvandring 
end forudset. Også arbejdsstyrken kan vokse noget 
hurtigere end tidligere forudset, overvejende på 
grund af den potentielle stigning i erhvervsaktive 
kvinder og indvandring. 
Fællesskabets 
befolkningstal 
indtil år 2000 Et lavt scenario 
De væsentligste karakteristika for det lave scenario er: 
• en fortsat relativt lav fødselshyppighed; 
• en brat faldende, men stadig positiv nettoindvan­
dring til Fællesskabet fra godt 1 million i 1990 
til 250.000 om året fra 1994 og fremefter. 
Under disse betingelser ville der være en langsom 
befolkningstilvækst igennem 1990,eme, hovedsage­
ligt koncentreret i den første halvdel af årtiet. Dette 
ville blive ledsaget af ændringer i den demografiske 
struktur med et brat fald i antallet af indbyggere 
under 25 og en væsentlig stigning i antallet af ind­
byggere, der er i 30'erne, 40'erne, først i 50'eme og 
sidst i 701erne (tidligere årtiers 'babyboom' genera­
tioner). Befolkningen i den erhvervsaktive alder mel­
lem 15 og 64 ville stige i takt med den totale befolk­
ning. 
Virkningerne af dette ville være forskellige i de 
forskellige medlemsstater, med den højeste vækstra­
te i Nederlandene (0,5% om året) og Luxembourg 
(0,4% om året). I de fleste andre lande ville der kun 
ske mindre ændringer, og Tyskland og Italien ville 
opleve et fald. I Irland ville der også ske et fald i 
befolkningstallet i den sidste halvdel af årtiet på 
grund af et fortsat fald i fødselshyppigheden til et 
niveau under den såkaldte regenereringsprocent på 
2,05 barn pr. kvinde og en fortsat stor udvandring. 
PÅ grund af den store usikkerhed, der omgiver den 
fremtidige befolkningsudvikling, valgte man at kon­
struere scenarier, der repræsenterer underbyggede 
hypoteser om fremtidige ændringer i de demografi­
ske nøgle variabler: fødedygtighed, dødelighed og 
vandringer. Disse scenarier fastsætter de forventede 
øvre og nedre grænser for ændringerne i befolknings­
tallet i de kommende år. På regionalt niveau er forskellene mere udtalte, del­
vist på grund af vandringer mellem regionerne. I 
perioden mellem 1995 og år 2000 vil dette sandsyn­
ligvis medvirke til en nedgang i befolkningstallet i et 
antal regioner i det centrale og nordlige Frankrig, 
Norditalien, Portugal, Nordspanien og i dele af Det 
Forenede Kongerige, med det største fald, på næsten 
1% om året, i Østtyskland og nogle dele af 
Grækenland (Kort 1). 
Ved år 2000 forudser de et befolkningstal i 
Fællesskabet på mellem 351 og 363 millioner men­
nesker imod 344 millioner i 1990 og dermed en 
gennemsnitlig vækstrate på mellem 0,2% og 0,5% 
om året - sammenlignet med 0,3% i 1980'erne. Den største vækst ville forekomme i Flevoland i 
Nederlandene - en region, der først for nylig er blevet 
indvundet fra havet - med ca. 3% om året. Andre 
regioner, der viser stor tilvækst, ligger'fortrinsvis 
langs nationale grænser eller kyster, hvor der forven-
23 
Kort 1 Befolkningstilvækst, 1995-2000 
Scenario med lav vækst % al den samlede befolkning. 1991 
59.4 
Udsving i % pr år 
-0.5 -0.0 
0.0 -0.5 
0.5- 1.0 
1.0- 1.5 
> 1.5 
D Ingen oplysninger 
EUR12«0.1 
s = 0.4 
». | D 
Kort 2 Befolkningstilvækst 1995-2000 
Scenario med kraftig vækst % al den samlede befolkning, 1991 
Udsving i % pr. år 
I 1 -0.5-0.0 
| 0.5-1.0 
I 1.0-1.5 
I I Ingen oplysninger 
EUR12.0.5 
s -0,4 
ft l Ù 
?/, 
Kapitel 1 - Befolkning og arbejdsstyrke til udgangen af dette århundrede 
tes indvandring fra andre steder, skønt mange også 
ligger i nogle af de fattigste dele af Fællesskabet - i 
det sydlige og østlige Spanien og det sydlige Italien 
- samt i nogle af de rigere dele - i det vestlige og 
sydlige Frankrig, det sydlige Tyskland og i Benelux-
landene. Hvad angår den generelle ændring i befolk­
ningstallet synes der derfor ikke at være nogen sim­
pel skillelinje mellem nord og syd. På den anden side 
vil den beregnede stigning i befolkningstallet inden 
for aldersgruppen 15-64 (ca. 4 millioner) i 1990'erne 
blive koncentreret i den sydlige del af Fællesskabet 
og Irland (samt i Flevoland). Dette vil forsat være 
tilfældet i den anden halvdel af årtiet. I modsætning 
hertil er der forudset et fald i Tyskland, specielt langs 
den vestlige grænse og i det tidligere DDR. Andre 
regioner, der kan forvente et fald i den erhvervsaktive 
befolkning vil være koncentreret i nogle af de mest 
velstående og urbaniserede dele af Fællesskabet-det 
sydøstlige England, Ile de France, Bruxelles og det 
nordlige og centrale Italien. 
Et højt scenario 
De seneste tendenser inden for udviklingen i befolk­
ningstallet viser, at der er et potentiale for en hurti­
gere vækst. Hvad ville der ske, hvis de nuværende tal 
for fødselshyppighed er tegn på opgang? Og hvis 
indvandringen fortsætter på samme høje niveau? 
Virkningerne af disse tendenser undersøges i det høje 
scenario, der antager: 
• en gradvis stigning i fødselshyppigheden 
• stor indvandring til Fællesskabet på 750.000 om 
året, mindre end den million, der kom i 1990 
(men 500.000 flere pr. år end i det lave scenario). 
I henhold til dette scenario vil befolkningstallet'i 
Fællesskabet stige med 19 millioner i løbet af 
1990'erne, hvilket vil give en total på 363 millioner 
i år 2000. Den tidligere forventede opbremsning i 
befolkningstilvæksten vil ikke ske, og stigningen vil 
ske i et noget hurtigere tempo end i 1980'erne. 
De fleste medlemsstater vil opleve nogen vækst. På 
regionalt plan vil der dog fortsat være nedgang i nogle områder (i det tidligere DDR, Grækenland og 
Norditalien - Kort 2). 
Mens en opgang i fødselshyppigheden i 1990'erne 
ikke vil påvirke den erhvervsaktive befolknings­
gruppe før 15-20 år senere, så kunne en større ind­
vandring øge antallet i indeværende årti. Alligevel er 
forskellen mellem de to scenarier for den erhvervs­
aktive befolkning ikke så stor som forskellene i den 
totale befolkning. Samlet vil den stige med 7.5 mil­
lioner eller 0,3% om året til 239 millioner i år 2000, 
ca. 3 millioner flere end i det lave scenario. Væksten 
vil være særlig stor i Tyskland på grund af indvan­
dring udefra, skønt nogle regioner her stadig vil 
opleve en nedgang på samme måde som regioner i 
Norditalien, Grækenland og det sydøstlige England. 
Det er værd at bemærke, at de faktiske data for 
begyndelsen af 1990'erne har været tættere på det 
høje scenario på grund af den store indvandring. Om 
dette vil fortsætte igennem resten af årtiet vil afhæn­
ge af flere økonomiske og sociale faktorer både inden 
i og uden for Fællesskabet samt af medlemsstaternes 
indrejsepolitikker. 
Udviklinger i 
arbejdsstyrken 
Lige som for befolkningstallet er der blevet udviklet 
'høje' og 'lave' scenarier for arbejdsstyrken. Disse 
er baseret på tidligere trender i antallet af erhvervs­
aktive fordelt på køn og alder. I det lave arbejdsstyr­
kescenario forudsiges de nuværende trender i er­
hvervsfrekvenserne (op for kvinder og ned for 
mænd) sammen med en lav befolkningsprognose at 
forsætte i indeværende tiår for gradvist at stoppe i 
begyndelsen af det næste århundrede. Skønt befolk­
ningen i den arbejdsdygtige alder repræsenterer ar­
bejdsstyrkens hovedkilde, afhænger dennes faktiske 
størrelse af, hvor mange af dem, der er over den 
aktive erhvervsalder, der fortsætter med at arbejde. 
Den nuværende lave aktivitet blandt ældre menne­
sker forventes at fortsætte, og der regnes med en 
begrænset konvergens mellem medlemsstaterne og 
regionerne. 
25 
Kort 3 Vækst i arbejdsstyrken, 1995-2000 
Scenario med lav vækst 
Udsving i % pr år 
0.5 • 
-0 5 0 
0.0-0.! 
^M i .o -1 
B 
I I Ingen oplysninger 
EUR 12 = 0.0 
s «0.6 O ^ 
fc Ù % a* den erhvervsaktive beldkning. 1991 
39 1 
Kort 4 Vækst i arbejdsstyrken, 1995-2000 
Scenario med kraftig vækst 
Udsving i % pr. år 
f j -0.5 0.0 
0.0-0.5 
1.0- 1.5 
D • 1.5 
Ingen oplysninger 
EUR12-1.1 
s. 0.6 
tft I £> % af den erhvervsaktive befolkning. 1991 
Kapitel 1 - Befolkning og arbejdsstyrke til udgangen af dette århundrede 
I det høje scenario antages den gennemsnitlige er­
hvervsfrekvens for kvinder at stige kontinuerligt (for 
at nå frekvensen for mænd i år 2020) og frekvensen 
for mænd at stige let totalt set. Erhvervsfrekvenserne 
for kvinder i dele af Fællesskabet, hvor disse er lave, 
antages også at konvergere i nogen grad mod de 
frekvenser, man finder i områder, hvor de er høje (se 
Kort 5 for oplysninger om regionale forskelle i er­
hvervsfrekvenserne for kvinder i 1990). Yderligere 
mindre væsentlige antagelser er, at det potentielle 
økonomiske tryk, der pålægges af en aldrende be­
folkning, vil udlignes af en stigende erhvervsaktivi­
tet blandt ældre mennesker, der effektivt vil ændre 
tidligere tendenser i modsat retning, og af at unge 
mennesker vil kombinere arbejde og uddannelse i 
større omfang end nu og dermed vil bidrage til en let 
stigning i arbejdsstyrken. Disse antagelserer anvendt 
på det høje befolkningsscenario, der er beskrevet 
ovenfor. 
Under de alternative antagelser forventes Fællesska­
bets arbejdsstyrke i år 2000 at være på mellem 
160 millioner og 173 millioner mod 157 millioner i 
1990, hvilket vil betyde en vækst på mellem 0,2% og 
1 % pr. år, hvor det største tal ligger tæt på vækstraten 
i 1980'erne. 
Et lavt scenario 
Skønt procenterne for erhvervsaktive kvinder målt i 
forhold til befolkningen på 15 år og derover forudses 
at vise en beskeden stigning (fra 42,4% til 44,1%), 
forudses procenterne for erhvervsaktive mænd at 
falde (fra 68% til 66,4%). Dette forudsætter en stig­
ning i den kvindelige arbejdsstyrke på ca. 0,5% over 
hele årtiet og 0,4% i den sidste halvdel, sammenlig­
net med en vækst i den samlede arbejdsstyrke på 
0,2% over hele årtiet og praktisk taget ingen ændrin­
ger i den sidste halvdel. Dette vil medføre, at andelen 
af kvinder i arbejdsstyrken vil stige fra 40% i 1990 
til 41% i 1995 og 42% i år 2000. 
På samme tid vil arbejdsstyrkens gennemsnitsalder 
stige let, da andelen af 15-24 årige vil falde fra 
29 millioner i 1990 til 24 millioner i 1995 og til 
21 millioner i år 2000. Dette fald vil dog blive mere 
end udlignet af væksten i antallet af mennesker i deres bedste erhvervsalder, fra 25 til 49 år. En sådan 
forskydning i sammensætningen kan ses som en 
positiv udvikling, da den gennemsnitlige arbejder vil 
være mere erfaren og kvalificeret sammenlignet med 
tidligere. 
De ovenfor beskrevne ændringer vil være forskellige 
på tværs af Fællesskabet. I løbet af årtiet vil arbejds­
styrken i de sydlige lande, især Spanien og Portugal, 
samt i Irland, Nederlandene og Frankrig vokse, mens 
den i syv de andre medlemsstater vil forblive stort set 
uændret. I disse syv lande vil arbejdsstyrken faktisk 
falde fra midten af årtiet og fremefter eller stagnere 
som f.eks. i Grækenland og Det Forenede Kongerige. 
Men selv i Grækenland og Det Forenede Kongerige 
vil mange regioner opleve et fald i arbejdsstyrken 
- det sydlige og vestlige af det græske fastland, for 
eksempel, og det sydøstlige og nordlige England og 
Skotland (Kort 3). Særligt store nedgange forudses i 
dette scenario at ville ske i de østtyske delstater og i 
det nordvestlige Italien, mens de største vækstområ­
der vil være det sydlige Spanien, Syditalien og dele 
af Sydfrankrig. 
Et højt scenario 
I henhold til det høje scenario vil arbejdsstyrken i år 
2000 være steget med 16 millioner mennesker sam­
menlignet med 1990, kun lidt mindre end det nuvæ­
rende antal arbejdsløse. Denne tilgang af arbejds­
kraft vil ikke være jævnt fordelt geografisk. Særligt 
vil den sydlige del af Fællesskabet - hele Spanien og 
Portugal, Syditalien og en stor del af Grækenland -
opleve en væsentlig stigning i arbejdsstyrken i løbet 
af resten af 1990'erne, på samme måde som Irland, 
en stor del af Frankrig og Benelux-landene (Kort 4). 
Denne vækst afspejler i det store og hele antagelsen 
om konvergens i erhvervsfrekvenserne for kvinder. 
Samlet vil den kvindelige arbejdsstyrke stige med 
18% i løbet af 1990'erne og vil i år 2000 udgøre 43% 
af den samlede arbejdsstyrke imod 40% i 1990.1 de 
dele af Fællesskabet, hvor der traditionelt er en lav 
erhvervsfrekvens blandt kvindw - mange af de om­
råder, der er nævnt ovenfor - vil væksten i den 
kvindelige arbejdsstyrke være mest betydelig, varie-
27 
Kort 5 Kvinders erhvervsaktivitet, 1990 
Vo af erhvervsaktive kvinder, 1990 
31,3 
i-o 
Kapitel 1 - Befolkning og arbejdsstyrke til udgangen af dette århundrede 
rende fra lige godt 20% (Grækenland) til over 35% 
(Spanien og Irland) over perioden. 
Denne stigning i den kvindelige arbejdsstyrke af­
hænger af opfyldelsen af flere forskellige betinge! 
ser, herunder især ændringer i den traditionelle hold­
ning til kvinder på arbejdsmarkedet, udviklingen af 
jobmuligheder i servicesektoren, øgede muligheder 
for deltidsarbejde og fleksible arbejdstider og børne-
pasningsfaciliteter. Der synes at have været nogen 
udvikling i disse retninger i de fleste medlemsstater 
i den sidste del af 1980'erne, hvor antallet af er­
hvervsaktive kvinder steg særligt hurtigt, skønt 
1990,eme ikke nødvendigvis vil blive den samme 
slags periode med stor vækst i beskæftigelsen. Selv 
om den forudsete vækst i antallet af erhvervsaktive 
kvinder er særlig høj i den sydlige del af Fællesskabet 
og i Irland, er stigningstakten selv i disse områder 
ikke større end i årene umiddelbart før. I år 2000 ville 
antallet af kvinder på arbejdsmarkedet her stadig 
være under gennemsnittet i Fællesskabet og ca. 15% 
under det danske niveau, der er det højeste. arbejdskraft i det høje scenario stigninger i befolk­
ningstallet, og disse mennesker vil måske være min­
dre påvirkelige af arbejdsmarkedsforholdene (skønt 
virkningen af en vedvarende mangel på jobmulighe­
der på indvandringen er højst usikker). 
I modsætning hertil kunne en stigning i efterspørgs­
len efter arbejdskraft bidrage til at frembringe betin­
gelserne foren stigning i erhvervsfrekvenserne, må­
ske især for kvinder, hvis de nye jobmuligheder 
ligger inden for servicefagene, og således øge udbud­
det af arbejdskraft. Som angivet ovenfor antager det 
høje scenario, at der måske - sammenlignet med det 
lave scenario - vil være yderligere 13 millioner men­
nesker, de fleste kvinder, der 'venter' på, at der skal 
komme nye muligheder. Denne arbejdskraftreserve 
og den høje kvindelige andel herafer vigtige faktorer 
at huske på, når man skal vurdere de potentielle 
effekter, som nye initiativer til stimulering af be­
skæftigelsen i Fællesskabet vil have på arbejdsløs­
hedstallene. 
Effekterne på regional 
arbejdsløshed 
Det er vanskeligt at vurdere de ovenfor beskrevne 
arbejdsstyrkescenariers potentielle effekter på ar­
bejdsløsheden i de forskellige dele af Fællesskabet. 
Da de kun beskæftiger sig med udbuddet af arbejds­
kraft, tager de ikke højde for efterspørgslen efter 
arbejdskraft, der er endnu vanskeligere at forudsige. 
Efterspørgslen kan desuden have stor indflydelse på 
erhvervsfrekvensen. Hvis Fællesskabet fortsætter 
med at have høje og generelt stigende arbejdsløs­
hedstal, er de erhvervsfrekvenser, der er antaget i det 
lave scenario, muligvis mere plausible, da de regi­
strerede frekvensværdier har en tendens til at afspejle 
efterspørgslen på arbejdskraft, og hvis denne forbli­
ver vigende, kan den holde folk fra at gå ud på 
arbejdsmarkedet. De potentielt mange kvinder, der 
gerne vil arbejde, vil sandsynligvis være frustrerede 
over mangelen på jobs og vil derfor ikke nødvendig­
vis indgå i arbejdsløshedstallene. På den anden side 
afspejler en del af den forudsete vækst i udbuddet af Selv i det lave scenario forudses en vækst i arbejds­
styrken, omend med en mere moderat hastighed, 
således at ingen af scenarierne giver megen støtte til 
forudsigelserne om, at demografiske faktorer vil løse 
Fællesskabets arbejdsløshedsproblemer, skønt det 
kan give nogen lettelse i ungdomsarbejdsløsheden. 
Ovenstående analyse gør det også klart, at de poten­
tielle tilgange til arbejdsstyrken i det høje scenario er 
ujævnt fordelt over Fællesskabet. En stor del vil ske 
i områder med høj arbejdsløshed. F.eks. kan 52 af de 
79 regioner i Fællesskabet med arbejdsløshedspro­
center over gennemsnittet eller 66% af dem alle få 
en hurtigere vækst i udbuddet af arbejdskraft end den 
gennemsnitlige vækst i sidste halvdel af 1990'erne. 
For de værst ramte områder betyder dette, at der er 
en risiko for permanent høje arbejdsløshedsprocen­
ter, medmindre jobskabelsen kan drives op på et 
historisk højt niveau. 
29 
Kort 6 Personer på 65 og derover, 1990 % al del samlede antal personer på 65 og 
derover. 1990 
37.2 
34.8 
Kort 7 Skøn over antallet af personer på 65 og derover, 2020 
Scenario med mellemstor vækst % al det samlede antal personer på 65 og 
derover, 1990 
Kapitel 1 - Befolkning og arbejdsstyrke til udgangen af dette århundrede 
Befolkningen bliver ældre 
Der er store usikkerheder omkring ændringen i be­
folkningen i den erhvervsaktive alder i Fællesskabet 
på lang sigt, og i endnu højere grad omkring ændrin­
gen i arbejdskraftens størrelse. I perioden fra år 2000 
til 2020 kan befolkningen i den erhvervsaktive alder 
stige med 11 millioner, hvis de antagelser, der ligger 
til grund for det høje væskstscenario, realiseres. 
Alternativt forudser det lave scenario et fald på 
10 millioner. I begge scenarier vil udviklingen i ar­
bejdsstyrken også afhænge af ændringerne i er­
hvervsfrekvenserne, der er lige så vanskelige at for­
udsige. andelen i Nordirland og det sydlige Spanien forblive 
ca. 15% eller mindre. 
Derudover forventes gennemsnitsalderen for folk på 
65 år og derover også at stige, da flere mennesker 
lever længere. Hvor i dag ca. en fjerdedel af dem, der 
er 65 og derover, er over 80 år, kan denne andel i 
2020 være steget til en tredjedel. Mange regioner vil 
derfor være konfronteret ikke blot med problemet 
med at forsørge flere mennesker over pensionsalde­
ren, men også med at skulle sørge for plejemulighe­
der og andre faciliteter til et voksende antal meget 
gamle mennesker. 
Der er mindre tvivl om, at ældningen af befolknin­
gen, der har været karakteristisk i de senere år, vil 
fortsætte. I år 2010 eller deromkring vil befolkningen 
i den erhvervsaktive alder i næsten alle medlemssta­
terne sandsynligvis bestå af flere mennesker over 40 
end under 40, skønt dette, hvis antallet af erhvervs­
aktive kvinder fortsætter med at stige, ikke nødven­
digvis vil betyde, at arbejdsstyrken også vil ældes på 
samme måde. 
Efter år 2010 vil ældningseffekten sandsynligvis bli­
ve mere udtalt, da den såkaldte babyboom genera­
tion, der blev født i perioden umiddelbart efter kri­
gen, vil passere de 65 år. I år 2020 forudses andelen 
af mennesker på 65 år og derover i de fleste dele af 
Fællesskabet at være på ca. 20% eller mere, sammen­
lignet med et gennemsnit på 15% i dag og 10% i flere 
regioner (Kort 6). Ældningseffekten vil være særlig 
markant i regioner, hvor fødselstallet er gået væsent­
ligt ned i de senere år. I det nordlige Italien og 
Spanien, i Tyskland og i store dele af Frankrig og 
Benelux-landene kan andelen af mennesker over 
65 bliver ca. 25% (Kort 7). I modsætning hertil kan 
De nye scenarier vedrørende befolkning og arbejdsstyrke stammer fra: 
Eurostat (1991): To langsigtede hefolkningsscenarier for Det Europæiske Fællesskab; 
EurostatlNEI (1994, endnu ikke udkommet): To langsigtede regionale hefolkningsscenarier for Den Europæiske 
Union; 
Eurostat! Ifo (1994, endnu ikke udkommet): To langsigtede arbejdsstyrkescenarier for Den Europæiske Union; 
EurostatlNEl (1994, endnu ikke udkommet): To langsigtede regionale arbejdstyrkescenarier for Den Europæiske 
Union. Undersøgelse medfinansieret af Europa-Kommissionens GD XVI. 
31 
Kapitel 1 - Befolkning og arbejdsstyrke til udgangen af dette århundrede 
32 
Kapitel 2 - Udviklingstendenser i det regionale output 
Kapitel 2 Udviklingstendenser 
i det regionale output 
Efter en lang periode med lav vækst i den første 
halvdel af 1980'eme bedrede Fællesskabets økono­
mi sig væsentligt i den sidste halvdel af årtiet. Vækst 
på fællesskabsniveau er en væsentlig forudsætning for en udjævning af de regionale skævheder i output 
og indkomst (som vist i tidligere periodiske beretnin­
ger). Over femårsperioden 1985-1990 voksede rea­
loutputtet i Fællesskabet med et årligt gennemsnit på 
Væksten i BNP i de fire svageste medlemsstater 
sammenlignet med fællesskabsgennemsnittet, 1986-93 
% ændring IRL 
- P 
" E 
- GR 
- EUR12 
1986 1987 1988 1989 
Data for 1993: kun prognoser 1990 1991 1992 i 9 
8 
7 
6 
5 
4 
3 
2 
1 
0 
-1 
1993 
33 
Kapitel 2 - Udviklingstendenser i det regionale output 
3*/4% sammenlignet med 1% over de foregående fem 
år. Dette blev imidlertid fulgt af en cyklisk nedgangs­
periode, der begyndte i Det Forenede Kongerige i 
sidste halvdel af 1990 og gradvist spredte sig til de 
andre medlemsstater samtidig med en mere generel 
opbremsning i verdensøkonomien. Det skub, som 
den tyske genforening satte i den økonomiske akti­
vitet, og det store forbrug i det tidligere Østtyskland 
gjorde det muligt for Fællesskabet al undgå de fulde 
virkninger af den globale opbremsning i 1991, og 
økonomien fortsatte med at vokse (1% om året). 
Siden midten af 1992 er væksten dog faldet betyde­
ligt, og Fællesskabets økonomi faldt med ca. 0,5% i 
1993, selv om der er tydelige tegn på et begyndende 
opsving i 1994. 
Trender og forskelle 
i medlemsstaterne 
og deres regioner1 
Disse generelle trender blev ledsaget af betydelige 
variationer i væksten i de forskellige medlemsstater 
og regioner. På medlemsstatsniveau kan nettoeffek­
ten af forskellene i væksten i det sidst årti opsumme­
res som en periode med en svag udvidelse af skæv­
hederne i bruttonationalproduktet målt pr. indbygger 
BNP pr. indbygger i de svageste fællesskab­
sområder - 1986 og 1993 
KKSpr. indbygger (EUR 12= 100) mellem 1980 og 1984 fulgt af en støt indsnævring 
(realkonvergens). 
De fire svageste medlemsstaters - Grækenland, 
Spanien, Irland og Portugal vækst er særlig interes­
sant i forhold til gennemsnittet i Fællesskabet. På 
tidspunktet for den tredje udvidelse i 1986, der bragte 
Spanien og Portugal ind i Fællesskabet, havde de fire 
svageste medlemsstater et gennemsnitligt BNP pr. 
indbygger på mindre end to tredjedele (64%) af 
fællesskabsgennemsnittet. Siden da har den gennem­
snitlige realvækst i disse lande været et halut procent­
point over gennemsnittet, hvilket har muliggjort en 
langsom, men konstant konvergensproces vis-à-vis 
resten af Fællesskabet. I 1993 nåede det gennemsnit­
lige BNP pr. indbygger i de fire lande ca. 70% af 
fællesskabsgennemsnittet, en stigning på 6 procent­
points over 7 år (Fig. 2 og Tabel 3). 
Der var dog nogen variation inden for gruppen af de 
fire lande. Den stærkeste vækst blev registreret i den 
irske økonomi (med en stigning i BNP pr. indbygger 
i forhold til fællesskabsgennemsnittet på 15 procent­
point siden 1986). Denne forbedring af den irske 
økonomi skal ses som en kombination af flere for­
skellige faktorer. For det første ændredes den irske 
makroøkonomiske politik efter 1987, således at man 
lagde vægt på at reducere underskuddet på statsfi­
nanserne og den akkumulerende offentlige gæld og 
tilskynde til løntilbageholdenhed. Succesen med dis­
se politikker synes at have frembragt et element af 
stabilitet, der tilskynder den private sektor til fornye­
de investeringer. For det andet synes det igangværen­
de proces med at tiltrække større udenlandske selska­
ber at have resulteret i etableringen af et moderne 
industrielt fundament, der begyndte at eksportere 
kraftigt i slutningen af 1980'eme under relativt gun­
stige valutakursforhold. For det tredje var der et 
væsentlig tab af indbyggere på grund af udvandring 
i slutningen af 1980'erne, og dette bidrog til at øge 
det irske BNP udregnet pr. indbygger. For det fjerde 
har Irland igennem 1980'eme og især efter 1988 
draget fordel af stigende overførsler fra strukturfon­
den til støtte af ekstensive programmer til investering 
i fysisk og menneskelig kapital (se kapitel 8). 
Også Spanien og Portugal nåede relativt høje økono­
miske vækstrater. I disse lande steg BNP pr. indbyg-
34 
Kapitel 2 - Udviklingstendenser i det regionale output 
Tabel 3 
Trender og forskelle i BNP og BNP pr. indbygger, 1986-1993 
Årlig vækstrate i BNP 
(%) 1986 
1987 
1988 
1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1986-1993 
befolkningstilvækst ; 1986.1993 
(/o) 
BNP pr. indbygger 
(KKS)EUR12 = 100 1986 
1993 GR 
1,6 
-0,5 
4,4 
3,5 
-U 
3,3 
0,9 
-0,2 
1,5 
0,6 
51 
49 3,2 
5,6 
5,2 
4,7 
3,6 
2,2 
0,8 
-1,0 
3,0 
0,2 
71 
76 IRL 
-0,4 
4,5 
4,2 
6,2 
9,0 
2,6 
4,8 
2,5 
4,1 
0,1 
63 
78 4,1 
5,3 
3,9 
5,2 
4,4 
2,1 
1,1 
-1,2 
3,1 
-0,1 
52 
60 EUR4 EUR8 
2,9 
4,7 
4,9 
4,7 
3,4 
2,3 
1,1 
-0,7 
2,9 
0,2 
64 
70 2,9 
2,6 
3,3 
2,9 
1,4 
1,0 
-0,5 
-0,5 
2,2 
0,5 
109 
107 EUR12 
2,9 
2,9 
4,3 
3,5 
3,0 
1,5 
1,0 
-0,5 
2,3 
0,4 
100 
100 
Kilde : DG II, beregninger DG XVI 
Regionale variationer (NUTS 2) i BNP pr. indbygger i 
medlemsstaterne, 1991 B over 
_A EUR12=100 240 r 
200 
160 
120 
80 
40 
0 Hamburg 
EUR»2 LcdcFnncc 
gennemsnit nationalgennemsnittet 
• Under 
nationalgennemsnittet 
•.. : Nye tyrke delstater 
Greater 
London 
Groningen •m 
Lisboa e Vale | 
do Tejo 
Northern 
Ireland 
A lente jo 240 
200 
160 
120 
80 
40 
0 
B DK D GR E FIRLI LNLPUK 
De anførte regioner er dem, der har det mindste og største BNP pr. indbygger i de enkelte lande 
35 
Kort 8 BNP pr. Indbygger (købekraftstandard), 1991 
• Indeks (EUR12-100) 
< 73,0 
73,0 - 86,5 
86,5- 100,0 
100,0- 113,5 
113,5- 127,0 
> 127,0 
EUR12- 100,0 
S-27,0. 
^ I £> 
i % af den samlede befolkning, 1991 
25,6 m 
'eO* 
Kapitel 2 - Udviklingstendenser i det regionale output 
ger med mellem 5 og 8 procentpoints i forhold til 
fællesskabsgennemsnittet i perioden 1986-1993. 
Lige som i Irland synes denne stigning at være base­
ret på gennemførelsen af makrostabil iseringspro-
grammer i den første halvdel af 1980'erne sammen 
med et stærkt bidrag fra eksportsiden. Disse lande 
tiltrak også store direkte investeringer udefra, især 
fra andre dele af Fællesskabet. 
Men i Grækenland kom den økonomiske vækst ikke 
op på siden af resten af Fællesskabet, og det græske 
BNP pr. indbyggerer nu lavere end det halve af fælles­
skabsgennemsnittet. Først efter 1990 - og efter op­
bremsningen i den generelle økonomiske vækst - har 
Grækenland opnået 3 fortløbende år med en økono­
misk vækst noget over fællesskabsgennemsnittet. 
Skævheden mellem regionerne i Fællesskabet viser 
en mere varieret udvikling end mellem medlemssta­
terne (Kort 9). Den generelle tendens synes at have 
været en let udvidelse af skævhederne i de langsom­
me vækstår i den første halvdel af 1980'erne og en gradvis indsnævring i den sidste halvdel af årtiet, der 
fladede ud i 1990'erne. Ændringen i udviklingen i 
midten af 1980'eme afspejler den ændring, der skete 
i Irland og de fleste spanske og portugisiske regioner, 
fra at holde den gående eller endog gå tilbage sam­
menlignet med resten af Fællesskabet til en hurtig 
relativ fremgang i sidste halvdel af 1980'erne. 
Denne regionale konvergenstrend refererer til alle 
Fællesskabets regioner (defineret på NUTS 2 ni­
veau) samlet i en enkelt statistisk måling. Det er også 
lærerigt at undersøge situationen for de regioner, der 
er beliggende på yderpunkterne og at sammenligne 
f.eks. de 25 rigeste regioner med de 25 fattigste 
regioner. Her skete der ingen ændringer i løbet af 
1980'erne; de 25 rigeste regioner havde i 1991 et 
gennemsnitligt BNP pr. indbygger, der var ca. 
2,5 gange højere end gennemsnittet for de 25 fattig­
ste regioner, det samme som i 1980. Hvis man ind­
snævrer dette til en sammenligning af de 10 regioner 
på yderpunkterne, vil man se en mindre forværrelse 
af situationen. De rigeste 10 regioner havde et gen 
4 Tendensen i BNP pr. indbygger og produktivitetsforskelle i 
Fællesskabet, 1980-1993 
30 r 
25 r 
20 h 
15 r 
10 / 
Forskel i BNP/indbygger 
' regionerne imellem Forskel i BNP/indbygger 
medlemsstaterne imellem T 30 
25 
20 
7 
Forskel i BNP/beskæftiget 
medlemsstaterne imellem 15 
10 
1980 1981 1982 1983 1984 1985 1986 1987 1988 1989 1990 1991 1992 1993 
Forskellene måles ved hjarlp af standardafvigelsen beregnet i % af gennemsnittet for medlemsstatcn/fegionen 
37 
Kort 9 Udsving i BNP pr. indbygger, 1986-1991 
Indeks (EUR12- 100) 
< 91,0 
91,0-95,5 
95,5-100,0 
100,0- 104,5 
104,5- 109,0 
> 109,0 
Ingen oplysninger • 
DK - kun niveau 1-oplysninger 
UK - kun niveau 1-oplysninger 
EUR12- 100,0 
s-8,9 
ft l D % af den samlede befolkning, 1991 
29,9 29,5 
'••^•>X-, 
i o 
•t^c^ 
Kapitel 2 - Udviklingstendenser i det regionale output 
nemsnitligt BNP pr. indbygger, der var 3,3 gange 
højere end de fattigste 10 regioner i 1980, men 3,6 
gangehøjerei 1991 (BilagTabel A.4). Den voksende 
forskel mellem disse to grupper af regioner stammer 
både fra en relativ høj vækstrate i top 10 regionerne 
sammenlignet med fællesskabsgennemsnittet og fra 
den svage vækst i den græske økonomi, hvis regioner 
(før den tyske genforening) udgjorde de fleste af 
Fællesskabets 10 fattigste regioner. 
Skævhederne mellem medlemsstaterne målt i et ba­
sismål for produktivitet BNP pr. beskæftiget - fulgte 
nogenlunde samme mønster som udviklingen i BNP 
pr. indbygger i det meste af 1980'erne (Fig. 5). Efter 
en periode med kun små ændringer i den første del 
af årtiet kom deret vendepunkt omkring 1984, hvor 
forskellene i produktivitet mellem medlemsstaterne 
begyndte at mindskes. Der var dog betydelige varia­
tioner omkring den trend, der afspejler den stærke 
indflydelse af konjunktursvingningerne, der slog 
igennem i medlemsstaterne og regionerne på forskel­
lige tidspunkter og i forskellig grad. 
En opmuntrende trend var, at nogle af de medlemssta­
ter, der er karakteriseret ved en produktivitet under 
gennemsnittet, især Irland, Portugal og Det Forenede 
Kongerige, viste en stigning over gennemsnittet i hele 
perioden fra 1984. Årsagen til udvidelsen af skævhe­
derne i produktiviteten mellem 1987 og 1990 synes 
primært at skulle findes i en opbremsning i væksten af BNP pr. beskæftiget i Spanien og Det Forenede 
Kongerige sammenlignet med resten af Fællesskabet 
(Fig. 5 og 6 og Bilag Tabel A.3). Disse medlemssta­
ter oplevede en voldsom økonomisk vækst i denne 
periode, ledsaget af en betydelig stigning i beskæfti­
gelsen hen imod slutningen af konjunkturopgangen. 
Efter 1990 begyndte skævhederne i produktiviteten 
igen at indsnævres som en afspejling af en fortsat 
stærk vækst i Irland og Portugal og det faktum, at den 
relative nedgang i produktiviteten i Spanien og Det 
Forenede Kongerige standsede som et resultat af 
betydelige afskedigelser, da den økonomiske vækst 
begyndte at svækkes. I Grækenland var den lave 
økonomiske vækst i ^O'erne forbundet med, at det 
ikke lykkedes at fjerne produktivitetskløften over for 
resten af Fællesskabet i løbet af årtiet, skønt de 
seneste data antyder nogen forbedring i 1992-93 
(Bilag Tabel A.3) 
Skævheder i et 
udvidet Fællesskab 
Den historiske analyse af skævheder omfatter ikke 
de nye tyske delstater. Det ville være vanskeligt at 
lave meningsfulde sammenligninger mellem dette 
5 BNP i KKS pr. beskæftiget i medlemsstaterne, 
1984, 1987,1990 og 1993 
Indeks (EUR 12= 100) ._, _, _ _ 
D 1984 0 I9S7 • 1990 • 1993 , 
GR P DK IRL UK E l LOBFNL 
EURI2 = 100. 1984. 1987. 1990 og 1993 6 BNP i KKS pr. fuldtidsbeskæftiget i medlemsstaterne, 
1984,1987 og 1990 
Indeks (EUR 12= 100) 
• 1984 • 1987 • 1990 
GR P IRL E UK DK 
EUR 12 « 100. 1984. 1987 og 1990 L D B F NL 
39 
Kapitel 2 - Udviklingstendenser i det regionale output 
område og resten af Fællesskabet for perioden før 
den tyske genforening og i alle tilfælde ikke særlig 
relevant. Beregninger for 1991 antyder, at det gen­
nemsnitlige BNP pr. indbygger i det forenede 
Tyskland som et hele var ca. 14% lavere end i 
Vesttyskland alene, med et samlet BNP pr. indbyg­
ger i de 5 nye delstater på kun 35% af fællesskabs­
gennemsnittet. Indlemmelsen af de nye delstater 
havde den statistiske effekt, at det gennemsnitlige 
BNP i Fællesskabet faldt med 3% i 1991. 
På regionalt plan var det gennemsnitlige BNP pr. 
indbygger i de nye delstater i 1991 ca. 5 procent­
points lavere and gennemsnittet for gruppen af de 
10 svageste regioner før den tyske genforening. Fak­
tisk stiger forskellen mellem de ti rigeste og de ti 
fattigste regioner fra 3,6 gange til 4,5 gange, når de 
nye tyske delstater indregnes. Den fremtidige inkor­
porering af de nye delstater i analysen vil derfor øge 
skævhederne statistisk set. Som det var tilfældet, da 
Fællesskabet blev udvidet sydpå i 1980'eme, har 
udvidelsen mod øst ved indlemmelsen af de nye 
delstater yderligere øget heterogeniteten i Fællesska­
bet i socio-økonomisk forstand. Skævhederne mel­
lem Øst- og Vesttyskland er større end mellem Nord-
og Syditalien, men dette kan ændre sig, hvis 'ind-
hentningsprocessen', der nu er begyndt, kan fortsæt­
tes i de kommende år. Med et gennemsnitligt BNP pr. indbygger i de fire 
EFTA-lande relativt tæt på gennemsnittet i 
Fællesskabet med dets nuværende sammensætning 
vil der ikke ske nogen væsentlig ændring i det gen­
nemsnitlige BNP pr. indbygger i Fællesskabet efter 
en udvidelse. Derudover betyder det forhold, at brut­
tonationalprodukterne pr. indbygger i de Fire EFTA-
lande alle samler sig omkring gennemsnittet for det 
nuværende Fællesskab, at skævhederne mellem 
medlemsstaterne vil blive lidt mindre statistisk set i 
et Fællesskab på 16. Dette står i modsætning til 
situationen efter de sidste udvidelser, hvor skævhe­
derne blev større, på grund af at de nye lande, 
Grækenland, Spanien og Portugal samt det tidligere 
DDR, havde et BNP pr. indbygger noget under fæl­
lesskabsgennemsnittet. 
På regionalt niveau i de fire EFTA-lande antyder de 
foreliggende data, at der er væsentlige forskelle i de 
økonomiske omstændigheder og i væksten. En mere 
fuldstændig forståelse af disse forskelle sammenlig­
net med resten af Fællesskabet må vente på den fulde 
indlemmelse af disse lande i Fællesskabets statisti­
ske systemer for regional dataindsamling og analyse 
(skønt en foreløbig analyse er præsenteret i Kapi­
tal 12). 
Med henblik på den mulige udvidelse af 
Fællesskabet til også at omfatte Fire lande (Østrig, 
Norge, Sverige og Finland) fra Det Europæiske Fri­
handelsområde (EFTA) i løbet af 1990'erne er det 
også interessant at vurdere deres indvirkning på brut­
tonationalproduktet. 
De historiske data er meget sigende. For de fire 
EFTA-lande samlet faldt det gennemsnitlige BNP pr. 
indbygger fra et maksimum på 10 procentpoints over 
fællesskabsgennemsnittet i 1985 til et niveau om­
kring fællesskabsgennemsnittet i 1992. For Østrigs 
vedkommende var der kun små ændringer i forhold 
til Fællesskabet i denne periode, men for de skandi­
naviske landes vedkommende, herunder især 
Sverige og Finland, har der været et styrtdyk i deres 
relative vækst (Bilag Tabel A.5). Konkluderende 
bemærkninger 
Sammenfattet kan man sige, at der er tegn på realø­
konomisk konvergens i den regionale vækst i de 
sidste år. Mange af de svageste medlemsstater og 
regioner har været i stand til at opretholde vækstrater 
over fællesskabsgennemsnittet i en stor del af perio­
den siden midten af 1980'eme. Dette har dog været 
en langsom og gradvis proces, og større reduktioner 
af de store skævheder mellem de rigeste og de fattig­
ste regioner forbliver en langtidsudfordring, som det 
blev påpeget i den sidste periodiske beretning. Hvad 
angår den generelle tendens, har der været medlems­
stater og regioner, der har vist betydelige forbedrin­
ger, mens visse andre har oplevet en relativ nedgang. 
Disse sidste regioner er sammen med de regioner i 
det tidligere DDR, der undergår en dybgående struk-
40 
Kapitel 2 - Udviklingstendenser i det regionale output 
turtilpasning, dem, der udgør den største udfordring 
for samhørighedspolitikken på nationalt plan såvel 
som på fællesskabsplan (se også kapitel 8 og 9). 
I relation til produktivitetsforskellene har de seneste 
tendenser generelt været opmuntrende, og visse 
medlemsstater med traditionelle produktivitetsni­
veauer under gennemsnittet har gradvis konvergeret 
mod resten af medlemsstaterne i Fællesskabet. Pro­
duktivitetsforbedringer er væsentlige for forbedrin­
ger af den underliggende konkurrenceevne og derfor 
for de nationale og regionale økonomiers sundhed på 
lang sigt. Den virkelige udfordring ligger dog i at 
sikre, at produktivitetsforbedringer ledsages af en 
vækst i outputtet, der gør det muligt at øge beskæfti­
gelsen og sænke arbejdsløsheden. Som de efterføl­
gende kapitler viser, har denne udfordring vist sig at 
være yderst vanskelig for mange af Fællesskabets 
medlemsstater og regioner. 
/ denne analyse er skævhederne målt i bruttonationalproduktet pr. indbygger, der viser den indtægt, der genereres 
i medlemsstaterne og regionerne af de derværende producentenheder. En alternativ målemetode er bruttonational­
indkomsten pr. indbygger, der måler de ressourcer, der er til rådighed efter overførsel af faktorindkomster såsom 
renter og udbytter. En yderligere måleenhed er nettonationalindkomsten, der indbefatter 'ikke gengældte' over­
førsler fra udlandet. Men på regionalt niveau er der kun oplysninger til rådighed om BNP pr. indbygger. Netto-
faklorindkomstflows ud af eller ind i et land eller en region fører til forskelle mellem de to målemetoder, der kan 
være væsentlige i forbindelse med mindre lande eller (teoretisk set) regioner. Alle data for regionerne er baseret på 
BNP-statistikker indsamlet af Eurostat på grundlag af harmoniserede definitioner. Beskæftigelsesdata (for produkti -
vitetsskøn) er baseret på harmoniserede regionale opgørelser over arbejdspladskilder (en alternativ kilde til beskæf­
tigelsesdata er Undersøgelsen af Arbejdsstyrken, der er baseret på bopælen. Data herfra oplyser derfor ikke om 
beskæftigelse genereret i regionerne af de derværende producentenheder. 
41 
Kapitel 2 - Udviklingstendenser i det regionale output 
42 
Kapitel 3 - Regionale tendenser og forskelle i beskæftigelse og arbejdsløshed 
Kapitel 3 Regionale tendenser og forskelle 
i beskæftigelse og arbejdsløshed 
Beskæftigelsen 
1980'erne var en periode med nettojobskabelse i 
Fællesskabet, skønt dette hovedsageligt skyldtes den 
vækst, der skete i de fleste medlemsstater og regioner i 
anden halvdel af tiåret. Efter recessionen i de første år 
af året begyndte beskæftigelsen igen at stige i 1984, 
omkring 18 måneder til 2 år efter at stigningen i output­
tet var begyndt. I 1991 var beskæftigelsen steget med 
9 millioner, en vækst på 7% i løbet af 8 år. 
Som anført i kapitel 2 var der en markant nedgang i 
Fællesskabets økonomi fra 1991, hvilket afspejledes 
i en reduktion i beskæftigelsen fra 1992 og fremad. I 
løbet af de to år frem til 1993 mistede Fællesskabet 
omkring 3 millioner arbejdspladser i nettotal, og der 
er udsigt til yderligere nedgang i 1994. 
Væksten i perioden 1981-1991 var mest markant i 
Luxembourg (24%), Nederlandene og Spanien (beg­
ge 12%), mens der var vækstrater svarende til eller 
en smule over gennemsnittet i Tyskland (Vest) og 
Italien. I Det Forenede Kongerige lå væksten lidt 
under gennemsnittet i perioden. De resterende med­
lemsstater, med undtagelse af Irland og Portugal, 
hvor beskæftigelsen faldt mellem 1981 og 1991, 
havde vækstrater på mellem halvdelen og tre fjerde­
dele af fællesskabsgennemsnittet. I de fleste med­
lemsstater var udviklingen mere gunstig i anden 
halvdel af tiåret i sammenligning med første halvdel, og i både Irland og Portugal var vækstraterne stabilt 
positive i de 5 år fra 1986-1991. 
På regionalt niveau er mønsteret uensartet (Kort 10), 
skønt de hurtigst voksende regioner er koncentreret i et 
lille antal medlemsstater: Spanien, Luxembourg, Det 
Forenede Kongerige, Nederlandene og Italien. De hø­
jeste vækstrater i perioden blev registreret i de centrale 
og østlige regioner af Spanien (i størrelsesordenen 2-
2% om året) og nederlandske regioner ved den østlige 
grænse mod Tyskland. Der skete også en stor vækst i 
beskæftigelsen i de mere landlige regioner af Det 
Forenede Kongerige (East Anglia og South West) samt 
den centrale del og nogle sydlige regioner af Italien. 
De regioner, hvor beskæftigelsen faldt eller ikke steg 
i perioden, var hovedsageligt ældre industriregioner 
og/eller stærkt bymæssige områder af Fællesskabet, 
selv om de også omfattede nogle af de mindre udvik­
lede områder. Den lave vækst i beskæftigelsen i 
Frankrig som helhed (med et gennemsnit på kun 
0,25% om året mellem 1981 og 1991) stod i forbin­
delse med en nedgang i beskæftigelsen i mange 
regioner såsom landdistrikterne Limousin og 
Champagne-Ardennes og de traditionelle indu­
striområder Nord-Pas-de-Calais og Lorraine. Som 
anført ovenfor faldt beskæftigelsen også i 10-
årsperioden som helhed i to af tie mindre udviklede 
dele af Fællesskabet, Irland og Portugal (skønt tal fra 
Undersøgelse af Arbejdsstyrken for Portugal viseren 
relativt høj vækst i beskæftigelsen). Den faldende 
43 
Kort 10 Udsving i den samlede beskæftigelse pr. region, 1981-1991 
udsving i % 
-2,5- 1,9 
1,9-6,3 
6,3- 10,7 
10,7- 15,1 
> 15,1 
Ingen ooplysninger 
GR, P - kun nationale oplysninger 
UK - kun niveau 
1-oplysninger 
EUR12-6.3 
s-8,7 >/o af arbejdsstyrken, 1991 
32,3 
Kapitel 3 - Regionale tendenser og forskelle i beskæftigelse og arbejdsløshed 
beskæftigelse i regionerne i Nordvestspanien afspej­
ler vanskelighederne forældre industriregioner, sam 
menlignet med "solbæltet" langs Middelhavet i den 
sydlige og østlige del af landet, der synes at have 
tiltrukket mange af de nye investeringer. Ændringer­
ne i den samlede beskæftigelse har været fulgt af 
ændringer i den sektorielle sammensætning. Gennem 
anden halvdel af 1980'eme var der en vedvarende 
vækst i beskæftigelsen i servicefagene, ledsaget af en 
faldende beskæftigelse i industri og landbrug. I 1990 
var 61 % af den samlede beskæftigelse i Fællesskabet 
i servicefagene, med 32% i industrien og 6% i land­
bruget. Den sektorielle struktur varierer meget i Fæl­
lesskabet. Det er typisk, at nordlige medlemsstater og 
regioner har den største aktivitetskoncentration i ser­
vicesektoren, mens Grækenland og Portugal og, i 
mindre udstrækning, Spanien og Irland, er væsentligt 
bagefter. Blandt de nordlige medlemsstater er be­
skæftigelsen i servicefagene relativt lav i Tyskland, 
hvor beskæftigelsen i industrisektoren fortsat er sær­
deles høj. 
Inden for medlemsstaterne er forskellene i nogle til­
fælde betydelige. Som det kunne forventes, er der 
stærke koncentrationer af beskæftigelse i servicefage­
ne i de store bycentre og hovedstæder, inklusive 
Athen og Madrid. Samtidigt er der stadig mange 
regioner i Fællesskabet, hvor beskæftigelsesstruktu­
ren er yderst traditionel, med mere end en fjerdedel af 
den samlede beskæftigelse i landbruget i dele af 
Grækenland, Sydspanien, Portugal og Syditalien. Her 
er der udsigt til en betydelig omstrukturering i de 
kommende år, som indebærer både risici og mulighe­
der. Risiciene står i forbindelse med den yderligere 
nedgang i beskæftigelsen i landbruget, selv om væg­
ten på indtægtsstøtte snarere end prisstøtte i reformen 
af den fælles landbrugspolitik skulle bidrage til at 
bevare de små familiebrug, der er typiske for mange 
af de mindre udviklede områder. Mulighederne angår 
hovedsageligt muligheden for vækst i servicesekto­
ren, eftersom en større andel af forbruget går til ser­
viceydelser, efterhånden som indkomsterne stiger. 
En stor del af stigningen i beskæftigelsen i anden 
halvdel af 1980'erne, især i de nordlige medlemssta­
ter, var deltidsbeskæftigelse. Af de 9 millioner ekstra 
arbejdspladser, der blev skabt mellem 1986 og 1991, varen tredjedel deltidsjobs, hvoraf 80% blev besat al 
kvinder. 
Arbejdsløsheden 
Siden midten af 1970'erne er det til stadighed mis­
lykkedes for Fællesskabet at skabe tilstrækkeligt 
mange arbejdspladser til at forhindre en vedvarende 
stigning i arbejdsløsheden. Fra 1973 til 1985 steg 
arbejdsløsheden i Fællesskabet ubønhørligt år efter 
år fra et gennemsnit på 2,6% til 10,8%. Skønt den 
økonomiske bedring i anden halvdel af 1980'eme 
bragte arbejdsløsheden ned, var procenten stadig på 
8,3% i 1990, da virkningen af bedringen ophørte. 
Faldet i arbejdsløsheden ville have været større, hvis 
der ikke havde været en vedvarende stigning i ar­
bejdsstyrken i perioden. I de første 3 år af 1990'erne 
bragte lavere økonomisk vækst først væksten i be­
skæftigelsen til standsning, hvorefter den bevirkede 
et fald med det resultat, at ved udgangen af 1993 var 
antallet af beskæftigede faldet med ca. 3 millioner i 
sammenligning med 1991. Med en fortsat stigning i 
arbejdsstyrken bragte dette arbejdsløshedsprocenter­
ne op på 10,9% ved udgangen af 1993 (for 
Fællesskabet eksklusive det tidligere Østtyskland og 
til 11% inklusive dette), hvorved den var tilbage på 
højdepunkterne fra midten af 1980'eme. I denne 
henseende blev fremgangen i anden halvdel af 
1980'erne i stor udstrækning elimineret i de føirte tre 
år af det nye tiår (Bilag Tabel A.6). 
Tendenser og 
forskelle i regionerne 
Ændringerne i arbejdsløshedsprocenterne i 
Fællesskabet som helhed afspejler en meget forskel­
ligartet udvikling i regionerne. De ideelle forhold 
ville selvfølgelig have været, at faldende arbejdsløs­
hedsprocenter i Fællesskabet generelt blev ledsaget 
af et hurtigere fald i de hårdest ramte regioner. Under 
sådanne omstændigheder ville skævhederne i ar­
bejdsløshedsprocenterne være blevet mindre. I virke­
ligheden fortsatte forskellene med at vokse i den 
45 
Kapitel 3 - Regionale tendenser og forskelle i beskæftigelse og arbejdsløshed 
første del af det økonomiske opsving efter 1985 og 
begyndte først at mindskes efter 1988 (Fig. 7). 
Denne mindskelse af skævhederne efter 1987 var 
afslutningen på en langvarig tendens mod stadig 
større forskelle mellem regionerne, som begyndte 
midt i 1970'erne. Ændringen i tendensen viste sig 
imidlertid at blive kortvarig, og forskellene er vokset 
igen siden 1991.1 1993 var arbejdsløshedsprocenter­
ne i de 10 hårdest ramte regioner gennemsnitligt på 
25,3%, hvilket er 7 gange højere end i de 10 mindst 
ramte regioner, hvor procenterne gennemsnitligt kun 
var på 3,6%. De 10 hårdest ramte regioner findes 
udelukkende i Fællesskabets mindst udviklede om­
råder: Spanien og Syditalien. De 10 mindst ramte 
regioner findes for størstedelens vedkommende i 
Tyskland (Vest), skønt én af dem findes i 
Grækenland og en anden i Portugal, hvor arbejdsløs­
hedsprocenterne traditionelt er meget lave (Kort 11 ). 
Regionale variationer i arbejdsløshedsprocenterne 
på fællesskabsniveau afspejles på nationalt niveau, skønt omfanget af forskellene naturligvis er mindre. 
Ikke desto mindre er variationen i procenterne bety­
delig i Spanien og Italien især. Den hårdest ramte 
region i Spanien (Andalucia) havde en arbejdsløs­
hedsprocent tæt på 30%, og den mindst ramte region 
(Navarra) omkring 12%. I Italien svarede forskellen 
mellem den hårdest og den mindst ramte region til 
omkring 20 procentpoints (Fig. 8). 
En mindskelse af skævhederne falder normalt sam­
men med et generelt fald i arbejdsløshedsprocenter­
ne. At dette ikke var tilfældet i årene umiddelbart 
efter 1985, hvor der var indledt en nedadgående 
tendens i arbejdsløshedsprocenterne i Fællesskabet, 
skyldtes i betydelig grad, at mange regioner med stor 
arbejdsløshed i begyndelsen ikke blev berørt af den 
økonomiske bedring. Dette var især tilfældet i 
Syditalien, hvor arbejdsløshedsprocenterne, der i for­
vejen var høje, fortsatte med at stige gennem anden 
halvdel af 1980'erne, mens bedringen i mange fran­
ske regioner skete senere i tiåret end andre steder. 
7 Tendenser i arbejdsløshedsprocenterne i Fællesskabet, 
1970-1993 
% 
12 
10 
4 r 
0 Arbejdsløsheds 
-procent 
Forskel i 
arbejdsløshedsprocenten (efter. 
land) 12 
10 
1970 1972 1974 1976 1978 1980 1982 1984 1986 1988 1990 1992 
Forskellene er standardafvigelse vejet med arbejdsstyrken 
46 
Kort 11 Regional arbejdsløshed, 1986-1993 
% af den samlede arbejdsløshed, 1992 
% af arbejdsstyrken • «« 
5,2 - 7,8 
7,8-10,4 
10,4- 13,0 
13,0- 15,6 
> 15,6 
Ingen oplysninger 
EUR12- 10,4 
s «5,2 
tf: l Ù 27,8 1 
Kapitel 3 - Regionale tendenser og forskelle i beskæftigelse og arbejdsløshed 
Formindskelsen af ulighederne efter 1988 havde me­
get at gøre med en markant forbedring i nogle af 
Fællesskabets hårdest ramte regioner. Dette var spe­
cielt tilfældet med regionerne i det spanske østkyst­
område samt visse regioner af Det Forenede 
Kongerige (dele af Midt og Nordengland og hele 
Wales), hvor høj national vækst blev fulgt af skabelse 
af mange nye arbejdspladser. De pågældende span­
ske regioner startede med at have nogle af de højeste 
arbejdsløshedsprocenter i Fællesskabet - omkring 
20% i 1985, det dobbelte af fællesskabsgennemsnit­
tet - men registrerede de største fald i perioden fra 
1985-1990 på omkring 9-10 procentpoints. I regio­
nerne i Det Forenede Kongerige var arbejdsløsheds­
procenter på over 13% i 1985 faldet med 5-6 procent­
points i 1990. 
Som anført ovenfor aftog mindskelsen af skævheder­
ne i 1991, før de igen tiltog i 1992 og 1993 samtidig 
med en stigende arbejdsløshed i Fællesskabet som 
helhed. Spanske regioner er endnu engang en stor del 
af forklaringen på denne ændring. Arbejdsløsheds­procenterne steg kraftigt mellem 1992 og 1993 til 
omkring 25-30% i de hårdest ramte regioner. Regio­
ner, som ved slutningen af 1980'eme havde vist en 
markant forbedring, blev også ramt, med en stigning 
i arbejdsløshedsprocenterne ved østkysten og på De 
Baleariske Øer på 5 procentpoint og mere på ét år. 
Den cykliske nedgang i Spanien, som resulterede i 
faldende output i 1993, ser ud til at have gjort sig 
særlig voldsomt gældende på det nationale og de 
regionale arbejdsmarkeder med mange afskedigel­
ser. Heldigvis synes tab af tilsvarende omfang ikke 
at have ledsaget nedgangen i andre medlemsstater og 
regioner (Kort 12). 
Udsigten for arbejdsløsheden i Fællesskabet og for 
en formindskelse af de regionale skævheder er knyt­
tet til de samlede økonomiske resultater. De umid­
delbare udsigter synes at være relativt ugunstige. For 
Fællesskabet som helhed viser skøn, at den økono­
miske vækst skal overstige 2'/2% om året for at 
forhindre stigning i arbejdsløsheden, og det har den 
ikke gjort på noget tidspunkt i de første år af 1990'er-
8 Regionale variationer i arbejdsløshedsprocenterne (NUTS 2) 
..: Nye tyrke delstater i medlemsstaterne, 1993 
% arbejdsstyrken 
30 h 
25 
20 -
15 h 
10 Over nationalt 
gennemsnit 
Under nationalt 
gennemsnit 
Languedoc-
Ro« ss i I loo 
Grampian! J 35 
30 
25 
20 
15 
10 
B DK ,D GR E FIRLI L NL P UK 
Ingen regionale tal for Grækenland eller Valle D'Aosta 
48 
Kort 12 Udsving i arbejdsløshed, 1986-1993 
'/o af arbejdsstyrken, 1991 
23,3 
.1 
"tiC^ 
Kapitel 3 - Regionale tendenser og forskelle i beskæftigelse og arbejdsløshed 
ne. Udfordringen for resten af tiåret er ikke blot at få 
de generelle vækstrater op over 2%, men at sikre at 
de regioner, der har stor arbejdsløshed, udvikler sig 
bedre end de øvrige. Denne opgave er så meget 
vanskeligere for nogle af de pågældende regioner på 
grund af deres ovennævnte gennemsnitlige vækst i 
den erhvervsaktive befolkning og i arbejdsstyrken 
(se kapitel 1) og deres behov for at sikre, at produk­
tivitetsforøgelsen - og dermed konkurrenceevnen -
ikke reduceres. Fællesskabets intervention gennem 
strukturfondene spil 1er derfor en vigtig rolle for frem­
me af de investeringer, som er nødvendige for en 
hurtigere forøgelse af produktivitet og konkurrence­
evne i de svagere regioner for at skabe et holdbart 
grundlag for stigninger i output og beskæftigelse. Det 
er også nødvendigt at opretholde supplerende foran­
staltninger for at sørge for en passende uddannelse 
og udvikling af de menneskelige ressourcer, der skal 
sikre, at arbejdsstyrken er kvalificeret til at tilpasse 
sig økonomiske ændringer og gribe nye muligheder, 
når de opstår. 
Situationen og udsigterne 
for udvalgte sektorer 
Der er voksende bekymring i mange medlemsstater 
for virkningerne af strukturelle ændringer og tilbage­
gang i industrisektorer, som er vigtige for den øko­
nomiske udvikling og de økonomiske udsigter i re­
gionerne (se redegørelsen for mål nr. 2 i kapitel 9). 
Mange sektorer er berørt af denne proces, men dette 
kapitel koncentrerer sig om strukturen, den geogra­
fiske fordeling og udsigten for tre industrisektorer, 
som ofte diskuteres i denne sammenhæng: biler, 
flyvemaskiner, tekstiler og beklædning samt for-
svarssektoren, der kombinerer produktion og serv­
iceaktiviteter. Specifikke initiativer på fællesskabs­
plan er allerede på vej inden for tekstiler og 
beklædning samt forsvar (se redegørelsen for fælles­
skabsinitiativer i kapitel 9). 
Skøn viser, at i perioden fra 1981 til 1993 mistede 
biler, tekstiler og beklædning samt flyvemaskiner 
tilsammen omkring 1,3 millioner arbejdspladser, 
heraf flest inden for tekstiler og beklædning, der er den eneste traditionelle sektor i almindelig forstand. 
Denne sektor, der har været i langvarig tilbagegang i 
Europa både med hensyn til output og beskæftigelse, 
og som er vigtig i mange af Fællesskabets svagere 
regioner, mistede næsten 900.000 arbejdspladser 
mellem 1981 og 1993, overvejende som følge af 
udflytningen af produktionen til lande med lave om­
kostninger samt indførelsen af nye teknologier. 
Biler og flyvemaskiner er vækstindustrier i 
Fællesskabet med voksende output og indtil sidste 
årti eller deromkring med voksende beskæftigelse. I 
modsætning til tekstiler og beklædning er disse sek­
torer domineret af store fabrikker, der sammen med 
deres lokale underleverandører ofte udgør en væsent­
lig del af det industrielle grundlag for hele regionale 
økonomier. Begge sektorer er genstand for skarp 
international konkurrence, som, især med hensyn til 
biler, har bevirket store forøgelser af produktiviteten 
i løbet af en kort periode med et betydeligt antal 
afskedigelser til følge. Flyvemaskineindustrien har 
tendens til at koncentrere sig i Fællesskabets stærkere 
regioner, mens bilsektoren er mere spredt. Den sidste 
sektor, der omhandles her, er forsvarsindustrien, som 
omfatter mange forskellige aktiviteter både i industri 
og servicefag, som er fælles om deres afhængighed 
af de nationale forsvarspolitikker. Beskæftigelsen 
hos producenter af udstyr og i militære anlæg er nu 
truet i betragtning af nedskæringen af de nationale 
forsvarsudgifter. 
Skønt alle disse sektorer er karakteriseret ved falden­
de beskæftigelse, er det vigtigt at erindre, at udsigter­
ne for beskæftigelsen i forskellige sektorer og regio­
ner varierer betydeligt på et givet tidspunkt, og at der 
altid er nogle, der oplever en vis vækst i beskæftigel­
sen. Vækst og tilbagegang er en del af det normale 
udviklingsmønster i markedsøkonomier. 
En stor del af væksten i de seneste år er sket i 
servicesektoren. Alligevel er Fællesskabet som hel­
hed væsentligt bagefter USA, hvor servicefagene 
skønnes at have skabt 23 millioner nye arbejdsplad­
ser mellem 1980 og 1992, hvilket eriiet dobbelte af 
stigningen i Fællesskabet. Servicefagene udgør 72% 
af den samlede beskæftigelse i USA sammenlignet 
med kun 61% i Fællesskabet. 
50 
Kapitel 3 - Regionale tendenser og forskelle i beskæftigelse og arbejdsløshed 
Generelt har Fællesskabets fattigste regioner relativt 
små servicesektorer (se kapitel 8), og dette kan inde­
bære fremtidige vækstmuligheder. Der synes at være 
gunstige udsigter i sektoren for finansielle tjenestey­
delser og service over for erhvervslivet, som for 
øjeblikket udgør omkring 8% af den samlede beskæf­
tigelse i Fællesskabet. Denne sektor kunne skabe 
kilder til vækst i beskæftigelsen i mange af de svagere 
regioner, hvor den har tendens til at være underre­
præsenteret (skønt der er visse undtagelser fra denne 
regel såsom Irland). De svagere regioner kunne også 
forvente at se en stigende beskæftigelse inden for 
distribution, især i de områder hvor indkomsterne pr. 
indbygger stiger stærkere (selv om de positive virk­
ninger af en stigning i efterspørgslen muligvis opve­
jes, i hvert fald delvist, af virkningerne af rationali­
sering og modernisering, efterhånden som en 
struktur baseret på små detailhandelsenheder afløses 
af en struktur domineret af store (ofte multinationale) 
detailhandelskæder)1. 
Inden for offentlige serviceydelser såsom sundheds­
væsen og uddannelse synes niveauet at være under 
gennemsnittet for beskæftigelse i forhold til befolk-
ningsstørrelsen i den sydlige del af Fællesskabet. 
Beskæftigelsen i sundhedsvæsen og uddannelse har 
tendens til at være større i områder med relativt høje 
niveauer for BNP pr. indbygger". Dette antyder, at 
der kan være muligheder for jobskabelse i disse 
sektorer i de sydlige regioner, og denne proces burde 
hjælpes ved at åbne for støtte til disse sektorer gen­
nem strukturfondene i den nye programperiode fra 
1994 til 1999. skønt en fabrikant står for 35% af markedet. Skønt 
deres aktivitet er integreret i varierende grader, i både 
op- og nedadgående retning, bruger alle bilfabrikan­
terne serviceydelser fra en lang række specialiserede 
og ikke-specialiserede leverandører, herunder små 
og mellemstore virksomheder. I visse tilfælde udgør 
komponenter fremstillet af disse leverandører mel 
lem 60 og 70% af et køretøjs endelige pris. 
Med rekordsalg af biler i 1992, i en størrelsesorden 
af 12,6 millioner enheder, er Fællesskabet det største 
bilmarked i verden. Det er også den største producent 
og fremstillede samme år ca. 12,7 millioner køretø­
jer. I perioden fra 1981-1991 faldt beskæftigelsen i 
bilsektoren med omkring 9%. Tabene tog fart under 
den nuværende recession og yderligere 10% af ar­
bejdspladserne i sektoren forsvandt i perioden 199 I 
1993 (Bilag, Tabel A.7). I 1993 beskæftigede 
Fællesskabets bilindustri ca. 1,71 millioner personer. 
hvoraf en million var beskæftiget hos bilfabrikanter 
hvilket udgjorde 5% af arbejdspladserne i fabriksin-
dustrien . 
Den procentvise andel af befolkningen, der ejer per 
sonbiler, varierer stadig betydeligt fra et land til et 
andet; med hensyn til personbiler er Tyskland, 
Frankrig og Italien de store markeder, med mellem 
400 og 450 biler pr. 1000 indbyggere, mens 
Grækenland, Irland og Portugal har mellem 160 og 
200 biler pr. 1000 indbyggere, med Spanien liggende 
midt imellem disse to yderpunkter. Tallene for ejere 
af erhvervskøretøjer i Fællesskabet viser lignende 
variationer. 
Automobilsektoren 
Industristruktur 
Fællesskabets bilindustri omfatter fremstillingen af 
personbiler og køretøjer til erhvervsmæssigt brug 
samt maskinkomponenter, karrosseriarbejde og elek­
trisk udstyr i forbindelse med montering af biler. Der 
er seks større fabrikanter af personbiler, som repræ­
senterer 75% af markedet og nogle få specialiserede 
fabrikanter. Forstørstedelens vedkommende er disse 
fabrikanter også tilstede på markedet for erhvervskø­
retøjer, hvor der er en lignende koncentrationsgrad, Geografisk struktur 
Tyskland er langt den største bilproducent i 
Fællesskabet. Med hensyn til beskæftigelsen tegnede 
Tyskland (eksklusive de nye delstater) sig for 44% 
af den samlede beskæftigelse i Fællesskabet i 1993, 
fulgt af Frankrig (19%), Det Forenede Kongerige 
(13%), Italien (10%) og Spanien (8%). 
Der er store koncentrationer af bilfabrikker i Syd- og 
Midttyskland, Midlands i Der*Forenede Kongerige 
og på begge sider af grænsen mellem Belgien og 
Nederlandene (Kort 13). I Frankrig er de største 
fabrikker overvejende i den nordlige del af landet, 
51 
Kort 13 Beskæftigelse i bilindustrien, 1990 
Antal beskæftigelse 
Bilproduktion 
FoU 
Fremstilling af andre køretøjer 
100000 # S2 S^~n 
f^> 
•x..^-
r~u Is ré "\. 
• 
"UN / 
-> ; 
<r< % af beskæftigelsen i bilindustrien, 1990 
16,4 1 90 
! 80 
70 
60 
50 
40 
30 
20 
10 
C 
-^ 
13 
Kapitel 3 - Regionale tendenser og forskelle i beskæftigelse og arbejdsløshed 
ofte i nærheden af Paris. I Italien er de fleste arbejds­
pladser i byen Torino, men der er også betydelige 
anlæg i den sydlige del af landet. 
Ud over disse centre er der mange store anlæg, som 
ofte udgør en vigtig del af det industrielle grundlag 
for mange af de svagere regioner i den sydlige del af 
Fællesskabet. I løbet af de seneste få år har et antal 
af Fællesskabets producenter øget deres kapacitet, 
ofte ved at starte nye produktions- eller samlefabrik­
ker for at opretholde eller øge deres andel af et 
ekspanderende marked. Del var hovedsageligt de 
mindrebegunstigede regioner i Spanien, Italien og 
Portugal, samt de nye tyske delstater, der fik fordel 
af disse enheder. 
I de seneste år har lignende grunde ført til, at visse 
japanske producenter har startet nye produktions- og 
samlefabrikker, hovedsageligt i Det Forenede 
Kongerige. Disse fabrikkers produktionskapacitet 
forventes at vokse til omkring 1,2 millioner biler 
årligt i 1999. På den anden side falder den japanske 
eksport til Fællesskabet, fra 9,2% af markedet i 1991 
til 8,3% i 1992. 
I denne forbindelse har åbningen af Østeuropa givet 
et antal fabrikanter i Fællesskabet mulighed for at 
udvide deres aktiviteter til disse lande, hvor de inve­
sterer i nye samlefabrikker, udvikler distributionsnet 
og, gennem joint-venture aftaler med lokale produ­
center, modemiserer eksisterende fabrikker. 
Udsigter 
Efterspørgslen efter biler i Europa viser en stærkt 
stigende tendens. Imidlertid kan miljøbeskyttelses­
foranstaltninger, såsom en C02-afgift, bremse eller 
endog vende denne tendens. 
Efterspørgslen efter biler er yderst cyclisk, og de høje 
faste omkostninger betyder, at rentabiliteten er meget 
følsom over for efterspørgslen. Sektoren mærkede 
derfor den fulde styrke af den nyligt stedfundne 
recession, men viser alle tegn på at høste de fulde 
fordele af bedringen. I denne forbindelse skal det 
bemærkes, at en forøgelse af markedet stadig kan 
forventes for Fællesskabet som helhed i fremtiden, hvis man dømmer efter de nuværende procenter over 
indehavere af både personbiler og erhvervskøretøjer. 
Efter en periode med relativ slagnation i første halv 
del af 1980'erne oplevede bilindustrien i 
Fællesskabet i anden halvdel en penode med intensiv 
vækst, efterhånden som økonomien som helhed bed­
redes. Selv om den økonomiske opbremsning fra 
1990 og fremefter bevirkede et begyndende fald i 
omsætningen på et voksende antal fællesskabsmar-
keder, blev dette tab indtil 1992 opvejet af den meget 
kraftige stigning i salget i Tyskland efter genforenin­
gen. 
Efter at den efterspørgsel, der blev skabl af den tyske 
genforening, nu er blevet mindre, mærker bilindustri­
en i Fællesskabet nu den fulde virkning af stagnatio­
nen i økonomien. I hele Fællesskabet, med undtagel­
se af Det Forenede Kongerige, er salget af nye 
køretøjer siden begyndelsen af 1993 faldet mere dra­
stisk end på noget andet tidspunkt i de seneste ti år. 
Produktionen faldt med 15,8% i 1993, selv om en 
bedring forventes at sætte ind i 1994. Markedet for 
tunge erhvervskøretøjer vil udvikle sig på lignende 
måde, hovedsageligt på grund af en stigning i trans­
portserviceydelser, et område hvor landevejstrans­
port stadig giver kommercielle fordele. 
Den voksende europæiske integration har en gunstig 
indvirkning på bilsektoren. Bilmarkederne er stadig 
i en vis udstrækning nationalt orienteret, med bety­
delige prisforskelle fra det ene land til det andet. 
Efterhånden som bilmarkedet bliver mere europæisk, 
vil voksende konkurrence presse effektiviteten og 
efterspørgslen opad. På leverandørsiden gør der sig 
stadig en tendens gældende hen imod fusioner, over­
tagelser eller joint ventures for at opnå stordriftsfor­
dele. Dette sker samtidigt med en stigende tendens 
til en regional opdeling af arbejdet, hvor et selskab 
producerer alle sine europæiske motorer (for eksem­
pel) i en eller to produktionsenheder. 
Konkurrencen tvinger så bilfabrikanterne til at holde 
deres omkostninger nede og videreudvikle deres fir­
mastrategi for at forblive konkurrencedygtige. For at 
klare denne udfordring anvender europæiske fabri­
kanter, mere intensivt siden 1992, det princip at 
integrere udvikling og produktionsmetoder, hvilket 
53 
Kapitel 3 - Regionale tendenser og forskelle i beskæftigelse og arbejdsløshed 
også indebærer en omfordeling af ansvar mellem 
producenter og leverandører. Denne rationaliserings-
og omstruktureringsfase skulle grundlæggende være 
overstået ved udgangen af 1994 og efterfølges måske 
af en betydelig reducering i arbejdspladser på pro­
duktionssiden. I betragtning af visse produktionsen­
heders og afdelingers høje alder og deres deraf føl­
gende lave produktivitet, som kan gøre det 
nødvendigt at lukke dem, skønnes det, at tabene af 
arbejdspladser vil blive størst i visse bilproducerende 
regioner af Tyskland, Spanien og Italien. 
I betragtning af den indbyrdes afhængighed mellem 
producenter og selvstændige leverandører kan den 
omstrukturering, der gennemføres af fabrikanterne, 
føre til et betydeligt tab af arbejdspladser hos speci­
aliserede leverandører. På grund af den heterogene 
karakter og den store geografiske spredning af denne 
undersektor er det sandsynligt, at disse tab af arbejds­
pladser i større eller mindre grad vil påvirke et stort 
antal regioner i Fællesskabet. 
Flyvemaskineindustrien 
Industristruktur 
Flyvemaskineindustrien kan deles i civile og militæ­
re sektorer med nogle aktiviteter med "dobbeltanven-
delse" (se nedenfor). I 1989 tegnede den militære 
sektor sig for den største andel (55%) af den samlede 
omsætning i flyvemaskineindustrien, skønt dette var 
et fald fra omkring 70% et årti tidligere. Inden for 
hver sektor er der et antal produkter: flyskrog, flymo­
torer, udstyr (elektroniske styresystemer, understel 
osv.), fjernstyrede våben og rumfartøjer. 
Produktionen er stærkt koncentreret i relativt få store 
Firmaer, og denne tendens er blevet forstærket med 
tiden ved rationalisering og konsolidering med det 
formål at opnå stordriftsfordele for at gøre det muligt 
for industrien at konkurrere med selskaber i USA. 
Der er kun få europæiske firmaer, der er i stand til at 
designe og producere civile og militære flyvemaski­
ner og fjernstyrede våbensystemer. Inden for flymo­
torer er der kun én større europæisk producent (Rolls 
Royce, Det Forenede Kongerige), selv om der er 
andre betydelige europæiske producenter, der er involveret i samarbejdsaftaler med de større akiører 
på verdensplan. 
De små og mellemstore virksomheders rolle er derfor 
mindre væsentlig end i de andre industrier. Selv 
inden for levering af udstyr til de større fabrikanter 
af luftvåben eller fjernstyrede våben omfatter marke­
det nogle meget store firmaer, selv om der er nicher 
såsom levering af kabinemøbler, hvor de små og 
mellemstore virksomheder dominerer. 
Med hensyn til beskæftigelse var flyvemaskineindu­
strien en vækstsektor indtil sidste tiår eller derom­
kring. Mellem 1981 og 1991 var beskæftigelsen 
imidlertid i realiteten statisk i Fællesskabet som hel­
hed. Siden 1991 har der været et kraftigt fald i 
beskæftigelsen, hvilket afspejler en stærk cyklisk 
nedgang i efterspørgslen efter civile flyvemaskiner 
og den nedgangseffekt på den militære produktion, 
som forårsagedes af reduktionen i de nationale for­
svarsudgifter (se nedenfor). Mellem 1991 og 1993 
faldt beskæftigelsen med 12% til 372.000 beskæfti­
gede (Bilag Tabel A.8). 
Geografisk struktur 
Over 90% af beskæftigelsen i flyvemaskineindustri­
en i 1993 var i de fire største medlemsstater. Det 
Forenede Kongerige havde den største andel af be­
skæftigelsen, som udgjorde 37% af den samlede. De 
største koncentrationer af beskæftigelse i flyvema­
skineindustrien findes i England (32% af beskæfti­
gelsen i Fællesskabet), Paris-området (12%), 
Hamburg og Nederlandene (10%) og 
Sydvestfrankrig og Bayern (8%) (Kort 14). I Italien 
findes produktionen hovedsageligt i den centrale og 
nordlige del af landet. Industrien er praktisk taget 
fraværende i Fællesskabets svagere regioner med 
Spanien som en bemærkelsesværdig undtagelse, 
hvor der er en lille men betydningsfuld flyvemaski­
neindustri, der beskæftiger op til 17.000 personer 
(afhængig af oplysningskilde ), koncentreret i 
Madrid-regionen og Andalucia. Der er også vigtige 
anlæg i Napoli (I) og Nordirland (UK). 
Udvidelsen af Fællesskabet i 1995 vil tilføje endnu 
et betydningsfuldt flyvemaskinefirma, Saab i 
Sverige. 
54 
Kort 14 Beskæftigelse i luftfartsindustrien, 1992 
f 
tf r $ x 
,c >.. f^ 
x-Tr>_..,ZÆp v <\(h 
•ÇT- i*. >:.• 
T tf 
e t.-
• 50 r 
40 
30 
20 y 
10 % af beskæftigelsen i luftfartsindustrien, 1992 
47,5 i 50 
5.1 
Samlet beskæftigelse 
I Motorer/udstyr/afprøvning 
I Fly/missiler/rumskibe 
Kombinerede aktiviteter 
Kendes ikke 
23000 
100 ] 40 
30 
20 
10 
• • 
Kapitel 3 - Regionale tendenser og forskelle i beskæftigelse og arbejdsløshed 
Udsigter 
En rapport, der for nylig er blevet udarbejdet for 
Europa-Kommissionen, konkluderer, at for fremti­
den 'er den sikre forudsigelse, at EF's flyvemaski­
neindustri samlet ikke vil blive meget større med 
hensyn til beskæftigelsen1'1. 
De reducerede forsvarsudgifter i Fællesskabet vil 
virke som en bremse på den fremtidige udvidelse af 
militære flyprodukter på hjemmemarkederne, mens 
en reduktion i eskadrillestørrelsen også har en ten­
dens til at reducere det betydningsfulde marked for 
eftersalgsservice. Produktionen vil imidlertid, i hvert 
fald delvist, blive opretholdt ved salg til tredielande. 
Producenterne af militærflyvemaskiner i 
Fællesskabet eksporterer forholdsvist mere end fir­
maer i USA. I fremtiden er det imidlertid sandsynligt, 
at konkurrencen bliver mere intens, efterhånden som 
amerikanske firmaer søger at kompensere for falden­
de efterspørgsel på hjemmemarkedet. Forsvarsindu­
strien i det tidligere Sovjetunionen vil muligvis også 
give fællesskabsproducenter lavpriskonkurrence på 
tredjelandes markeder. Samtidig indgås der stadig 
bemærkelsesværdige samarbejdsaftaler i 
Fællesskabet, såsom Tornado programmet (der om­
fatter B Ae, Alenia og Dasa) og Eurofighter projektet 
(de samme firmaer plus CASA fra Spanien). Missil­
produktion udføres af et konsortium bestående af 
Aérospatiale, BAe og Dasa. 
Eurofighter 2000 programmet er imidlertid blevet 
forsinket (jomfruturen, der oprindeligt var planlagt 
til 1991, er nu planlagt til foråret 1994), og ordrerne 
er reduceret fra de planlagte 765 til 600. De nationale 
andele af arbejdet er i princippet proportionale med 
ordrerne, skønt der fortsat er usikkerhed om, hvad 
disse ordrers relative størrelse endelig vil blive. 
Spanien og Tyskland har udsat deres første leveran­
cer til 2002, så samlingen af de første enheder i 
slutningen af 1990'erne vil kun være bestemt for Det 
Forenede Kongerige og Italien. 
Den civile efterspørgsel er stærkt cyklisk. For øje­
blikket er mange større luftfartsselskabers økonomi­
ske stilling fortsat usikker, og der forventes ikke at 
komme gang i ordrer på europæiske flyvemaskiner 
før 1995 eller 1996, efterhånden som de større trans­portselskabers salgsindtægter begynder at stige i for­
bindelse med den forventede økonomiske bedring. 
En stor del af den heldige udvikling i industrien vil 
afhænge af Airbus Industrie partnerskabet. Airbus 
havde oprindeligt til hensigt at udvide produktionen 
til omkring 225 enhederom året i 1995 efter åbningen 
af en anden samlelinje i Hamburg. Imidlertid er de 
nyeste prognoser for produktionsniveauerne på kun 
170 enheder i 1995, mens resultatet for 1994 måske 
kun bliver 120 enheder. 
Ikke desto mindre er det på længere sigt sandsynligt, 
at efterspørgslen efter civil lufttransport vokser. For­
bedringer i kontrolsystemerne for lufttrafikken vil 
øge kapaciteten på de mere overbelastede ruter; 
strukturfondene støtter investeringer i lufthavne, især 
i de mindre tilgængelige dele af Fællesskabet; og 
skrappere bestemmelser om støj og andre miljøpå­
virkninger betyder, at mange ældre modeller må 
trækkes ud tidligt. 
Den potentielle stigning i efterspørgslen efter civile 
flyvemaskiner er derfor stor, med nogle prognoser 
for den langsigtede årlige vækst i lufttrafikken i 
størrelsesordenen 5-10%, hvilket vil bevirke, at det 
civile marked overhaler forsvarsmarkedet i størrelse. 
Presset for at reducere enhedsomkostningerne for at 
forbedre konkurrenceevnen og komme op på niveau 
med de amerikanske producenter betyder, at en for­
øget produktion vil blive nået ved højere produktivi­
tet eller ved en udflytning af produktionen til lande 
med lave omkostninger. Det er derfor ikke sandsyn­
ligt, at en udvidet produktions virkninger på beskæf­
tigelsen vil blive positive. 
Tekstiler og beklædning 
Industriens struktur 
Tekstilindustrien er relativt heterogen. Differentieret 
ud fra den endelige anvendelse, opgøres den på føl­
gende måde: beklædning og strikvarer (45% af EF-
forbruget af fibre), boligtekstiler (17%), tæpper 
(13%), tekniske tekstiler (25%) blandt hvis største 
forbrugere er den ovenfor omhandlede bilindustri. 
Tekniske tekstiler (filtre, remme osv.) udgør den 
56 
Kort 15 Beskæftigelse i tekstil - og beklædningsindustrien, 1991 
plet = 2000 personer 
UK - kun niveau 1-oplysninger 
seneste tal er for 1989 
». I D 
Kort 16 Beskæftigelse i tekstil - og beklædningsindustrien, 1991 
% al den samlede 
beskæftigelse 
D 
0-0.9 
0.9 • 2.2 
2.2 3.5 
^B 3.S 
^M >4.e 
I logen oplysninger 
I - seneste tal for 1989 
DK. UK - kun niveau 
1-oplysninger 
EUR12-2.2 
s-2.5 ». 1 Ù % af beskæftigelsen i tekstil - og 
beklædningsindustrien. 1991 
£> 
Kapitel 3 - Regionale tendenser og forskelle i beskæftigelse og arbejdsløshed 
hurtigst voksende undersektor i de seneste år, og 
efterspørgslen stiger fortsat hurtigt . 
Det skønnes, at der var næsten 77.000 teksiilfirmacr 
i Fællesskabet i 1990. der i størrelse går fra kæmpe­
store, vertikalt integrerede multinationale selskaber 
som Coats Viyella (UK), med omkring 60.000 be­
skæftigede, til tusindvis af små og mellemstore virk­
somheder og 'mikro'-firmaer med kun ganske få 
ansatte. De fleste af de små tekstilvirksomheder i 
Fællesskabet sælger kun til deres hjemmemarked 
eller højst til markederne i en el 1er to andre medlems­
stater, mens de store firmaer sælger i hele 
Fællesskabet og eksporterer til tredjelande. De fem 
største europæiske firmaer er franske (2), italien­
ske ( I ) og britiske (2), og rangerer blandt de ti største 
tekstilfirmaer i verden. 
Beklædnings- og tekstilindustrierne er tæt forbundne 
- beklædningsindustrien køber henholdsvis 50%, 
70% og 40% af produktionen i bomulds-, uld- og 
silkeindustrierne. De to industrier har fælles træk og 
er underlagt de samme tendenser. De oplevede begge 
opgangsperioder op til begyndelsen af 1970'erne, 
fulgt af den langvarige stagnation og af store og 
voksende tab af markeder til import fra lande uden 
for EF. 
Størstedelen af firmaerne i beklædningsindustrien er 
små, og firmaer med under 20 ansatte skønnes at 
tegne sig for 22% af den samlede produktion i 1990. 
Der må skelnes mellem to sektorer på markedet, 
nemlig en for masseproduceret lavpristøj og en sek­
tor for produkter af høj kvalitet. Efterspørgslen efter 
masseproduceret tøj er relativt priselastisk, mens ef­
terspørgslen efter tøj af høj kvalitet mere bestemmes 
af andre overvejelser end prisen, skønt der i de senere 
år har vist sig tegn på, at prisen fortsat generelt er en 
afgørende faktor. 
Mere end for de fleste andre produkter er efterspørgs­
len efter tøj bestemt afsmag og mode, og efterspørgs­
len efter mode er stigende. Et bestemt stykke tøjs 
levetid kan være meget kort, i nogle tilfælde kun 
nogle få uger. Fabrikanterne har ofte betydelige spe-
cialiseringsmuligheder i markedsnicher, men dette 
kræver ofte stærke forbindelser mellem fabrikatio­nen og distributionen, for at produktionssystemerne 
hurtigt kan tilpasses ændringer i forbrugernes smag. 
Dette forklarer væksten i store firmaer, der dækker 
både fabrikation og distribution. 
Med hensyn til beskæftigelsen er tekstil- og beklæd­
ningsindustrierne på langsigtet tilbagegang i 
Fællesskabet. Mellem 1981 og 1991 faldt beskæfti­
gelsen med næsten en fjerdedel fra 2.560.000 til 
1.940.000, hvilket udgør et tab på mere end 
600.000 arbejdspladser. Skøn efter 1991 viser, at 
tilbagegangen er accelereret under recessionen med 
tab af yderligere 250.000 arbejdspladser eller mere i 
de to år 1991 -1993, et fald på 13% (Bilag Tabel A.9). 
Geografisk struktur 
Som en afspejling af deres økonomiers størrelse er 
beskæftigelsen inden for tekstiler og beklædning 
størst i de fire største medlemsstater, som i forening 
tegner sig for over 70% af totalen (Kort 15 og 16). 
Beskæftigelsen i sektoren er størst i Italien og Det 
Forenede Kongerige, som tilsammen tegner sig for 
40% af totalen i Fællesskabet. Sektoren er også me­
get vigtig for Spanien, Grækenland og Portugal, som 
tegner sig for 20% af hele beskæftigelsen. Der er 
vigtige forskelle i kvaliteten af beskæftigelsen, især 
med hensyn til beklædning. Fællesskabet er førende 
på verdensplan inden for produktionen af haute cou­
ture tøj, og Paris og Milano er verdens modecentre. 
I de sydlige medlemsstater såsom Grækenland og 
Portugal er beklædningsindustrien ganske vist meget 
vigtig med hensyn til beskæftigelsen, men fremstiller 
hovedsageligt tøj med lav værditilvækst. Inden for 
medlemsstaterne har produktionen tendens til at kon­
centreres i visse regioner, generelt med både tekstil-
og beklædningsindustrier beliggende i de samme 
områder, hvorfor den stærke indbyrdes afhængighed 
mellem de to industrier resulterer i, at strukturelle 
ændringer påvirker begge industrier og derfor har en 
forstærket effekt på de regionale aktiviteter. 
Der er særlig stærk afhængighed i mange af 
Fællesskabets svageste dele. De ti regioner, der er 
mest afhængige af tekstiler og beklædning (som ud­
gør mere end 1 ud af hver 20 jobs i den regionale 
økonomi), ligger i Grækenland (4 regioner), det cen-
trale og østlige Spanien (3 regioner) og 
58 
Kapitel 3 - Regionale tendenser og forskelle i beskæftigelse og arbejdsløshed 
Portugal (3 regioner). Samtidigt er tekstiler og be­
klædning særdeles vigtige i nogle af de stærkere 
regioner i Fællesskabet - i Vlaanderen (B), del cen­
trale Italien, det sydlige og centrale Tyskland, det 
nordøstlige Frankrig, hvor de overalt udgør mindst 
1 ud af hver 30 jobs. Andre større koncentrationer af 
beskæftigelse i tekstiler og beklædning (50.000 be­
skæftigede eller mere) findes i hovedstadsregioner 
såsom den sydøstlige del af Det Forenede Kongerige 
og Ile de France samt i Rhone-Alpes (F). 
Udsigter 
Det er sandsynligt, at de fællesskabsregioner, der er 
afhængige af tekstiler og beklædning, har forskellige 
udsigter for resten af tiåret, alt efter hvilket segment 
af industrien, de er specialiserede i og deres evne til 
at tilpasse og forny sig. For tekstilprodukter med stor 
kompleksitet i design og produktion (tekniske teks­
tiler og haute couture stoffer), kan det forventes, at 
medlemsstaterne opretholder deres konkurrencedyg­
tige position. For andre tekstilprodukter, stand-
ardbomuldsstoffer, standardkemofibre og så videre, 
vil flytningen af produktionen til lande med lave 
omkostninger sandsynligvis fortsætte. 
Generelt præges udvikling og udsigter af detailsek­
toren, som har gennemgået en stigende koncentra­
tion. På den positive side: 
• en mere professionel organisering af distributio­
nen har bidraget til at understrege betydningen af 
tidsbaseret konkurrence snarere end omkost­
ningsbaseret, hvorved europæiske producenter 
får en fordel på det europæiske marked; 
• en større vægt på kvalitetstøj kræver generelt tæt 
kommunikation mellem distributører og fabri­
kanter; 
• en stigende vægt på kortere produktionstid er i 
modstrid med den arbejdskraftintensive masse­
produktion i mange tredielande; 
• udflytning af produktionen til fjerne markeder 
indebærer større risiko . På den negative side vil de specialiserede produk 
lionsfaciliteter, der er blevet udviklet af store distri­
butører, give dem mulighed for at foretage en geogra­
fisk bredere søgning efter de billigste producenter. 
For mange beklædningsprodukter og specielt for sto­
re ordrer med lange produktionslider vil distributører 
begunstige billigere, omend fjerne, leverandører. 
Politisk set vil beklædnings- og tekstilindustrierne 
også blive påvirket af en aftrapning af MFA kvote­
arrangementerne i løbet al de næste ti år. De vigtigste 
forhåndsbetingelser, som er blevet stillet al 
Fællesskabet som en del af en sådan aftrapning, vil 
sandsynligvis indeholde Åbning af markeder i udvik­
lingslande, aktioner for al bremse dumping af over-
skudsprodukter på EF-markeder, fjernelse af visse 
former for statsstøtte (især eksportstøtte) til beklæd­
ningsindustrierne i de mere udviklede eksportlande 
med lave omkostninger og aktioner for at bremse 
forfalskning af fællesskabsvaremærker. 
Beklædningsindustrien er en af de største arbejdsgi­
vere i Fællesskabet. Mens store virksomheder domi 
nerer på alle andre områder, er hovedparten af denne 
industris firmaer små og mellemstore virksomheder, 
mange med færre end 20 ansatte, støttet af hjemme­
arbejdere, som ikke altid er medtaget i officielle 
beskæftigelsesstatikker. Dette indebærer, at den 
igangværende omstrukturering af beklædningsindu­
strien vil få væsentligt storre indflydelse på den re­
gionale beskæftigelse, end det officielle skøn viser. 
Forsvarsindustri 
og militære styrker 
De politiske reformer i det tidligere Sovjetunionen 
og i hele Øst- og Centraleuropa med deraf følgende 
våbenkontrolaftaler og en grundlæggende omvurde­
ring af forsvarspolitikken fører til nedskæringer i 
forsvarsbudgetterne i Fællesskabets medlemsstater. 
Nedrustningen opfattes som en enestående mulighed 
for at nedsætte budgetunderskud og lede værdifulde 
ressourcer over til mere "værdifulde' formål. I prak­
sis er størrelsen af udbyttet ved freden imidlertid 
begrænset på kort og mellemlangt sigt af de betyde­
lige omkostninger ved omstillingen og den tid, der er 
59 
Kapitel 3 - Regionale tendenser og forskelle i beskæftigelse og arbejdsløshed 
nødvendig for at finde alternative anvendelsesmulig­
heder for de fysiske og menneskelige ressourcer, der 
ikke længere er optaget af forsvarsrelaterede aktivi­
teter. skabsgennemsnittet (Bilag, Tabel A.10). Yderligere 
en trediedel af beskæftigelsen er placeret i andre 
regioner med en koncentration af forsvarsaktiviteter, 
der ligger over gennemsnittet. 
Siden 1987 har de årlige forsvarsudgifter i 
Fællesskabet stabiliseret sig målt i faste priser. I 1991 
udgjorde udgifterne 148 mia. ECU, hvilket svarede 
til 2,3% af BNP og 4,7% af de samlede statsudgifter. 
Frankrig, Tyskland og Det Forenede Kongerige var 
ansvarlige for omkring 70% af totalen i EF. Den 
almindelige forventning i 1992 var, at der ville ske 
faktiske nedskæringer i forsvarsudgifterne på op til 
10% i 1995 og op til 25% i år 2000. Dette ville føre 
til en reduktion på op til et procentpoint i militærud­
gifternes andel i forhold til Fællesskabets BNP i år 
2000. Udgiftsnedskæringer af en sådan størrelsesor­
den ville uundgåeligt påvirke alle slags forsvarsud­
gifter omend i forskellige grader. 
Militærpersonalet udgør næsten 50% af udgifterne. 
Omkring en femtedel af forsvarsbudgetterne i EF-
medlemsstaterne bruges på militært udstyr, som er 
grundpillen i forsvarsindustrien. Omkring 5% bruges 
på infrastruktur (opførelse af militærbaser osv.), 
mens den sidste fjerdedel går til driftsudgifter. 
De væbnede styrker plus støttestab overstiger 
2,3 millioner, inklusive professionelle, værnepligti­
ge og civilt personale. Når dertil lægges de 
700.000 beskæftigede i forsvarsindustrierne, er mere 
end 3 millioner personer, eller 2,4% af Fællesskabets 
arbejdsstyrke, med hensyn til deres beskæftigelse 
direkte afhængige af militærudgifterne. 
Den reduktion af forsvarsudgifterne i forhold til 
BNP, der forventes i år 2000, vil sandsynligvis led­
sages af reduktioner af lignende størrelsesorden i den 
forsvarsrelaterede beskæftigelses andel af arbejds­
styrken. Mere end én million arbejdspladser i for­
svarsindustrien og de væbnede styrker er muligvis 
truet. Den mulige indvirkning på et antal regioner er 
betydelig. 
Den ene halvdel af Fællesskabets beskæftigelse i 
forsvarsindustrien er koncentreret i 19 regioner (på 
NUTS 2-niveau). Disse har en andel af beskæftigel­
sen i forsvaret på over 1%, det dobbelte af fælles-Nedskæringer i forsvarsudgifterne gør helt klart de 
regioner og lokaliteter, hvor forsvarsindustrierne er 
koncentreret, sårbare over for tab af arbejdspladser. 
Dette indebærer imidlertid ikke nødvendigvis, at de 
vanskeligheder, som sådanne regioner vil møde, vil 
være proportionale med antallet af beskæftigede i 
disse industrier. De beslutninger, der bliver taget af 
forsvarsministerierne med hensyn til, hvilke dele af 
det militære udstyr, der skal skæres na\ på, har 
indlysende følger for regionerne. 
En ny undersøgelse fra Kommissionen' identificere­
de NUTS niveau 3-regionerne med kendte koncen­
trationer af aktiviteter i forsvarsindustri inden for de 
19 'forsvars-afhængige' regioner samt mere end 
100 andre større og mindre byer med fabrikker, der 
producerer udstyr til militæret. 
Undersøgelsen fandt det vanskeligt at forudsige 
fabrikslukninger på kort eller mellemlangt sigt, da 
beslutningerne på grund af polemikken omkring dem 
ofte først meddeles i sidste øjeblik. De adspurgte 
påpegede, at de regionale følger af nedskæringer i 
forsvaret ville blive bestemt af kommercielle kriteri­
er, og at de fleste tilpasninger ville tage mindst fem 
år. 
Hidtil har virksomhedernes reaktioner på de forud­
sagte nedskæringer i forsvarsudgifterne på op til 25% 
i år 2000 og reduktioner i eksportsalget været ens 
over hele Europa. Mens de fleste firmaer forståeligt 
nok følger en række strategier, synes de førende 
firmaer generelt at have fulgt en 'tospors' kurs, idet 
de har rationaliseret deres forsvarsoperationer ved at 
koncentrere sig om kememilitærforretninger, mens 
de samtidig søger at sprede sig til relaterede civile 
markeder, normalt højteknologiske. 
Generelt søger franske og italienske leverandører at 
opretholde deres stilling på forsvarsmarkedet, mens 
tyske og britiske firmaer til en vis grad allerede har 
tilpasset sig. Der er visse tegn på, at tyske firmaer 
følgeren mere offensiv strategi ved at bevæge sig ind 
60 
Kapitel 3 - Regionale tendenser og forskelle i beskæftigelse og arbejdsløshed 
Tabel 4 
Forsvarsafhængige områders (NUTS 3) støtteberettigelse 
under strukturfondenes regionale mål 
Afhængige af forsvarsindustri Afhængige af militærbase 
Antal regioner Antal regioner °/ 
/o 
Støtteberettiget 
Støtteberettigelse ukendt/mu-
Hg' 
Ikke støtteberettiget 39 34 
23 
27 42 
49 59 
Total 55 100 15 100 
Forsvarsindttsirianlæg eller militærbase beliggende i NUTS 3-område, der er delvist støtteberettiget 
Kilde : FAG (1992) 
på relaterede civile markeder. De britiske firmaer 
følger derimod en mere defensiv strategi, der inde­
bærer afskedigelser, lukninger og salg af anlæg og 
udstyr. 
Hvad angår de militære baser, er disse fordelt over 
flere regioner end fabrikkerne i forsvarsindustrien. 
I 31 regioner (på NUTS 2-niveau) er andelen af 
beskæftiget militært personale mere end det dobbelte 
af fællesskabsgennemsnittet på næsten 2%. Disse 
regioner ligger i forskellige dele af Fællesskabet og 
har lidt over en trediedel af alle væbnede styrker 
(eksklusive de nye tyske delstater). Yderligere 
300 militærbaser ligger uden for disse regioner. 
I et ganske lille antal fællesskabsregioner er andelen 
af beskæftigelse i både forsvarsindustrien og de væb­
nede styrker det dobbelte af fællesskabsgennemsnit­
tet. 
Virkningen af lukninger af fabrikker og baser vil 
være forskellig i regionerne, med nogle isolerede 
lokale områder, der bliver mere negativt påvirket af forsvarsnedskæringer end de områder, der ligger i 
større regioner, der er mindre afhængige af forsvaret. 
Virkningerne af nedskæringer i forsvarsindustrien vil 
sandsynligvis blive større og mindre spredte end 
virkningerne af reduktioner i de væbnede styrker og 
kan i undtagelsestilfælde betyde en fordobling i an­
tallet af mistede arbejdspladser. 
De politiske reaktioner må tilpasses de specielle sær­
præg ved den berørte industri og region. Der vil 
sandsynligvis opstå alvorlige tilpasningsproblemer, 
når nedskæringer i forsvarsindustrien sker i områder, 
hvor andre industrier allerede er i tilbagegang, og 
hvor ældre arbejdere med traditionelle færdigheder 
rammes, eller hvor en stor andel af den lokale ar­
bejdsstyrke er beskæftiget i forsvaret. En stor del af 
den industrielle infrastruktur i sådanne områder er 
sandsynligvis højt specialiseret og kan rejse alvorlige 
miljøproblemer med rensning af området. Der er 
meget få eksempler i Fællesskabet på en fuldstændig 
industriel omstilling fra forsvars- til civile anvendel­
sesområder, selv om mange firmaer følger diversifi-
ceringsstrategier. For en stor del af den involverede 
61 
Kapitel 3 - Regionale tendenser og forskelle i beskæftigelse og arbejdsløshed 
arbejdskrafts vedkommende er del ikke sandsynligt, svarssektoren har traditionelt været sikre og meget 
at den straks kan genbeskæftiges uden omskoling. lidt påvirket af strukturelle ændringer. 
Virkningen af lukninger af militærbaser, især hvis de 
sker i relativt små samfund eller landdistrikter, kan 
gøre stor skade på den lokale økonomiske struktur. 
Ofte udgør turisme, landbrug eller fiskeri de eneste 
alternative beskæftigelsesmuligheder. De strategier, 
der lægges for at diversificere den lokale økonomi 
bør inkludere erhvervsmæssig udnyttelse al det lan­
dområde og de bygninger, som militæret har forladt. 
Til at begynde med vil der være behov for en lang 
række politiske foranstaltninger rettet mod miljøfor­
bedring, rensning og rydning afgrunde og en genop­
træning af arbejdsstyrken. Dette indebærer på sin 
side et behov for lokal koordinering i betragtning af 
mange forsvarsanlægs relativt isloerede bcliggend-
hed, og behov for, at enhver reaktion fra Fællesskabet 
bygger på lokale og regionale initialiver. 
En sådan reaktion kompliceres af det faktum, at de 
fleste områder med forsvarsindustrianlæg og mili­
tærbaser indtil for nylig ikke har været berettiget til 
fællesskabsstøtte under de regionale mål for struktur­
fondene (Tabel 4). Arbejdspladser inden for for-
Europa-Kommissionen (1993): Market Services and European Integration. European Economy No. 3. 
Europa-Kommissionen (1992): Beskæftigelsen i Europa. 
Disse data referer til den direkte beskæftigelse i automohilindustrien som defineret i General industrial classification 
of economic activities in the European Communities under NACE-kode 35. De inkluderer ikke indirekte jobs hos 
ikke specialiserede leverandører, af hvis produktion en del går til automobilindustrien, såsom som 
gummiproducenter (to trediedele af produktionen), stål og stålforarbejdning (en (rediedcl af produktionen), glas. 
tekstiler osv. 
Disse tal og del regionale kort er haseret på en undersøgelse af flyfabrikker lavet for Europa-Kommissionen af 
Cambridge Econometrics i 1993194. 
Europa-Kommissionens VISA datahase skønner beskæftigelsen i flyindustrien (NACE-kode 364) til 5.600 i Spanien i 
1993. Den undersøgelse, der er foretaget til denne beretning, giver et tal på 17.000 i Spanien, hvoraf 9.000 var i ét 
fuma: CASA, en deltager i Airbus Industrie. Sådanne forskelle mellem kilder findes ikke for andre medlemsstater. 
Hayward K (1993): The Aerospace Industry. Future of Industry Paper Series, Volume 14. Undersøgelse finansieret 
af Europa-Kommissionens F AST-program. 
For en mere detaljeret redegørelse for industristrukturen, se EF-Kommissionen (1993): Panorama of EC Industry, 
og ERECO (1993): Europe in 1997: Economic Analysis and Forecasts. 
Dette illustreres klart ved den proces, hvorved nogle forhandlere beregner en ekstra omkostningsprocent til dækning 
af risici, som varierer fra 9% for EF -landene til 20% for Sydøst-Asien, og op til 30% for lande som Pakistan, Kina, 
Indien og Bangladesh. Ekstra omkostninger såsom transport, der er ubetydelige, når udflytningen findes sted inden 
for Fællesskabet, skønnedes at udgøre 7% og 11% af omkostningerne for henholdsvis nære og fjerne*leverandører 
udenfor EF (Instituf Français de la mode (1FM), citeret i Europa-Kommissionen (1993): ibid.). 
Economists Advisory Group Ltd. Centre for Defence Economics (1992): The economic and social impact of reductions 
m defence spending and military forces on the regions of the Community, Regional Development Studies, Volume 5. 
62 
Afsnit B Regional konkurrencedygtighed: faktorer bag regionale skævheder 
Afsnit B Regional konkurrencedygtighed: 
faktorer bag regionale skævheder 
Udrustningen med infrastrukturer og menneskelige ressourcer 65 
Nye udefra kommende investeringer og regionerne 83 
Forskningens og den teknologiske udviklings rolle i regionerne 95 
Revurdering af begrebet perifer beliggenhed 105 
63 
Afsnit B Regional konkurrencedygtighed: faktorer bag regionale skævheder 
64 
Kapitel 4 - Udrustningen med infrastrukturer og menneskelige ressourcer 
Kapitel 4 Udrustningen med infrastrukturer 
og menneskelige ressourcer 
Det er almindeligt kendt, at forskelle i infrastruktur 
og menneskelige ressourcer bidrager væsentligt til 
forskelle i regionernes konkurrenceevne. De økono­
misk stærkere og mere velstående regioner i Fælles­
skabet er generelt rigere udrustet med begge dele, 
mens de tilbagestående regioner typisk har alvorlige 
mangler. 
I et Fællesskab, der gradvist bevæger sig hen mod en 
tættere union, er sådanne store forskelle stadigt min­
dre acceptable. Dette erkendes i Maastricht­
traktaten, der blandt de centrale mål anfører fremme 
af en harmonisk og afbalanceret udvikling og styr­
kelse af den økonomiske og sociale samhørighed. 
Med henblik på virkeliggørelse af disse mål erkender 
traktaten specifikt betydningen af transeuropæiske 
net på transport-, telekommunikations- og energi in­
frastrukturområdet for at give regionerne mulighed 
for fuldt ud at udnytte fordelene ved det indre marked 
og for at forbinde øområder, indlandsområder og 
randområder med Fællesskabets centrale områder. 
Skabelse af mere lige muligheder for alle europæiske 
borgere og virksomheder, uanset beliggenhed, kræ­
ver en udvikling hen imod en formindskelse af for­
skellen i udrustning med infrastrukturer og menne­
skelige ressourcer. 
Det er grunden til, at en stor del af Fællesskabets 
bistand til tilbagestående regioner har været koncen­
treret om at opnå dette. Under Fællesskabets støtte­
ramme for mål nr. I-regioner afsatte strukturfondene ca. 16 mia. ECU til investeringer i basisinfrastruktur 
og godt 10 mia. ECU til investeringer i menneskelige 
ressourcer (i 1994-priser), eller omkring henholdsvis 
35% og 22% af de samlede udgifter. Hertil kommer 
næsten 10 mia. ECU ydet som lånefinansiering af 
Den Europæiske Investeringsbank til investeringer i 
basisinfrastruktur i disse regioner i perioden 1989-
1991. 
Dette kapitel omhandler 'udviklingskløften' mellem 
de tilbagestående regioner og resten af Fællesskabet 
med hensyn til de store skævheder, der fortsat består 
i udrustningen med basisinfrastrukturer og menne­
skelige ressourcer. 
Regionale forskelle i 
infrastruktur 
Infrastrukturen er sammensat af fire hovedelementer: 
transport- og energinet, telekommunikationsforbin­
delser og miljøfaciliteter (dvs. affaldshåndtering og 
vandforsyning). I dette kapitel behandles ny informa­
tion om transport-, telekommunikations- og miljøin­
frastrukturer. Energiinfrastrukuirer er også vigtige 
for den regionale udvikling. At udvide og forbedre 
energinettene og forbedre adgangen i de svagere 
regioner er væsentligt for at fremme produktive ak-
65 
Kapitel 4 - Udrustningen med infrastrukturer og menneskelige ressourcer 
tiviteter. Elektricitets- eller naturgasforsyninger af 
høj kvalitet gør det muligt for virksomheder i alle 
sektorer i den regionale økonomi at optimere deres 
valg af udstyr. En spredning i energiudbuddet med­
virker til at forbedre konkurrenceevnen. Sådanne 
spørgsmål er blevet undersøgt i en nyligt udarbejdet 
rapport fra Kommissionen og bliver derfor ikke 
undersøgt yderligere i dette kapitel. 
At sammenligne de regionale forsyninger med infra­
strukturer rejser vigtige begrebsmæssige og metodi­
ske spørgsmål, som kort må overvejes, før oplysnin­
gerne kan tolkes rigtigt. 
Infrastrukturens rolle i 
udviklingsprocessen 
Til trods for den klare forbindelse mellem infrastruk­
turens niveau og den regionale udvikling er arten af 
årsagsforbindelsen stadig genstand for intens debat. 
Trods meget høje niveauer med hensyn til udrustning 
med infrastruktur står for eksempel nogle de mere 
centrale regioner i Fællesskabet muligvis over for 
begrænsninger i den fremtidige udvikling på grund 
af mangler i forhold til behovene på visse områder 
såsom transport, hvor det eksisterende netværk må­
ske ikke er i stand til at klare voksende trafikmæng­
der. 
Økonomers og planlæggeres nuværende interesse i 
infrastruktur angår to hovedspørgsmål: 
• for det første omkostningerne, der plejer at skulle 
bæres af den offentlige sektor, som er blevet 
indskrænket på grund af økonomiske vanskelig­
heder; dette har ført til voksende interesse for at 
indføre finansering fra den private sektor, hvilket 
bl.a. kræver bedre oplysninger om behovene for 
at gøre det lettere at vurdere investeringerne; 
• for det andet, såvel infrastrukturens indirekte 
som dens direkte bidrag til at forbedre de regio­
nale økonomiske resultater, hvilket har relation 
til dens aspekt som 'samfundsgode' i den hense­
ende, at når den først er tilvejebragt, er den til 
rådighed for alle gratis eller til en lav pris, hvorfor 
udgifter til infrastruktur kan forbedre private 
virksomheders produktivitet og øge rentabilite­ten. Det samlede udbytte af sådanne investerin­
ger kan følgelig være meget højere end det ser ud 
til. De historisk lave niveauer for investering i 
infrastruktur (herunder udskiftning) har muligvis 
begrænset produktiviteten og væksten i beskæf­
tigelsen i nogle medlemsstater. 
Definition af passende indikatorer 
At opstille regionale sammenligninger af infrastruk­
tur rejser for det første problemet med at fastlægge et 
passende - og koncist - sæt indikatorer, der afspejler 
omfanget og, mere specielt, kvaliteten af udrustnin­
gen med hver enkelt type infrastruktur. For det andet 
er der behov for forenkling og mulighed for at sam­
menlægge indikatorer for at lave indekser over ud­
rustningen. For det tredie må infrastrukturudrustnin­
gen relateres til andre faktorer, såsom de økonomiske 
aktiviteters struktur. Endelig er der behov for at tage 
hensyn til forbindelser mellem infrastrukturnetværk 
båcle inden for og mellem regioner. 
Den simpleste måling af infrastruktur er enten forsy­
ningens fysiske omfang f.eks. vejenes længde pr. 
kvadratkilometer eller i forhold til befolkningen 
- hvilket angiver den potentielle brugsintensivitet. 
Andelen af befolkningen, der har adgang til særlige 
faciliteter, såsom offentlig vandforsyning, kan også 
være relevant. For de fleste typer infrastrukturers 
vedkommende bør indikatorer, der afspejler kvalite­
ten, også medtages. For jernbanenettet for eksempel 
kan omfanget af elektrificeringen og antallet af sepa­
rate spor, som påvirker både trafikhastigheden og 
nettets kapacitet, tages som kvalitetsindikatorer. 
For at lette sammenligninger mellem regioner af den 
samlede udrustning er det indlysende fristende at 
forsøge at kombinere individuelle målinger for at 
udarbejde en enkelt sammensat indikator. Skønt flere 
sammenlægningsmetoder er mulige, er ingen helt 
tilfredsstillende. Der sker uundgåeligt en subjektiv 
bedømmelse ved valget af målinger, der skal medta­
ges, og af den relative vægt, der skattillægges hver 
enkelt. Desuden er der en tilbøjelighed til, at ændrin­
ger i sammensatte indikatorer er vanskelige at fortol­
ke, mens de giver en lille eller ingen tilkendegivelse 
66 
^Kapitel 4- Udrustningen med infrastrukturer og menneskelige ressourcer 
af, om forsyningen svarer til en regions specifikke 
behov. 
Arten af infrastrukturforsyning i en given region vil 
typisk have udviklet sig for at passe til eksisterende 
behov, men kan begrænse nye typer udvikling. Re­
gioner, der er dårligt udrustet med bestemte facilite­
ter, kan imidlertid have andre fordele, som mere end 
opvejer mangelen. Regioner med dårlige vej- eller 
jernbanenet har måske et fremragende miljø, lavere 
arbejdsomkostninger osv. Mens forbedret infrastruk­
tur kan være en ønskelig del af den regionale udvik­
ling, er den muligvis hverken nødvendig eller til­
strækkelig i sig selv til at skabe den udvikling. 
En af de grundlæggende faktorer for en regions øko­
nomiske udvikling ligger i handel med andre regio­
ner. Forbindelserne til markeder og forsyningskilder 
(ikke blot transport af varer, men også overførsel af 
information) kan være af afgørende betydning. Dette 
er tilfældet både på tværregionalt niveau, hvor mang­
lerne ikke afsløres ved en vurdering region til region 
i tilfælde, hvor fuldførelsen af transeuropæiske net er 
afgørende for regioners konkurrenceevne som hel­
hed, og på internt regionalt niveau, hvor forbindel­
serne til ethvert europæisk net er vigtige. For mange 
perifert beliggende og tilbagestående regioner er et 
nøgleproblem mangelen ved det interne net snarere 
end de tværregionale forbindelser, hvilket ikke altid 
vises af en regional indikator, eftersom denne ikke 
vil tage hensyn til, hvor godt forskellige dele af nettet 
er forbundet - f.eks. om sidebaner er godt forbundet 
med hovedlinjer. 
Kort sagt, mens måling af infrastrukturudrustningen 
er vigtig for at forstå regionale forskelle, må enhver 
indikator tolkes med forsigtighed. 
Regional infrastrukturudrustning 
inden for transport 
Det er almindeligt kendt, at et godt transportsystem 
er en forudsætning for national eller regional økono­
misk udvikling. Transportsystemerne har alle infra­
strukturens iboende træk. De er store, udelelige, ikke 
flytbare og bruges af mange forskellige producenter 
og forbrugere. I de moderne økonomier, der er base­ret på handel, er de også en nødvendighed uden 
nogen anvendelig erstatning, selv om substitution 
mellem forskellige transportformer er mulig. 
Transportsystemerne spiller i særdeleshed en stor 
rolle for fremme af integration og samhørighed, for 
forbedring af adgangen til perifert beliggende regio­
ner og for afhjælpning af presset fra transittrafikken 
i de mere centrale områder . 
Som anført ovenfor må transportsystemer betragtes i 
forhold til de regionale behov. Målet er ikke kun at 
gøre udrustningen ensartet. Geografisk fjernere og 
mindre tæt befolkede regioner har sandsynligvis be­
hov for større forsyning med hensyn til vej- eller 
jembanelængde pr. indbygger end mindre fjerntbc-
liggende regioner. Regioner i den yderste periferi, 
især øer, vil ofte kræve relativt flere havne- og luft-
havnsfaciliteter og vil typisk ikke være i stand til at 
bruge tværregional infrastruktur til interne regionale 
behov . I de mest overbelastede centrale regioner i 
Europa kan kombinationen af transit- og regionaltra 
fik også kræve et forsyningsniveau over gennemsnit­
tet både med hensyn til areal og befolkning. Vanske -
ligheden ligger i at bestemme graden af 
underforsyning med infrastruktur i lyset af disse va-
riationskilder. 
Transportsystemerne er forskellige fra andre typer 
infrastruktur derved, at betydelige fordele ofte også 
tilfalder personer, der ikke er bosiddende i den re­
gion, hvor de findes . Men omkostningerne, især 
miljøomkostningerne, plejer at skulle bæres af de 
lokale beboere. Dette gør det vanskeligt at vurdere 
følgerne af de konstaterede ændringer i udrustnin­
gen. 
Veje 
Vejene tegner sig for den største andel af både pas­
sager- og godstrafik inden for Fællesskabet. Mere 
end 70% af godstransporten (målt i kilometer-tons) 
og mere end 90% af passagertrafikken (målt i passa 
ger-kilometer) sker ad landevejen. Brugen af andre 
former for transport afhænge« af gode lokale ad­
gangsvejforbindelser. Et godt vejnet er derfor afgø­
rende for en region både for tværregional og for 
intern regional trafik. 
67 
Kapitel 4 - Udrustningen med infrastrukturer og menneskelige ressourcer 
9 Sammensat indikator for vejareal, 1986 
Indeks (EUR I2 = I00) 
250 r 
BDKD F I L NL UK GR E (RL P 10 Motorvejslængde: sammensat indikator, 1991 
Indeks (EUR 12=100) 
B?5^ 
B DK DF I L NL UK GR E DU. P 
11 Antal dræbte ved færdselsulykker, 1990 
pr. 100.000 motorkøretøjer 
BDKD F I L NL UK GR E RL P 12 Bruttoinvesteringer i veje, 1975-1989 
EUR8 . 
EUR« . 
73 76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 
EUM: B. DK. O. F. I. L. NL. UK; EUR4: GR. E. IRL. P 
68 
Kapitel 4 - Udrustningen med infrastrukturer og menneskelige ressourcer 
Med hensyn til de grundlæggende indikatorer er der 
tendens til, at de svageste regioner ligger under fæl­
lesskabsgennemsnittet. Det samlede vejareal pr. kva­
dratkilometer i Grækenland og Spanien er kun 23% 
af fællesskabsgennemsnittet og i Portugal kun 42%, 
mod over 300% af gennemsnittet i Belgien og over 
200% i Nederlandene og Luxembourg. Beliggenhe­
den er klart en faktor her, eftersom perifert beliggen­
de regioner har mindre behov for veje til transittrafik; 
og det samme er tilfældet med befolkningstætheden. 
I forhold til befolkningen er der en lidt mindre varia­
tion, idet vejarealet pr. indbygger er omkring 50% af 
fællesskabsgennemsnittet i Spanien, Grækenland og 
Portugal og omkring 150% i Belgien. Irland illustre­
rer forskellen mellem de to mål, med dobbelt så stort 
vejareal i forhold til befolkningen som fællesskabs­
gennemsnittet, men kun 75% i forhold til landets 
areal. 
På regionalt plan findes det laveste niveau for vejfor­
syning pr. kvadratkilometer i de fjernt beliggende 
regioner af Grækenland (Anatoliki Makedonia, 
Thraki og Kentriki Makedonia), Spanien 
(Extremadura og Castilla-La Mancha) og Portugal 
(Alentejo). I sidstnævnte to lande afspejler dette ho­
vedsageligt, at regionerne er tyndt befolkede, efter­
som disse regioner har en forsyning pr. indbygger, 
der ligger over gennemsnittet. De græske regioner 
ligger imidlertid også lavt i denne måling (Bilag, 
Tabel A. 11). 
Der er en vis tendens til, at hovedstadsområderne har 
den laveste forsyning pr. indbygger. I Lissabon, 
Portugal, er vejnettet mindre end en trediedel af det 
nationale gennemsnit pr. indbygger, og i Athen­
regionen i Grækenland (Attiki) er det mindre end 
halvdelen af det nationale gennemsnit pr. indbygger. tallene pr. kvadratkilometer og pr. indbygger, er hø­
jest for Benelux-landene (mere end det dobbelte af 
fællesskabsgennemsnittet) og Tyskland, og generelt 
et godt stykke under gennemsnittet for de perifert 
beliggende lande - kun 5% af gennemsnittet for 
Irland og 9% for Grækenland (Fig. 10). 
På fællesskabsplan er der ikke noget harmoniseret 
mål for kvaliteten af den service, vejnettet giver 
(f.eks. med hensyn til gennemsnitlig rejsehastighed) 
eller omfanget af trafikpropper på spidsbelastnings-
tidspunkter (f.eks. med hensyn til ændringen i rejse­
tiden). De eneste data, hvoraf kvalitetsforskelle kan 
udledes, drejer sig om vejsikkerheden, målt efter det 
antal mennesker, der er blevet dræbt ved færdsels­
ulykker. Selv om denne indikator må tolkes med 
yderste forsigtighed, synes tallene at vise meget dår­
lige veje i Portugal og Grækenland, med 69 trafik­
dræbte pr. 100.000 køretøjer, mod et fællesskabsgen­
nemsnit på 30 (Fig. 11). 
Omfanget og kvaliteten af vejinfrastrukturen på et 
hvilket som helst tidspunkt er resultatet af en samlet 
investeringsindsats over en lang periode. Tallene for 
investeringer i veje bidrager til at forklare forskellen 
mellem de fire svageste medlemsstater og resten af 
Fællesskabet: I det meste af perioden fra 1975-1989 
var vejinvesteringerne i forhold til BNP i 
Grækenland, Spanien, Irland og Portugal væsentligt 
under niveauet i resten af Fællesskabet. Kun i de 
sidste to år af perioden var tallet for disse lande over 
gennemsnittet andre steder (Fig. 12 og Bilag, Ta­
bel A. 12). (Nyere oplysninger tyder på, at investerin­
gerne forblev over 1% af BNP i begyndelsen af 
1990'erne). 
Jernbaner 
For at lette sammenligningen er der blevet konstrue­
ret en sammensat indikator, der vægter landets areal 
og befolkning lige højt. Dette bekræfter den dårlige 
udrustning i Grækenland, Spanien og Portugal 
(Fig. 9). 
Da vejarealet afspejler ikke blot vejenes længde, men 
også deres bredde (antal spor), tages der allerede et 
vist hensyn til vejkvaliteten. Motorveje er en yderli­
gere kvalitetsindikator. Det indeks, der kombinerer Variationen i forsyningen med jernbaner er mindre 
end for veje, skønt forskellene mellem medlemssta­
terne og regionerne fortsat er betydelige, og det ge­
ografiske variationsmønster ligner det, der gælder for 
veje. i 
i 
I de fleste af de mere udviklede medlemsstater er 
tætheden af jernbanelinier pr. kvadratkilometer over 
fællesskabsgennemsnittet, mens de fire fattigste lan­
de har en relativt lav tæthed. Som for veje er tallene 
69 
Kapitel 4 - Udrustningen med infrastrukturer og menneskelige ressourcer 
pr. indbygger noget anderledes. Irland er igen velfor­
synet, Belgien, Nederlandene og Det Forenede Kon­
gerige mindre velforsynede, hvilket afspejler den 
større udbredelse af linier med dobbeltspor (Bilag, 
Tabel A. 13). 
Med hensyn til det sammensatte indeks har 
Tyskland, Frankrig og Belgien de mest udviklede 
jernbanenet, Grækenland det mindst udviklede 
(Fig. 13). 
På regionalt plan, har regioner i Spanien med dårlige 
veje (især Andalucfa og Murcia) også dårlige jernba­
nenet, hvilket også er tilfældet for hovedstadsområ­
derne i Grækenland og Portugal. På den anden side 
har en række spanske regioner meget høje niveauer 
for jernbaneforsyning, specielt i forhold til vejene, 
hvilket også er tilfældet i mange regioner i Syditalien. 
Dette tyder på, at selv om de nationale niveauer for 
forsyning ikke varierer meget, er der en mere bety­
delig variation mellem regionerne inden for de peri­
fert beliggende medlemsstater. 
Der er tre indikatorer for jernbanekvalitet til rådighed 
- andelen af elektrificerede linjer, andelen af linjer 
med dobbeltspor og andelen, der er forsynet med 
automatiske bloksignaler. 
13 Sammensat indikator for jernbaner, 1990 
lndckt(EUR 12=100) Graden af elektrificering afhænger ikke kun af de 
disponible midler til modernisering, men også af 
sådanne faktorer som udbuddet af elektricitet til kon­
kurrencedygtige priser og trafikkens karakter og tæt­
hed. Der er betydelige variationer i denne indikator 
mellem både udviklede og mindre udviklede lande. 
I Det Forenede Kongerige og Danmark er andelen af 
elektrificerede linjer under gennemsnittet (29% og 
11% mod et fællesskabsgennemsnit på 41%), mens 
Belgien, Nederlandene og Italien alle har tal, der 
liggeret godt stykke over gennemsnittet. For Spanien 
ligger tallene også over gennemsnittet, skønt omfan­
get af elektrificering i de svagere spanske regionerer 
under gennemsnittet, hvilket det også er i Portugal, 
Irland og Grækenland - i de to sidstnævnte i betyde­
lig grad (Fig. 14). 
Andelen af linjer med dobbeltspor er også meget 
lavere i de mindre udviklede medlemsstater end i 
resten af Fællesskabet (selv om dette kan afspejle 
forskelle i efterspørgslens niveau og trafikkens tæt­
hed) (Fig. 15). 
Andelen af spor, der er forsynet med automatisk 
bloksignalering, som øger hastigheden og kapacite­
ten, er tilsvarende høj i mere udviklede lande - i 
Belgien, Luxembourg og Det Forenede Kongerige 
ligger den et godt stykke over 50% - og lav i de 
mindre udviklede - i Spanien og Portugal er den kun 
omkring 10%, i de nye tyske delstater og Østberlin 
mindre end 5% og i Irland nul (Fig. 16). 
I anden halvdel af 1970'erne og i 1980'erne forblev 
investeringerne i jernbaneinfrastruktur i 
Fællesskabet stabile på omkring 0,2% af BNP (Fig. 
17 og Bilag, Tabel A.14). Af de fire fattigste med­
lemsstater havde kun Spanien et højere tal (et gen­
nemsnit på 0,25% af BNP om året). Investeringsni-
veaueme i Grækenland og i Irland forblev meget lave 
gennem hele perioden på henholdsvis 0,08% og 
0,04% af BNP. 
Disse tre indikatorer viser, at jernbaneinfrastrukturen 
i de fire fattigste medlemsstater ikke blot er mindre 
omfattende, men også af ringere kvalitet end i de 
mere udviklede dele af Fællesskabet. Samtidig er 
trafikken mindre. Antal tog-kilometer pr. kilometer 
jernbanelinje er kun halvt så højt som i resten af 
70 
Kapitel 4 - Udrustningen med infrastrukturer og menneskelige ressourcer 
14 Andel af elektrificerede jernbaner, 1990 
B DK D NL UK E IRL P 
Ingen jernbaner er elektrificerede i Grækenland 15 Andel af jernbaner der mindst er dobbeltsporede, 
1990 
i «it (i*) 
80 r 
NL UK GR E KL 
16 Andel af jernbaner udstyret med automatiske 
bloksignaler, 1990 
UK NGL 
Ingen jernbaner i Irland har automatiske btoksignalcr. Ingen data for DK. D. NL. GR 17 Bruttoinvesteringer i jernbaner, 1976-1989 
76 77 78 79 80 81 82 83 84 83 86 87 88 89 
EUR8: B. DK. D. F. I. L. NL. UK 
71 
Kapitel 4 - Udrustningen med infrastrukturer og menneskelige ressourcer 
Tabel 5 
Brugsintensitet for jernbaneinfrastruktur 
Tog-km 
pr. km jernbanelinje 
million 
1990 
EUR12 
EUR8 
EUR4 18,9 
20,6 
10,9 Passager-km 
pr. km jernbanelinje 
million 
1991 
1,87 
2,03 
1,16 Ton-km 
pr. km jernbanelinje 
million 
1991 
1,42 
1,59 
0,63 
EUR8: B. DK, D, F, l, L, NL, UK 
Kilde: Eurostat EUR4: EL. ESP. IRL, P 
Fællesskabet, antal passager-kilometer pr. kilometer 
jernbanelinje er mindre end 60% så højt og gods­
mængden pr. kilometer jernbanelinje er mindre end 
40% så høj (Tabel 5). Denne lave udnyttelsesgrad 
kan være en afgrundene til, at disse lande har priori­
teret moderniseringen af deres jernbanenet lavere 
end investeringer i veje i 1980'eme, selv om mange­
len på investeringer ligeledes kan være en årsag til, 
at trafikken er lille og faldende. I de fire lande taget 
under ét faldt passagertrafikken pr. jernbane med 1 % 
mellem 1986 og 1991, sammenlignet med en stig­
ning på 7% i resten af Fællesskabet, og godstrafikken 
faldt med over 5% mod en stigning på 3% andre 
steder. 
Som anført ovenfor kan det lavere niveau for forsy­
ning med infrastruktur i nogle tilfælde afspejle det 
lavere niveau for efterspørgslen efter transport i de 
tilbagestående regioner. Der er imidlertid tydelige 
tegn på, at efterspørgslen efter transportserviceydel­
ser stiger meget hurtigere i mange af de tilbageståen­
de regioner end i resten af Fællesskabet. Mellem 
1987 og 1992 steg godstrafikken med 25% på Den 
Iberiske Halvø - mere end det dobbelte af den gen­
nemsnitlige stigning i de nordlige medlemsstater . En 
sådan hurtig udvidelse af trafikken vil sandsynligvis resultere i stigende sammenklumpning, især i de 
mere bymæssige regioner. 
For at forhindre at mangler i transportinfrastrukturen 
lægger alvorlige begrænsninger på den økonomiske 
udvikling, vil de mindre velstående medlemsstater 
og regioner være nødt til at øge investeringerne til et 
niveau, der ligger betydeligt over niveauet i de mere 
udviklede områder. Dette synes at være sket i de 
seneste år. Mellem 1984 og 1988 afsatte de fire 
fattigste medlemsstater omkring 1% af deres BNP til 
investeringer i transport, lidt mere end de mere vel­
stående medlemsstater. Mellem 1989 og 1993 synes 
investeringerne at være blevet mere end fordoblet i 
hvert af landene undtagen Irland, hvor der ikke er 
meget tegn på stigning. Yderligere forøgelser af in­
vesteringerne synes at være planlagt. Mellem 1994 
og 1999 er det i de fire lande tilsammen planlagt at 
bruge omkring 2% af BNP, mindst dobbelt så meget 
som fællesskabsgennemsnittet, hvilket skulle gøre 
dem i stand til at gøre en del fremskridt i retning af 
at reducere skævhederne i transporten i forhold til 
resten af Fællesskabet. 
72 
Kapitel 4 - Udrustningen med infrastrukturer og menneskelige ressourcer 
18 Antal hovedtelefonlinjer, 1992 
pr 100 indbyggere EUR I 2 gennemsnit 
BDKD F I LNLUKGREKLP 19 Gennemsnitlige årlige investeringer i 
telekommunikation pr. indbygger, 1991-1992 
Indeks (EUR I2=I00) 
! 20 
EUR4 EUR3 GR 
EUR4. B. DK. F. I. EUR.V GR. E. IRL 
20 Antal fejl pr. hovedtelefonlinje, 1992 
Anul pr. år 
ll.lli 
B DK F 
L: 1990 data L UK GR E BU. P 21 Investeringer i telekommunikationssystemer, 
1987-1992 
EUR8 GR E RL % BNP 
1.6 
1987 1988 1989 
EUR8: B. DK. D, F. I. L. NL. UK 
73 
Kapitel 4 - Udrustningen med infrastrukturer og menneskelige ressourcer 
Telekommunikation7 
Telekommunikation er vigtig, både fordi den støtter 
den regionale økonomiske udvikling, og fordi den 
supplerer andre infrastrukturer. Telekommunikation 
ses ofte som en moderne erstatning for transportfor­
bindelser, da den fjerner behovet for kontakter ansigt 
til ansigt og gør det muligt at sende store mængder 
information hurtigere og billigere. Telekommunika­
tion kan imidlertid også skabe et øget behov for 
transport ved at etablere kontakter, som ofte fører til 
et større behov for at rejse og overføre gods. Det kan 
derfor forventes, at telekommunikations- og trans­
portsystemer udvikler sig parallelt snarere end som 
alternativer. 
Telekommunikation kan også ses som en forudsæt­
ning for væksten i moderne industrier og servicefag, 
som kræver effektive telefon-, fax- og datatransmis­
sionssystemer. Som det er tilfældet med de fleste 
infrastrukturer, er det imidlertid ikke let at fastslå den 
nøjagtige forbindelse mellem investeringer i tele­
kommunikation og regional udvikling. Forbedret te­
lekommunikation kan have både centraliserende og 
decentraliserende virkninger. På den ene side gør den 
det lettere for virksomheder at betjene afdelinger og 
kunder uden foren region fra centrale punkter, og den 
kan derved medvirke til at forhindre udvikling. På 
den anden side gør den det muligt for virksomheder 
at udnytte lavere omkostninger og andre fordele i 
perifert beliggende regioner, samtidig med at de op­
retholder gode forbindelser med centrale regioner. 
Telekommunikationssystemets kvalitet afhænger 
både af selve infrastrukturen og af de serviceydelser, 
den giver. For den grundlæggende telefonservice er 
antallet af linjer pr. indbygger en rimelig indikator, 
mens servicens kvalitet kan måles ved tilslutning til 
digitale centraler, som giver adgang til netværk, der 
er en væsentlig del af moderne datatransmissionssy­
stemer. 
Trods hastig vækst i telefonnettene er der stadig store 
forskelle mellem medlemsstaterne og regionerne. 
Skønt antallet af hovedtelefonlinjer i Portugal for 
eksempel steg med over 75% mellem 1987 og 1992, 
havde det stadig den laveste tæthed af alle medlems­
stater med 27 linjer pr. 100 indbyggere, hvilket er meget mindre end i Danmark (58), Frankrig (51 ) og 
Luxembourg (50). I Irland (39), Spanien (34) og 
Grækenland (40) var nettets tæthed også under fæl­
lesskabsgennemsnittet på 44 linier pr. 100 indbygge­
re (Fig. 18 og Bilag Tabel A.15). 
I nogle lande findes større variationer på regionalt 
plan. Tyskland er det mest bemærkelsesværdige ek­
sempel, hvor de nye tyske delstater har den laveste 
tæthed i Fællesskabet med 13 pr. 100 indbyggere i 
1992 (se Kapitel II). I Portugal er der betydelig 
variation mellem Acorerne (18) og Alentejo (19) og 
Algarve (34) og Lissabon og Tejo-dalen (35), mens 
tætheden i Mezzogiomo (32) er mindre end 75% af 
tallet for hele Italien, og der i Grækenland er betyde­
lige forskelle mellem Attiki (51) og mere perifert 
beliggende regioner som Anatoliki Makedonia og 
Traki (28) eller Ipeiros (29). 
Tilslutningen til digitale netværk afspejler de nyeste 
investeringsniveauer. Høje tilslutningsniveauer fin­
des i Frankrig (79% af abonnenterne er tilsluttet 
digitale centraler), hvor investeringerne har været 
betydelige sammenlignet med Danmark, 
Luxembourg og Nederlandene, der har ca. samme 
antal linier pr. 100 indbyggere. I Irland og Portugal 
har den hastige vækst i telefonsystemet i de seneste 
år gjort det muligt at indføre ny teknologi tidligere 
end i mange mere udviklede lande (i Portugal for 
eksempel, steg digitaliseringsprocenten fra nul i 
1988 til 50% i 1992), men et større investeringspro­
gram i Det Forenede Kongerige førte til en lignende 
voldsom vækst i digitalforbindelserne (fra under 2% 
i 1987 til 55% i 1992). 
For at være effektivt må et telefonnet være driftssik­
kert. Det årlige antal fejl pr. linje er derfor et vigtigt 
mål for servicens kvalitet (Fig. 20). I de mere udvik­
lede medlemsstater ligger fejlprocenterne generelt 
under 20% (0,20 fejl pr. linje årligt), mens procenter­
ne i de fire svageste medlemsstater varierer fra 30% 
i Spanien til 50% eller mere i Grækenland og 
Portugal. Dette til trods for intensiv modernisering, 
som halverede fejlprocenterne i løbet af perioden fra 
1987-1992. 
Ud fra de tilgængelige regionale data synes der ikke 
at være stor forskel mellem nord og syd i Italien, men 
74 
Kapitel 4 - Udrustningen med infrastrukturer og menneskelige ressourcer 
Tabel 6 
Hovedindikatorer for telekommunikation (1987-1992) 
GR 
E 
IRL 
P 
GR, E, IRL, P 
B, F, UK Antal linier 
pr. 100 indbyggere 
1987 1992 
33 
25 
21 
16 
25 
40 40 
34 
30 
27 
34 
48 % af abonnenter 
tilsluttet digitale centraler 
1987 
0 
4 
49 
0 
5 
26 1992 
8 
33 
63 
50 
32 
66 
Ewbank Preece Ltd.: Analysis of statistical indicators of telecommunications in the less favoured regiones. 1994 
væsentlige forskelle i Grækenland, med den største 
fejlprocent i Attiki regionen (0,71), på grund af det 
gamle overbelastede net i Athen. 
I perioden fra 1987 til 1991 var investeringerne i 
telekommunikation i Fællesskabet gennemsnitligt på 
mellem 0,5% og 0,6% af BNP, skønt det i de fire 
fattigste medlemsstater taget under ét var væsentligt 
højere, nemlig på lidt over 1% af BNP (Fig. 21 og 
Bilag Tabel A.16). Set i forhold til indbyggertal var 
investeringerne i disse fire lande ca. 30% større end 
i resten af Fællesskabet (eksklusive Tyskland), skønt 
der var betydelig variation blandt de fire lande 
(Fig. 19). De store udgifter i disse lande skyldtes 
næsten udelukkende en tredobling af investeringerne 
i Spanien og Portugal, som nåede et topniveau på 
omkring 1,4% af BNP, og som i tal pr. indbygger 
langt oversteg niveauerne i de mere velstående dele 
af Fællesskabet. Også i Grækenland steg investerin­
gerne væsentligt mellem 1987 og 1991, omend fra et 
meget lavt udgangspunkt (fra 0,4% af BNP til 0,8%), 
men investeringerne pr. indbygger forblev dog meget 
lave (lige over 50% af fællesskabsgennemsnittet i 
1991 -1992). I Irland var investeringerne også relativt 
lave i forhold til befolkningen, og i forhold til BNP lå de lige over investeringerne i de mere udviklede 
medlemsstater mellem 1987 og 1991, hvilket kan 
skyldes den kendsgerning, at det irske netværk alle­
rede var digitaliseret i betydelig grad i midten af 
1980'erne (med 46% i 1988). 
22 Andel af abonnenter tilsluttet digitale lokale 
centraler, 1992 
I alt (i %) 
B DK F 
I. L. NL: 1991 dtu 
75 
Kapitel 4 - Udrustningen med infrastrukturer og menneskelige ressourcer 
De ekceptionelt høje niveauer for de seneste års 
investeringer gjorde det muligt for Spanien og 
Portugal at bringe standarden af deres telekommuni­
kationsnet mere op på niveau med de mere udviklede 
medlemsstater, til trods for at disse også øgede ind­
satsen for at udvide og modemisere deres systemer 
(Tabel 6). Mellem 1987 og 1992 steg antallet af 
hovedlinjer i Spanien fra 62% af gennemsnittet for 
Belgien, Frankrig og Det Forenede Kongerige (de 
eneste af de mere udviklede lande, for hvilke data er 
tilgængelige) til 71%, og i Portugal, hvor antallet af 
linjer næsten fordobledes i denne periode fra 40% til 
60%. I begge lande varder også en betydelig stigning 
i procenten af abonnenter, der er tilsluttet lokale 
centraler, mens fejlprocenten og den gennemsnitlige 
ventetid for nye tilslutninger faldt betydeligt. aktuelle situation med de normer, der er fastlagt i de 
forskellige fællesskabsdirektiver vedrørende miljøet. 
Dette kombinerer i realiteten kvalitets- og kvantitets-
indikatorer. 
Fællesskabsdirektiverne fastsætter miljønormerne, 
og hvordan de skal opfyldes. Vandforsyningen, hvis 
kvalitet bestemmes af direktiver, kræver store inve­
steringer for at sikre en passende forsyning til hus­
holdninger og virksomhederuden unødig påvirkning 
af det naturlige miljø. Luftkvaliteten og kontrol af 
udslip bestemmes også af direktiver, men behandles 
ikke her, fordi de ikke indebærer store offentlige 
investeringer i infrastruktur, og fordi omkostninger­
ne ved opfyldelse af normerne stort set påhviler den 
private sektor. 
Miljøfaciliteter og 
vandforsyning 
Miljøinfrastruktur - her betragtet som kapaciteten til 
at levere passende mængder rent vand og bortskaffe 
det producerede faste og flydende affald er både et 
vigtigt bidrag til de økonomiske aktiviteter og en 
kilde til beskyttelse mod miljøskader, efterhånden 
som udviklingen finder sted. Den medvirker derfor 
til at sikre, at den regionale vækst kan opretholdes. 
For eksempel kan utilstrækkelige faciliteter til be­
handling af spildevand fra byerne indebære en væ­
sentlig reduktion i indtægter og arbejdspladser. 
De største miljøproblemer, som implicerer miljøin­
vesteringer i svagere regioner, drejer sig om håndte­
ring af spildevand fra byerne og bortskaffelse af 
husholdnings-, industri- og giftaffald. Miljøskade-
problemerer imidlertid udbredte i hele Fællesskabet. 
I visse tilfælde, foreksempel med forurenet jord eller 
forsømte byområder, er problemerne ofte større i 
udviklede områder, der nu er i industriel tilbagegang, 
end i mindre udviklede regioner. 
Når den regionale udrustning med infrastruktur be­
tragtes, er fremgangsmåden ikke at undersøge, i hvor 
stor udstrækning de svagere regioner er mindre ud­
viklede end de stærkere, men at sammenligne den De fysiske krav til ny miljøinfrastrukturer vanskeli­
ge at vurdere. Gentagne ændringer i miljøpolitik og 
-normer, usikkerhed med hensyn til den fremtidige 
økonomiske vækst og ændringer i teknologi kompli­
cerer billedet, mens der mangler omfattende oplys­
ninger om de eksisterende faciliteter - et problem der 
ikke er begrænset til Europa. Her er målet i vidt 
omfang at angive forskellene i udrustning i Fælles­
skabets regioner. 
Spildevand 
Regionernes evne til at behandle deres spildevand 
varierer meget. I Vesttyskland var forholdet mellem 
kapaciteten til spildevandsbehandling og spilde-
vandsproduktionen 105% i 1988, mens tallet i Irland 
var en tredjedel og i Grækenland kun 11%. Den 
italienske miljøminister oplyste fornylig, at en række 
behandlingsanlæg i Mezzogiomo ikke var i drift, ofte 
fordi de ikke var tilsluttet kloakerings- eller elforsy-
ningssystemerne . 
For at spildevandet kan behandles, må det indsamles, 
hvilket på sin side kræver store investeringer i infra­
struktur. I 1991 var kun 53% af befolkningen i 
Spanien tilsluttet spildevandsbehandjiingsfaciliteter, 
mens tallet i Irland var 44% og i Portugal 31 %. Disse 
procenter kan sammenlignes med 68% (Frankrig) og 
98% (Danmark). 
76 
Kapitel 4 - Udrustningen med infrastrukturer og menneskelige ressourcer 
Tabel 7 
Nødvendige gennemsnitlige årlige investeringer i miljøinfrastruktur 
Spildevand 
fra byer 
mio. ECU Kommunalt 
fast affald 
mio. ECU Industri-/ 
Farligt affald 
mio. ECU Vandforsyning 
mio. ECU 
Grækenland 
Irland 
Italien 
Portugal 
Spanien 
Total 240 
95 
208 
113 
458 35 
20 
15 
35 
19 2 
7 
14 
14 
10 95 
30 
288 
149 
372 
1.114 124 47 934 Total 
mio. ECU 
372 
152 
525 
311 
859 
2.219 
Grækenland: The Cost of Compliance with Environmental Directives in Greece, BCS 1992; 
Irland: The Environmental and Regional Development in Ireland, Jonathan Blackwell and Associates, 1992 ; 
Italien: Environmental Investment Needs in the Lagging Regions, ERL Espaha Industrial Hazardous Waste based on Valutazione delle iniziative 
intraprese net campo delle risorse idriche e delTambiente nell'ambito del QSC 1989-1993 per TItalia, ERL London; 
Portugal: Regional Environmental Development Study in Portugal, SE1A (Industrial Hazardous waste data from ERL Espana); 
Spanien: Environmental Investment Needs in the Lagging Regions, ERL Espana; tal for vandforsyning fra Water Supply Infrastructure needs in the 
Lagging Regions, Ecotec Research and Consulting Ltd. 
Ubehandlet spildevand udledes normalt i floder og 
til sidst i havet. Badevandskvaliteten giver derfor en 
indikation af spildevandsbehandlingssystemets ef­
fektivitet. I Danmark, hvor 92% af befolkningen er 
tilsluttet spildevandsbehandlingsfaciliteter, opfyldte 
96% af strandene normerne i badevandsdirektivet. I 
Spanien opfyldte 90% af strandene normen, men i 
Andalucfa faldt dette tal til 81%, mens tallet for 
Sicilien kun var 78% og i Østtyskland så lavt som 
68%9. Tallet for Det Forenede Kongerige er også 
relativt lavt på 76%. 
Fast affald 
Kommunalt fast affald kan bortskaffes ved forbræn­
ding, kompostering, genbrug eller opfyldning. Op­
fyldning er den mest almindelige og billigste metode, 
men for at sikre at opfyldningspladserne opfylder 
miljønormerne - således for eksempel at forurenet 
vand ikke siver ned i grundvandet - må de kontrol­
leres. I Portugal blev 62% af det kommunale faste 
affald i 1989 bortskaffet på ukontrollerede pladser, 
og dette tal stiger til 93% i Algarve' . I de fattigste regioner af Spanien blev 38% af affaldet bortskaffet 
på sådanne pladser i 1990 og 71% i Castilla La 
Mancha' , i Italien skønnes det, at 70% af det produ­
cerede affald i Mezzogiomo bortskaffes på uautori­
serede pladser \ 
23 Offentlig vandforsyning og spildevandsrensning i 
medlemsstaterne, 1988/1991 
befolkning 
*• VuwJfortyninfsnei. \M9 
ct i ne E • 
ViodfonyningsnclrCR: 1980; SpildcviivdsrcnsningsnnlKt: B.GR: 1988: 
77 
Kapitel 4 -Udrustningen med infrastrukturer og menneskelige ressourcer 
Bortskaffelsen af industri- og giftaffald er et stort 
problem i alle medlemsstater, og der er ikke enighed 
om, hvilke metoder der skal anvendes. Selv i de 
mindre udviklede regioner har de producerede 
mængder af giftigt og farligt affald nået betragtelige 
højder. Grækenland, foreksempel, producerede om­
kring 450.000 tons om året , men har ingen behand­
lings-eller bortskaffelsesfaciliteter, og det skønnes, 
at Portugal producerede over l million tons farligt 
affald i 1987, hvoraf 82% blev bortskaffet ved ukon­
trolleret opfyldning . 
Vandforsyning 
En korrekt forvaltning af miljøet kræver, at vandfor-
syningsprocessen ikke griber ind i økosystemet. 
Vand er nødvendigt både for industrien og hushold­
ningerne. De fattigere regioner, hvor landbruget er en 
stor vandforbruger, står over for problemer med 
knaphed, sæsonsvingninger i både forsyning og ef­
terspørgsel og en potentiel forurening. Der er perma­nente forsyningsproblemer - 'vand-stress' - i den 
sydlige og sydvestlige del af Spanien, Attiki (GR) og 
Abruzzi og Sardinien (I). Vandknapheden er særlig 
akut i Comunidad Valenciana og Murcia (E). I Irland 
var kun 80% af befolkningen i 1990 tilsluttet det 
offentlige vandforsyningsnet, og 65% i Norte-
regionen i Portugal i 1990 i sammenligning med 99% 
i Frankrig og Det Forenede Kongerige i 1989 
(Fig. 23). 
Selv hvor det offentlige forsyningssystem er relativt 
omfattende, kan den mængde vand, der tabes fra 
systemet, være høj - op til 34% i Spanien og 30% i 
Mezzogiomo i 198715. 
Investeringskrav 
Hvis måling af det oprindelige problems omfang er 
vanskelig, så er omkostningerne ved at opfylde mil-
jønormeme det i endnu højere grad. 
24 Nødvendige gennemsnitlige årlige investeringer for nye 
hovedprojekter i miljøinfrastruktur i Mål nr. 1-regioner, 
1993-2003 
ECU (mio. pr. år) i 900 
Irland Portugal Grækenland Italien Spanien 
Investeringerne pr. år for Grækenland i projekter vedr. industri-/failigt affald er 2 mio. ECU 
78 
Kapitel 4 - Udrustningen med infrastrukturer og menneskelige ressourcer 
Det skønnes, at investeringer på mere end 
900 mio. ECU om året vil være nødvendige til forvalt­
ning af spildevand i Fællesskabets fire fattigste lande 
plus Italien i løbet af de næste ti år for at opfylde 
drikkevandsdirektivet (80/778) og nå en tilslutnings­
procent på 95% (Tabel 7). Disse tal inkluderer imidler­
tid ikke fornyelse af eksisterende men utilstrækkelige 
faciliteter og heller ikke driftsomkostninger, som til­
sammen vil kunne fordoble de nødvendige udgifter. 
Med hensyn til spildevandet fra byerne kræves inve­
steringer i forsyning og fornyelse af kloakker og 
behandlingsfaciliteter. Direktivet vedrørende byer­
nes spildevand (91/271) fastsætter præcise normer, 
som alle spildevandsudtømninger skal opfylde, og en 
tidsplan med udløb den 31. december 2005, på hvil­
ket tidspunkt alle de i direktivet krævede behand­
lingsfaciliteter skal være installeret. Investeringerne 
alene er imidlertid ikke nok til at sikre, at normerne 
opfyldes. Der er mange eksempler på nye anlæg, der 
ligger stille eller fungerer utilstrækkeligt på grund af 
vedligeholdelsesomkostningerne, mangel på uddan­
net personale eller organisatoriske problemer. 
Efterhånden som BNP vokser, vokser også mængden 
af produceret affald. Affaldets sammensætning ændrer 
sig også, idet det organiske materiales andel falder. 
Forsyningen med genbrugs- og forbrændingsfaciliteter 
(som selv skal respektere normer for luftforurening) er 
kostbar. Opfyldning fortsætter sandsynligvis med at 
være den vigtigste bortskaffelsesmetode i en overskue­
lig fremtid, men ligesom der må investeres i forsyning 
med pladser, må der også være effektiv kontrol med 
disse og et beregningssystem, der afspejler de reelle 
omkostninger, og som giver et incitament til begræns­
ning af affaldet og/eller genbrug og hindrer ulovlig 
bortskaffelse. 
Produktionen af giftigt og farligt affald pr. indbygger 
er lavere i de mindre udviklede lande end i de mere 
industrialiserede regioner, men vokser efterhånden 
som industrien udvikler sig. Manglende håndhævel­
se af lovene, lokal modstand mod faciliteternes pla­
cering og andre politiske problemer er vigtige for 
begrænsningen af investeringerne. 
Investeringer i vandforsyning er ofte rettet mod tre 
mål: indsamling, rensning og fordeling. Blandt de vigtige problemer, der skal løses, er den eventuelle 
forringelse af grundvandskvaliteten på grund af for­
urening og sikkerheden foren fortsat vandforsyning, 
især i de sydlige dele af Italien og Spanien og Attiki 
i Grækenland. 
De planlagte investeringer vil gøre betydeligt frem­
skridt hen imod en forbedring af behandlingen af 
spildevand og fast affald samt af vandforsyningen i 
de svagere regioner i de kommende år (Fig. 24). De 
samlede udgifter i disse områder vil blive fordoblet 
mellem 1989-93 og 1994-99. 
De forventede ændringer vil blive store, som tilfældet 
med Portugal viser. Behandlingen af spildevand på 
andet niveau vil stige fra 20% til 90% i løbet af de 
næste 6 år, mens andelen af kommunalt affald, der 
bortskaffes under kontrollerede forhold, forventes at 
stige fra 40% i 1990 til 98% i 1999. 
Investeringer i infrastruktur kan have en betydelig 
indvirkning på en regions økonomi, både direkte og 
indirekte. Opførelsen af nye faciliteter skaber be­
skæftigelse både i byggeperioden og når de er i drift. 
Et skøn viser, at 26.000 mandeår i byggeri, entrepri­
ser og levering af udstyr blev skabt som følge af 
projekter, der blev finansieret af strukturfondene og 
medlemsstaterne inden for miljøprojekter i 199316. 
25 Den erhvervsaktive befolknings uddannelsesniveau i 
medlemsstaterne, 1991 
* befolkning (25-64) 
80 r 
B Universitetsniveau 
H Efter obligatorisk 
undervisning 
H DK O 
79 
Kapitel 4 - Udrustningen med infrastrukturer og menneskelige ressourcer 
Regionale forskelle i 
forsyningerne med 
menneskelige ressourcer 
Fællesskabets og regionernes konkurrenceevne af­
hænger ikke blot af udrustningen med fysiske infra­
strukturer, men i stigende omfang af udrustningen 
med menneskelige ressourcer. Effektive undervis­
nings- og uddannelsessystemer kan derfor være vig­
tige for at styrke de komparative fordele. Trods den 
indsats, der er ydet i de seneste år, er skævhederne 
imidlertid stadig meget store. 
En tilpasning af undervisnings- og uddannelsessyste­
merne til dybtgående strukturelle ændringer priorite­
res højt for hele Fællesskabet. Der er behov for at 
reagere på teknologiske fremskridt, som gør eksiste­
rende færdigheder overflødige, og på demografiske tendenser, som reducerer det antal personer, der går 
ind på arbejdsmarkedet. 
Uligheder i uddannelsesniveauer 
Uddannelses- (eller færdigheds-) niveauet for den 
erhvervsaktive befolkning er en grundlæggende in­
dikator for, hvilke menneskelige ressourcer der er til 
rådighed. 
I de Fire fattigste medlemsstater har en stor del af den 
voksne befolkning (mellem 25 og 64 år) ikke gen­
nemgået en skoleuddannelse ud over grundtrinnet 
- 77% i Portugal, 64% i Spanien, 53% i Grækenland 
og 33% i Irland, sammenholdt med et fællesskabs­
gennemsnit på 17%. I de fleste af de mere udviklede 
lande er tallet i realiteten nul (Fig. 25). 
Der er desuden store regionale uligheder i de mindst 
begunstigede medlemsstater. I Portugal foreksempel 
26 Den erhvervsaktive befolknings uddannelsesniveau i mål 
nr.1-områder og ikke-mål nr.1-områder, 1991 
% befolkning (25-64) 
• Mål nr. 1 gennemsnit "| 40 
03 Ikke-mål nr. 1 
Efter obligatorisk gennemsnit 
undervisning 40 
35 
30 
25 
20 
15 
10 Universitetsniveau 
P UK E Eli GR IRL I P UK E Eli GR IRL I 
GR, IRL, P: hele landet har mål nr.l-status; Ingen pålidelige data for Frankrig 35 
30 
25 
20 
15 
10 
<H 5 
80 
Kapitel 4 - Udrustningen med infrastrukturer og menneskelige ressourcer 
varierer andelen af den erhvervsaktive befolkning 
uden skoleuddannelse ud over grundtrinnet fra 69% 
(Lissabon og Tejo-dalen) til 85% (Madeira), 
og i Grækenland fra 38% (Attiki) til 71% 
(Østmakedonien). Befolkningen i byerne er generelt 
bedre uddannet end befolkningen i landdistrikter, 
hvilket afspejler de eksisterende uddannelsessyste­
mers relative ineffektivitet. 
Mønstrene er mere varierede med hensyn til skole­
uddannelsen efter den obligatoriske undervisning 
(Fig. 26). Mens det forholder sig sådan, at de fattigere 
regioner i Fællesskabet haren lavere andel af befolk­
ningen, som har nået dette niveau i sammenligning 
med fællesskabsgennemsnittet, er dette også tilfæl­
det i visse mere velstående medlemsstater, især Det 
Forenede Kongerige og Luxembourg. 
Uligheder i deltagelsesprocenter 
Grundundervisningen og den indledende uddannelse 
er vigtig for at forbedre kvaliteten af den fremtidige 
arbejdsstyrke i medlemsstaterne. Det giver unge en 
bedre chance for at finde deres første arbejde og er 
en væsentlig forberedelse til yderligere undervisning 
og uddannelse. 
I alle medlemsstater gennemgår så godt som hele 
befolkningen op til 15 år (obligatorisk) undervisning. 
I tidens løb vil dette efterhånden nedbryde de store 
uligheder i den opnåede uddannelse, der er beskrevet 
i det foregående afsnit. 
Antallet af unge, der tager undervisnings-/uddannel-
seskurser efter den obligatoriske undervisning, er 
steget væsentligt i Fællesskabet i de seneste år. Der 
har været betydelige fremskridt i de mindst udviklede 
regioner af Fællesskabet. Ikke desto mindre er der 
stadig markante forskelle i andelen af unge mellem 
15 og 19, der forbliver under uddannelse, især mel­
lem de mindre udviklede lande og resten af Fælles­
skabet. I de mere udviklede lande var over 75% af de 
15 til 19-årige under videregående eller højere ud­
dannelse i 1989-90, undtagen i Luxembourg (72%) 
og Det Forenede Kongerige (59%). I de fattigste 
medlemsstater var tallet på omkring 60% eller min­
dre undtagen i Irland (69%). Der er også betydelige forskelle i gruppen fra 20 til 
?4 år. I Nederlandene var 29% af denne gruppe og i 
Danmark og Tyskland (eksklusive de nye delstater) 
27% stadig under uddannelse, mens tallet for 
Grækenland og Portugal var 17% og for Irland 
kun 15%' . Der var imidlertid væsentlige undtagel­
ser. Blandt de mere udviklede lande havde Det For­
enede Kongerige et tal på 15% og blandt de mindre 
udviklede lande havde Spanien 25%. 
En nærmere undersøgelse af oplysningerne om unge 
i alderen 15 til 19 viser, at de høje tal i de mest 
udviklede regioner er et resultat af høje niveauer for 
teknisk og faglig uddannelse. På den anden side er de 
akademiske uddannelsesformer generelt domineren­
de i de mindst udviklede regioner. Det er ofte de 
samme regioner, der er mest berørt af arbejdsløshed 
blandt unge under 25. 
For at reducere de nuværende uligheder er det ikke 
tilstrækkeligt simpelthen at øge kapaciteten i under­
visnings- og uddannelsessystemerne i de mindre ud­
viklede områder. Selv om de er vigtige, giver procen­
terne for antal indskrevne ingen angivelse af 
kvaliteten af kursernes indhold eller af de anvendte 
undervisningsmetoder. Procenterne for omgængere 
og frafald giver en vis indsigt i disse aspekter. Lande 
med lave indskrivningsprocenter har også høje tal for 
omgængere og frafald. I Spanien for eksempel steg 
procenterne for omgængere og frafald i den sekun­
dære undervisning fra 12% i 1988 til 22% i 1992, og 
tallene er også høje i Italien (19%) og Grækenland 
(9,5% i den almene sekundære undervisning og 
24,5% i den tekniske og faglige uddannelse)1 . 
Uligheder i efteruddannelse 
Det er vanskeligt at indsamle og tolke oplysninger 
om efteruddannelse. Eksisterende kilder såsom ar­
bejdsstyrkeundersøgelserne indikerer det store om­
fang af uligheder inden for Fællesskabet, idet andelen 
af 15 til 24-årige i beskæftigelse og under uddannelse 
for eksempel varierer fra 33% i Tyskland til mindre 
end 2% i Grækenland og Portugal i 1991. 
Generelt synes de højest uddannede og de ansatte i 
store firmaer at have størst mulighed for at få mere 
81 
Kapitel 4 - Udrustningen med infrastrukturer og menneskelige ressourcer 
uddannelse, hvilket indebærer problemer for de 
mindst begunstigede regioner med deres ringere ud­
dannede arbejdsstyrke, som hovedsageligt er ansat i 
små og mellemstore virksomheder. Den omstændig­
hed, at der er størst behov for uddannelse i disse 
regioner, hvor der er færrest muligheder, kræver 
foranstaltninger for at øge de tilgængelige mulighe­
der, for eksempel ved bedre forbindelser mellem de 
grundlæggende og de videregående undervisnings-
og uddannelsessystemer. 
Europa-Kommissionen (1994): Energy and Economic and Social Cohesion. KOM (93)645 endelig udg. Se også den 
detaljerede analyse af regionale tendenser i energisektoren i Barcelonas Universitet (1993): Energy and 
socioeconomic indicators in the European Community. Undersøgelse finansieret af Europa-Kommissionen. 
Se W. Vickerman: Analysing the regional impacts of new transport infrastructure: a framework i J. Cuadrado Rouro, 
P. Nijkamp og P. Salva (eds.): Regional Development, Economic Restructuring and Emerging Networks, under 
udgivelse. D. Biehl m.fl. (1986): The Contribution of Infrastructure to Regional Development. 2 bind. Kontoret for 
De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer, Luxembourg. D. Biehl (1991): The role of infrastructure in 
regional development i W. Vickerman (éd.): Infrastructure and Regional Development, European Research in 
Regional Science vol. 1, Pion Ltd., London. 
Se Europa-Kommissionen (1990): The European High-Speed Train Network og Europa-Kommissionen (1993): 
Trans-European Networks: Towards a Master Plan for the Road Network and Road Traffic. EFRU har bevilget 
næsten 7 J) mia. ECU til de svageste regioner i løbet af perioden 1989-93, med omkring ij mia. ECU til sektioner 
af interesse for Fællesskabet. Dette beløb er imidlertid lille i sammenligning med de 1000 til 1500 mia. ECU, der 
skønnes nødvendige for at fuldføre de trans-europæiske transportnet i løbet af perioden 1990-2010 (KOM(92) 
231 endelig udg., II. juni 1992). 
Se R. Doganis, N. Dennis m.fl.: Air Transport Infrastructure Needs in the Lagging Regions, 1994-2000, Rapport til 
GDXVl, Europa-Kommissionen, juli 1991. 
For oplysninger om dette se ACT Consultants, IRPUD and ME&P: The Regional Impact of the Channel Tunnel 
throughout the Community, GDXVI, EF-Kommissionen, 1992. 
Transportministrenes europæiske konference: Trends in the transport sector 1970-1992, 1994. 
Alle data i dette afsnit er taget fra en undersøgelse udført for Kommissionen af Ewbank Preece Ltd.: Analysis of 
statistical indicators of telecommunications in the less favoured regions, 1994. 
Valutazione delle iniziative intraprese nel campo delle risorse idriche e dell ambiente neU'ambito del Quadro 
Comunitario del Sostegno 1989-1993 per iItalia. ERL, London 1993. 
Indicators Ecotec: Beaches meeting the Bathing Water Directive (761160). 
Direccao Geral da Qualidad do Ambiente DGQA (1989). 
Medio Ambiente en Espana. Ministerio de Obras Piiblicas y Transportes MOPT (1990). 
Ministry of the Environment: State of the Environment Report 1989. 
Environmental Investment Needs in the Lagging Regions, ERL Spain. 
Direccao Geral da Qualidade do AmbientelTECN INVEST. 1988 'Estudo de Produçao, Tratamento e Eliminaçao de 
Residuos Tôxicos e Perigosos'. 
Ecotec Indicators for Spain and calculations by the Ministero dell' Ambiente for Italy. 
Sustainahility, Employment and Growth: the Employment Impact of Environmental Policies, Ecotec 1993. 
Tallene vedrørende uddannelsesniveau stammer fra Undersøgelsen vedrørende Arbejdskraft, som klassificerer 
forskellige niveauer i overensstemmelse med den internationale standardklassifikation for uddannelse (ISCED). 
Vedrørende definitioner, se Europa-Kommissionen (1993): Employment in Europe, s. 102. 
Ecotec (1993): Evaluation of Structural Funds Interventions in the Field of Human Resources in Objective I Regions. 
Undersøgelse finansieret af Europa-Kommissionens GD V. 
82 
Kapitel 5 - Nye udefra kommende investeringer og regionerne 
Kapitel 5 Nye udefra kommende investeringer 
og regionerne 
Mobile investeringer i 
Fællesskabet: hvor er de 
mest attraktive mål? 
Regionernes velstand afhænger af deres evne til at 
tiltrække og fastholde produktive aktiviteter. Kende­
tegnene for en region, der tiltrækker økonomisk ak­
tivitet, har tendens til at ændre sig med tiden, hvilket 
også er tilfældet med de betingelser, som selve akti­
viteterne kræver. Historisk set har de økonomiske 
aktiviteters struktur undergået massive forandringer, 
efterhånden som landbruget blev afløst af industrien, 
som, i hvert fald med hensyn til beskæftigelse, har 
mistet betydning, efterhånden som serviceerhverve­
ne er vokset. Inden for industri og serviceerhverv har 
der også været store strukturelle ændringer, da akti­
viteternes omfang er vokset både med hensyn til det 
produktudvalg, der fremstilles, og geografisk. 
Det multinationale selskab er blevet symbolet på de 
moderne økonomiske aktiviteter i slumingen af det 
tyvende århundrede. Disse virksomheder har langt 
større indflydelse på aktiviteterne, end deres størrelse 
lader formode, på grund af den følgeindustri og -ser­
viceydelser, som de skaber, når de etablerer sig for­
skellige steder. Men også uden for den multinationale 
sektor tager små og mellemstore virksomheder til 
stadighed lokaliseringsbeslutninger, hvoraf kun nog­
le er afledt af store virksomheders adfærd. De faktorer, der bestemmer virksomheders lokalise 
ringsadfærd, har været genstand for mange undersø 
gelser. Dette kapitel forsøger ikke at gennemgå re­
sultaterne, men fokuserer i stedet på resultatet af et 
rundspørge blandt firmaer, som blev spurgt, hvordan 
forskellige dele af Fællesskabet levede op til deres 
lokaliseringskrav1. Den fortsætter derefter med at 
undersøge størrelsen og retningen af de direkte uden­
landske investeringer i løbet af perioden 1986-1991. 
Faktorer, der påvirker 
lokaliseringsbeslutninger: 
en kort oversigt 
Rundspørget omfattede 87 firmaer, heriblandt 
17 multinationale, som for nyligt havde taget beslut­
ninger vedrørende placering af deres aktiviteter i 
Fællesskabet. Resultaterne bekræftede vigtigheden 
af de klassiske lokaliseringsfaktorer: 
• markedets nærhed 
• kvalitet og udbud af arbejdskraft 
• passende infrastruktur (transport, telekommuni­
kation osv.) 
• livskvalitet og personlige faktorer 
• kulturelt slægtskab 
83 
Kapitel 5 - Nye Udefra kommende investeringer og regionerne 
• støttepolitik 
• eksistensen af andre firmaer inden for lignende 
aktivitetsområder eller tendensen til koncentra­
tion. 
Ingen af disse faktorer er overraskende, selv om 
identificeringen af tendensen til koncentration kan få 
vigtige konsekvenser for regionerne. Beslutningen 
om, hvor de skulle etablere sig, blev for omkring 
halvdelen af de interviewede firmaer påvirket af øn­
sket om at være tæt på andre virksomheder, der 
udførte lignende aktiviteter. Dette var især tilfældet 
for fremstillingsvirksomheder, som mente, at de ville 
få større udvalg med hensyn til komponentleveran­
dører og specialiseret vedligeholdelsesservice i et 
område, hvor lignende produkter blev fremstillet. 
Komponentleverandører foretrak også at etablere sig 
tæt ved lignende firmaer, af hensyn til både forsyning 
med halvfabrikata og adgang til store kunder. 
Oversigtens resultater på et mere generelt niveau er 
også interessante. For det første viste oversigten, at 
motivet bag beslutningen om at etablere sig eller 
flytte er et ønske om at vinde eller bevare markeds­
andele. Enhedsmarkedet synes at være særligt vigtigt 
i denne henseende. På den ene side så firmaer uden 
for Fællesskabet investeringer i Europa som et mid­
del til at beskytte deres markedsandele. På den anden 
side har mange firmaer inden for Fællesskabet rea­
geret på enhedsmarkedet ved at omorganisere deres 
aktiviteter geografisk. De i det følgende gennemgåe­
de oplysninger bekræfter den store vækst i investe­
ringsstrømmene til Fællesskabet og mellem med­
lemsstaterne i anden halvdel af 1980'eme. 
For det andet valgte de adspurgte firmaer i 75% af 
tilfældene først det land, hvor de ville etablere sig, og 
derefter regionen. I 25% af tilfældene stod det ende­
lige valg mellem regioner i forskellige lande. Dette 
betyder derfor, at i de fleste tilfælde var en regions 
tiltrækning nært forbundet med den pågældende 
medlemsstats tiltrækning, skønt regionen i et betyde­
ligt mindretal af tilfælde synes at være blevet udvalgt 
på grund af egne fortrin. 
For det tredie var det kun i ganske få tilfælde en enkelt 
faktor, der var afgørende for beslutningen. I de fleste tilfælde havde den udvalgte region en særlig kombi­
nation af kendetegn, som bedst opfyldte de kriterier, 
der var blevet stillet af beslutningstageren. 
For det fjerde var direkte omkostningsfaktorer ikke 
altid de mest afgørende. Firmaerne var rede til at give 
afkald på at etablere sig, hvor omkostningerne var 
lavest, til gengæld for andre fordele, selv om disse 
ofte implicerede en omkostningsdimension 
- arbejdskraft af høj kvalitet, foreksempel, påvirker 
omkostningerne, hvilket markedernes nærhed også 
gør-
Opfattelser af forskellige 
medlemsstater og regioner 
De undersøgte firmaer blev bedt om at forklare, 
hvorfor nogle lande var med på deres slutlister over 
mulige lokaliseringer og andre ikke. Generelt var de 
hyppigst medtagne medlemsstater Tyskland, 
Frankrig og Det Forenede Kongerige på grund af 
deres store marked. For Tyskland og Frankrig varden 
fysiske beliggenhed på det europæiske fastland vig­
tig, især kombineret med det høje niveau for infra­
strukturforsyning, som de blev anset for at have. 
Disse lande blev også anset for at tilbyde arbejdskraft 
af høj kvalitet, selv om der somme tider blev udtrykt 
bekymring for omkostningerne. For Det Forenede 
Kongerige blev sprog og kultur betragtet som særlige 
fordele, især af udefra kommende investorer fra USA 
og Japan. 
Den anden store medlemsstat, Italien, var meget 
sjældnere på slutlisten end Tyskland, Frankrig og Det 
Forenede Kongerige, tilsynelandende hovedsageligt 
fordi det blev antaget, at investeringer dér indebar 
større risiko end i de andre tre lande. Sprogvanske­
ligheder blev også ofte anført mod Italien, mens 
nogle svarpersoner så den perifere beliggenhed, det 
politiske system og arbejdskraftens lave kvalitet som 
problemer. 
For de mindre medlemsstaters vedkommende 
- Danmark, Belgien, Nederlandene og 
Luxembourg - synes mangelen på et stort nationalt 
marked at 'være en væsentlig faktor, der afholder 
firmaerne fra at medtage dem på slutlisterne. På 
tidspunktet for udarbejdelsen af rundspørget var 
84 
Kapitel 5 - Nye udefra kommende investeringer og regionerne 
virksomhederne først ved at begynde at se 
Fællesskabet som et enhedsmarked. Dette er derfor 
sandsynligvis et overgangsfænomen, som vil ændre 
sig, efterhånden som virksomhederne tilpasser deres 
produktion og markedsføring til den realitet, at der er 
et fuldt funktionsdygtigt enhedsmarked. På den po­
sitive side blev Belgien af investorer ofte betragtet 
som værende i Fællesskabets centrum på grund af 
tilstedeværelsen af Europa-Kommissionen og en 
række multinationale virksomheders hovedsæder. 
Nederlandene blev ofte medtaget som distributions-
sted på grund af de udmærkede havnefaciliteter og 
vejnet samt adgangen til industriområder andre ste­
der. 
Opfattelser af Grækenland, 
Spanien, Irland og Portugal 
Tiltrækningen ved etablering i de svageste medlems­
stater - Spanien, Grækenland, Irland og Portugal -
er særlig vigtig for samhørigheden. De adspurgte 
firmaers opfattelse af disse lande kan opsummeres på 
følgende måde: Irland 
Irland blev anset for at være mere attraktivt end 
Grækenland eller Portugal. Den vigtigste tiltrækning 
lå i, at omkostningerne var lave på grund af lave 
lønninger, lav selskabsbeskatning og rigelige incita­
menter. Dette blev sammen med sproget ofte nævnt 
som grunden til at etablere sig i Irland. Ud fra svarene 
var Irland ved at blive anerkendt som et udmærket 
centrum for elektronik og software og med et dispo­
nibelt udbud af faglært arbejdskraft. 
Hovedårsagerne til ikke at medtage Irland på slutli-
sten var dets perifere beliggenhed og vanskeligheder­
ne ved at transportere varer til det europæiske fast­
land. 
Grækenland og Portugal 
Grækenland og Portugal var kun med på slutlisterne 
i meget få tilfælde. I disse tilfælde var hovedårsager­
ne lave produktionsomkostninger og de høje niveau­
er for tilbudte incitamenter. 
Spanien 
Spanien blev stadig oftere medtaget på slutlister i 
tilfælde, hvor det var vigtigt at være i nærheden af en 
stor befolkning. En række adspurgte firmaer nævnte, 
at for mange produkters vedkommende var det span­
ske marked ekspanderende, efterhånden som økono­
mien udviklede sig, og det var derfor en god afsæt­
ningsmulighed for dem. 
Ud over et ekspanderende marked var hovedårsager­
ne til at medtage Spanien på slutlisten de lave pro­
duktionsomkostninger og de rigelige incitamenter, 
der tilbydes. 
Hovedårsagerne til ikke at medtage landet på slutli­
sten var dets afstand fra den centrale del af 
Fællesskabets marked, som bevirkede logistikpro­
blemer og forhindrede tætte forbindelser til kunder, 
sprogvanskeligheder og, for amerikanske og japan­
ske virksomheders vedkommende, mangelen på kul­
turelt slægtskab. Hovedårsagerne til ikke at medtage de to lande på 
slutlisterne var deres perifere beliggenhed og de der­
med forbundne transportvanskeligheder og høje om­
kostninger, utilstrækkelig infrastruktur, arbejdskraf­
tens lave kvalitet og manglen på særlige færdigheder. 
Nogle virksomheder gav udtryk for vanskeligheder 
ved at 'gøre forretninger' i lande med et lille industri­
elt grundlag og en manglende industriel tradition i 
sammenligning med lande som Tyskland. 
I nogle tilfælde nævntes også specifikke erhvervsre­
laterede årsager, såsom en mangel på servicefacilite­
ter for vedligeholdelse af maskiner. 
Afsluttende bemærkninger 
Det fremgik af rundspørget, at det for mange virk­
somheder, der skulle tage beslutninger om at etablere 
sig, var et centralt spørgsmål, hvordan de skulle 
afveje fordelene ved at være tæt på deres hovedmar­
keder mod de lavere omkostninger og andre fordele, 
der ofte blev forbundet med en fjernere placering. 
85 
Kapitel 5 - Nye udefra kommende investeringer og regionerne 
Rundspørget lader formode, at de regioner, der er 
tættest på Fællesskabets økonomiske centre, vil fort­
sætte med at drage fordel af dette. Andre regioner kan 
måske opveje en sådan fordel ved mindre overfyld­
ning, bedre livskvalitet, lavere omkostninger, fi­
nansielle incitamenter osv. Dette gælder især regio­
ner, der ikke er for langt fra disse centre. Det synes 
imidlertid sandsynligt, at multinationale selskabers 
hovedsæder og specialiserede finansielle servicey­
delser fortsat vil befinde sig i de centrale regioner. 
Ved lavere omkostninger og finansielle incitamenter 
har de mere perifert beliggende regioner også været 
i stand til at tiltrække en betydelig mængde investe­
ringer i den seneste tid, især inden for fremstillings­
virksomhed (se nedenfor). Bemærkelsesværdige ek­
sempler omfatter dele af Skotland og Irland 
(Midwest), Lissabon- og Porto-regionerne i 
Portugal, adskillige områder ved den spanske mid­
delhavskyst (Barcelona, Valencia, Malaga), Puglia 
(Bari) i Italien og Thessaloniki-regionen i 
Grækenland, som alle er områder med ret veludviklet 
socioøkonomisk infrastruktur. 
I fremtiden kan de 'perifert' beliggende regioners 
omkostningsfordel blive mindre, efterhånden som 
større økonomisk integration fører til harmonisering 
af makroøkonomiske betingelser og opadgående 
pres på lønniveauerne (se kapitel 11). Der ligger 
derfor en stor opgave for disse regioner i at oprethol­
de eller øge deres tiltrækning for mobile investerin­
ger ved at forbedre deres tilgængelighed og de betin­
gelser, de tilbyder videnbaserede aktiviteter. 
Undersøgelsen har også vigtige konsekvenser for 
organer for regional udvikling, der forsøger at til­
trække investeringer. Den antyder for det første, at 
en kombination af faktorer ofte bestemmer et firmas 
beslutning; for det andet at de afgørende faktorer er 
forskellige i de enkelte tilfælde; for det tredie at 
virksomheder ofte vælger regioner, hvor der allerede 
findes aktiviteter, der ligner deres egne. Endelig an­
førte firmaerne, at lokale erhvervsfremmepolitikker 
og støtte var meget vigtige for deres endelige valg af 
etableringssted. Tendenser i direkte 
udenlandske investeringer2 
En tilbagestående region får to slags fordele ved 
direkte udenlandske investeringer (den kapital, hvor­
med en virksomhed finansierer køb, etablering eller 
udvikling af datterselskaber i udlandet eller erhver­
ver andele i udenlandske selskaber): 
• en kapitalindsprøjtning, der øger investeringerne 
i dens produktive kapacitet og følgelig dens væk­
strate; 
• adgang til de fordele, som multinationale selska­
ber kan give; ofte nævnte eksempler er teknisk 
know-how, den lokale arbejdskrafts mulighed 
for at lære nye færdigheder og ledelsesteknikker. 
Disse fordele vil være større, hvor der er en nyttevirk­
ning for den lokale industri, når det multinationale 
selskab har forbindelse med lokale firmaer. 
Der kan imidlertid være mindst to grunde til, at dette 
gunstige udfald ikke opnås. Den første er, at direkte 
udenlandske investeringer i en produktiv aktivitet på 
grund af den skarpe konkurrence fra det pågældende 
multinationale selskab forhindrer udviklingen af lo­
kale firmaer i den sektor. For det andet udvikler 
udenlandske firmaer ikke altid forbindelser med det 
lokale samfund. 
Ikke desto mindre er det almindeligt accepteret, at en 
afbalanceret udviklingsstrategi, som opnår at tiltræk­
ke og integrere udefra kommende investeringer, i 
betydelig grad kan støtte tilbagestående regioners 
konvergens. Som vist i det følgende er direkte uden­
landske investeringer for disse regioner en stor kapi­
talkilde, som ofte overstiger ydelserne fra struktur­
fondene. 
Vanskelighederne ved måling 
Det er velkendt, at der er vanskeligheder ved målin­
ger til statistikker over direkte udenlandske investe­
ringer. Data indsamles normalt kun på nationalt ni­
veau og udelukker derfor enhver regional analyse. De 
er ofte ufuldstændige. Hvad der defineres som direk-
86 
Kapitel 5 - Nye udefra kommende investeringer og regionerne 
te udenlandske investeringer varierer fra ét land til et 
andet, hvilket også gælder for systemerne for ind­
samling af data. Tal for investeringer fra ét land til et 
andet viser derfor ofte store forskelle i forhold til de 
tal for tilførte investeringer, der skønnes af det andet 
land (det såkaldte asymmetri-problem). 
Disse data bør følgelig behandles med temmelig stor 
forsigtighed. I særdeleshed kan der kun konkluderes 
meget lidt ud fra små forskelle mellem landene. 
Følgende analyse begynder med at gennemgå de 
store globale tendenser i de direkte udenlandske in­
vesteringer. Mens hovedinteressen drejer sig om 
udefra kommende investeringer i Fællesskabet, er 
det også nødvendigt at betragte investeringer foreta­
get af medlemsstaterne i tredjelande, eftersom disse 
to størrelser ofte har forbindelse. I slutningen af 1980'eme steg Japans investeringer i 
udlandet betydeligt og nåede et højdepunkt med 
40 mia. ECU i 1989 mod 15 mia. i 1986 og et 
gennemsnit på 8 mia. i 1984/85. Skønt Japan er en 
stor investor i de asiatiske nabolande, er det også 
klan, at japanske investorer i stigende grad sigter 
mod Fællesskabet, hvilket i høj grad afspejler deres 
ønske om at udnytte de muligheder, der er blevet 
skabt med enhedsmarkedet, som nu effektivt er ble­
vet udvidet til at omfatte de seks lande i Den Euro­
pæiske Frihandelssammenslutning (EFTA). De ja­
panske investeringer i Fællesskabet har tendens til at 
spredes på en lang række økonomiske aktiviteter, der 
ikke blot omfatter fremstillingsvirksomhed, men 
også kommercielle aktiviteter såsom ejendomme og 
finansielle serviceydelser, hvor joint ventures og 
partnerskaber er almindelige. 
Direkte udenlandske investeringer: 
De store globale aktører 
Der er tre store kilder til udenlandske investeringer: 
USA, Japan og Det Europæiske Fællesskab. Ifølge 
Europa-Kommissionens statistikker var de direkte 
udenlandske investeringer i perioden fra 1986 til og 
med 1991 fra Fællesskabet, USA og Japan på i alt 
næsten 370 mia. ECU. Fællesskabet og Japan tegne­
de sig hver for næsten 163 mia. ECU heraf. USA's 
direkte investeringer i udlandet var derfor på i alt 
omkring 48 mia. ECU i denne periode, mindre end 
en trediedel af niveauet for enten Fællesskabet eller 
Japan. Tallene viser også, at investeringer foretaget 
af Fællesskabet og Japan oversteg de tilførte investe­
ringer (især for sidstnævntes vedkommende), mens 
USA var en stor nettomodtager af direkte udenland­
ske investeringer (Fig. 27). 
Dataene inkluderer imidlertid ikke geninvesteret ud­
bytte, som ifølge skøn kan udgøre op til 80% af 
USA's samlede direkte investeringer i udlandet. 
Fællesskabet har været meget begunstiget af USA's 
investeringer, og i 1988 blev de samlede investerin­
ger anslået til omkring 107 mia. ECU. Faktisk har 
mange amerikanske selskaber været i Europa så læn­
ge, at de ikke længere betragtes som udenlandske 
investorer. Udenlandske investorers voksende interesse i 
Fællesskabet afspejles i størrelsen af investeringer i 
tidens løb, skønt der er betydelige svingninger fra ét 
år til et andet. De direkte udenlandske investeringer 
i Fællesskabet var kun 7 mia. ECU i 1986, men nåede 
et højdepunkt på 33 mia. i 1990, før de igen faldt til 
21 mia. ECU i 1991. Derimod var Fællesskabets 
investeringer i udlandet ikke meget anderledes i 1990 
og 1991 (henholdsvis 19 mia. og 27 mia. ECU) end 
i 1986 (22 mia. ECU). Ved en analyse af tendenserne 
i de direkte udenlandske investeringer må der skelnes 
27 Direkte udenlandske investeringsstrømme ind og 
ud af Fællesskabet, USA og Japan, 1986-1991 
300 r mjll. ECU "i J0° 
• Ind 
Fcll«sskabct 
Labenoc priser og vekselkurser Japan 
87 
Kapitel 5 - Nye udefra kommende investeringer og regionerne 
Tabel 8 
Direkte udenlandske investeringer og BNP pr. medlemsstat, 1986-1991 
(løbende priser og vekselkurser) 
B/L 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
NL 
P 
UK % total 
Lande uden for EF 
Direkte investeringer % total 
EF-lande 
Direkte investeringer % total 
BNP 
60 
2,2 
3,2 
0,6 
8,8 
12,7 
3,0 
7,6 
9,3 
1,6 
45,0 14,1 
0,8 
5,0 
0,8 
18,9 
15,9 
5,5 
6,6 
9,3 
3,4 
19,6 3,3 
2,2 
25,0 
1,1 
7,6 
20,0 
0,7 
17,8 
4,8 
0,9 
16,5 
EUR12 100,0 100,0 100,0 
Kilde: Eurostat 
B/L 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
NL 
P 
UK 
TOTAL Tabel 9 
Direkte udenlandske investeringer, 1986-1991 
(mia. ECU) 
EF-lande 
IND UD Lande uden for EF 
IND UD NETTO 
NETTO NETTO 
pr. indbygger) 
20216 
1197 
7093 
1121 
26991 
22777 
7897 
9434 
13303 
4835 
28018 
142882 17024 
4442 
36011 
22 
5188 
45943 
1735 
13372 
22558 
522 
12657 
159474 7123 
2586 
3805 
652 
10364 
14905 
3565 
8951 
10989 
1828 
53017 
117785 5679 
2553 
31151 
81 
3155 
31823 
2059 
7656 
20346 
113 
58818 
163434 4636 
-3212 
-56164 
1670 
29012 
-40054 
7669 
-2643 
-18613 
6028 
9560 440 
160 
740 
2190 
610 
170 
88 
Kapitel 5 - Nye udefra kommende investeringer og regionerne 
mellem strømme mellem Fællesskabet og resten af 
verden og strømme mellem medlemsstaterne. 
Strømme mellem Fællesskabet 
og resten af verden 
Af de direkte udenlandske investeringer, som blev 
foretaget af Fællesskabets lande, er USA den største 
modtager, som tegner sig for 63% af det samlede 
beløb i perioden 1986-91. Disse investeringer kom­
mer stort set fra fire medlemsstater. Igennem denne 
periode var Det Forenede Kongerige langt den største 
investor uden for Fællesskabet med over en trediedel 
(36%) af Fællesskabets samlede investeringer. De tre 
andre store investorer var Tyskland (19% af de sam­
lede), Frankrig (også 19%) og Nederlandene (12%), 
med forskellige andele for de resterende medlems­
stater på kun 14%. 
De direkte udenlandske investeringer i Fællesskabet 
udefra - omkring 120 mia. ECU - er af ret forskellig oprindelse, og kapitalbevægelserne fra Fællesskabet 
til USA bliver ikke gengældt i samme grad. USA 
tegnede sig for gennemsnitligt 25% af de samlede 
udenlandske investeringer i Fællesskabet mellem 
1986 og 1991, idet EFTA-landene var den største 
kilde til direkte udenlandske investeringer med 35% 
af de samlede, næsten tre gange Japans andel (13%). 
De direkte udenlandske investeringer fra EFTA-
landene steg støt op til 1990 og afspejlede en stigende 
integrering med Fællesskabet i årene inden dannel­
sen af Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsom­
råde (EØS) og optagelsesforhandlingerne med 
Norge, Sverige, Finland og Østrig. 
Ligesom Det Forenede Kongerige er den største in­
vestor i tredjelande, er landet det største mål for 
udlandets investeringer i Fællesskabet, hvor det mel­
lem 1986 og 1991 tegnede sig for omkring 45% af 
det samlede beløb. For de andre medlemsstaters ved­
kommende gik større andele i perioden til Frankrig 
(13%), Spanien (9%), Nederlandene (9%), 
28 Direkte udenlandske investeringer i medlemsstaterne, 
1986-1991 
% BNP 
• Ind 
• Ud 
— EUR 12 gennemsnit 
-3 EF-lande Lande uden for EF 
RÆ-DKDF ! NL UK GR E KL P 
Løbende priser og vekselkurser B/LDKDF INLUK GREIRLP -2 
89 
Kapitel 5 '- Nye udefra kommende investeringer og regionerne 
Italien (8%) og Belgien/Luxembourg (6%). Absolutte 
andele er imidlertid tilbøjelige til at være misvisende, 
og det er interessant at relatere de direkte udenlandske 
investeringer fra tredielande i hver enkelt medlemsstat 
til størrelsen af dennes økonomi (målt ved BNP) (Ta­
bel 8). I denne henseende modtog de store økonomier 
i Fællesskabet - Frankrig, Italien og Tyskland (især) -
andele, der var betydeligt mindre end deres økonomiers 
relative størrelse. Undtagelsen var Det Forenede 
Kongerige, der modtog en andel af de direkte udenland­
ske investeringer, der var større end dets andel af 
Fællesskabets BNP (Fig. 28). Irland og Benelux-
landene tiltrak også uforholdsmæssigt store andele af 
de direkte udenlandske investeringer fra lande uden for 
Fællesskabet, mens andelene for andre lande stort set 
svarede til deres andel af BNP. lem 1986 og 1991. Frankrig var det største investor­
land med omkring 30% af de samlede investeringer, 
tæt fulgt af Tyskland med 23%, kun en smule mere 
end Benelux-landene med 22%. Det Forenede 
Kongerige var ansvarligt for stadigt færre direkte 
investeringer i resten af Fællesskabet, efterhånden 
som recessionen satte ind i slutningen af 1980'eme, 
og dets gennemsnitlige andel var på 8% i perioden 
som helhed. På den anden side opretholdtes Det 
Forenede Kongeriges andel af modtagne direkte in­
vesteringer fra andre medlemsstater i perioden på 
20% af totalen. Frankrig, det største investorland, var 
også en stor modtager af direkte investeringer med 
16% af det samlede beløb, mens Spanien og Belgien/ 
Luxembourg også var vigtige mål med henholdsvis 
19% og 14%. 
Investeringer inden for Fællesskabet 
Investeringsstrømme mellem medlemsstaterne er 
også betydelige med et skøn på 150 mia. ECU mel-Det er imidlertid igen interessant at sammenligne 
investeringerne i medlemsstater fra andre dele af 
Fællesskabet med størrelsen af deres økonomier. De 
lande, der i perioden modtog uforholdsmæssigt store 
29 Direkte udenlandske investeringers og EFs strukturfondes 
betydning for de svagere medlemsstater, 1986-1991 
% BNP 
3 -
2 -
1 n 7 
EFRU 
Strukturfondsudgifter 
Direkte udenlandske 
investeringer 
• 
EUR12 Spanien Grækenland 
Løbende priser og vekselkurser Irland Portugal • 
90 
Kapitel 5 - Nye udefra kommende investeringer og regionerne 
andele af investeringerne i forhold til deres BNP, var 
Irland, Belgien/Luxembourg, Portugal og Spanien 
(Fig. 28). 
Endelig kan en analyse af tendenserne ske ved at tage 
nettostrømmene mellem medlemsstaterne og deres 
partnere inden for og uden for Fællesskabet, som kan 
standardiseres til sammenligningsformål med be­
folkningen som grundlag. Det ser ud til, at de direkte 
udenlandske investeringer bidrager til samhørighe­
den, og at de fire fattigste medlemsstater alle er 
nettomodtagere. Nettoinvesteringerne udtrykt pr. 
indbygger er højest i Irland fulgt af Spanien, som er 
langt den største nettomodtager i absolutte tal. Det 
Forenede Kongerige, det femtefattigste land, er også 
nettomodtager. Alle andre medlemsstaterer nettobi­
dragydere undtagen Belgien/Luxembourg (Tabel 9). 
Direkte udenlandske 
investeringer sammenlignet 
med strukturfondene 
Sammenligninger mellem de overførsler, der er mod­
taget fra Fællesskabets strukturfonde, og de direkte 
udenlandske investeringer er fyldt med statistiske 
vanskeligheder og kan kun betragtes som en generel 
angivelse af de involverede relative størrelser. For tre 
af de Fire hovedmodtagere af bistand fra strukturfon­
dene - Spanien, Portugal og Irland - har de registre­
rede direkte udenlandske investeringer haft tendens 
til at være større end Fællesskabets regionalstøtte. 
Dette har især været tilfældet med Spanien, hvor de 
direkte udenlandske investeringer gennemsnitligt 
var omkring Fire gange større end støttebeløbene i de 
seks år fra 1986 til 1991 (Fig. 29). I Portugal og Irland 
var de to størrelser mere ens i perioden, især i de 
tidligere år, selv om begge oplevede en væsentlig 
stigning i de direkte udenlandske investeringer i de 
senere år, hvilket hæver gennemsnittet for perioden. 
I Grækenland var overførslerne fra strukturfondene 
derimod gennemsnitligt det dobbelte af værdien af 
investeringerne i denne seksårs-periode. 
Den forsigtige konklusion, der kan drages ud fra disse 
sammenligninger, er, at i de fleste tilfælde - især Spa­
nien - er de direkte udenlandske investeringer mindst lige så vigtige som Fællesskabets regionalstøtte som 
kilde til kapitaldannelse i de mindre udviklede områ­
der. Den relativt stærke vækst, der fandt sted i anden 
halvdel af 1980'eme i Spanien, Portugal og Irland, 
skyldes næsten helt sikken til en vis grad sådanne 
investeringer, selv om den omstændighed, at væksten 
var stærk, sandsynligvis også har fået udenlandske 
virksomheder til at investere i disse lande. 
Irland er det største mål både for udenlandske inve­
steringer udefra og for investeringer fra medlemssta­
terne i forhold til sin størrelse. De kommer hovedsa­
geligt fra USA, men også Det Forenede Kongerige 
er vigtigt, mens Fællesskabets andel af de samlede 
direkte udenlandske investeringer i Irland havde fal­
dende tendens mellem 1986 og 1991. De direkte 
udenlandske investeringer har ført til etablering af et 
moderne produktionsgrundlag i industrier som elek­
tronik og medicinalvarer. Den kapitalintensive ka­
rakter af en stor del af disse investeringer og den 
relative mangel på lokale forbindelser har imidlertid 
bidraget til et ret lavt beskæftigelsesindhold i den 
økonomiske vækst (se Kapitel 2). 
Grækenland har tiltrukket relativt lave niveauer af in­
vesteringer, og de gennemførte investeringer er ofte 
knyttet til turismen inden for områder som hoteller og 
catering, som ikke skaber muligheder for at lære fær­
digheder, der er relevante i industri med høj værditil­
vækst. 
Næsten halvdelen af investeringerne i Portugal kom­
mer fra Det Forenede Kongerige. De direkte udenland­
ske investeringer steg betydeligt (blev i realiteten tre­
doblet i nominelle tal i anden halvdel af 1980'eme). 
Tekstiler, bankvirksomhed og engroshandel er frem­
trædende blandt de pågældende sektorer, og investerin­
gerne er utvivlsomt blevet tiltrukket af omkostnings­
hensyn, hvor Portugal udnytter sin fordel ved de lave 
lønninger. Det kan bekymre, at de direkte udenlandske 
investeringer måske ikke har bidraget tilstrækkeligt til 
den industrielle diversificering, og at de nødvendige 
færdigheder ikke bliver lært. Mangelen på infrastruktur 
er en hindring, især på grund af den perifere beliggen­
hed, men situationen ændres hurtigt. 
Der har været massive stigninger i de direkte uden­
landske investeringer i Spanien i løbet af 1980'erne, 
91 
Kapitel 5 - Nye udefra kommende investeringer og regionerne 
Tabel 10 
USAs investeringer i nye fabrikationsvirksomhed 
i Europa, 1986-1989 
Det Forenede Kongerige 
Frankrig 
Irland 
Nederlandene 
Vesttyskland 
Spanien 
Belgien 
Italien 
LuxembOv.g Antal 
fabrikker 
68 
30 
28 
15 
12 
6 
5 
5 
5 Antal 
arbejdsplad 
ser Vigtigste investeringsområder 
7100 
2900 
2700 
1000 
1400 
800 
750 
500 
300 Scotland, Wales, Midlands 
Ile-de-France, Bassin Parisien, Méditerranée. 
Centre Est, Côte d'Azur 
Dublin, Cork 
Brabant, Limburg, Randstad 
Baden-Wurttemberger, Bayern, NRW 
Cataluna, Valencia 
Vlaanderen 
Nord Ovest, Lombardia, Nord Est 
Total 174 17450 
Kilde: BCl 
Tabel 11 
Japanske investeringer i ny fabrikationsvirksomhed 
i Europa, 1986-1989 
Antal 
fabrikker 
Det Forenede Kongerige 
Vesttyskland 
Frankrig 
Spanien 
Nederlandene 
Italien 
Irland 
Belgien 
Luxembourg 
Total 
Kilde: BCl 59 
24 
23 
11 
9 
8 
7 
5 
1 
147 Antal 
arbejdsplad 
ser Vigtigste investeringsområder 
11400 
3400 
3600 
1400 
450 
1600 
600 
450 
100 
23000 Wales, Midlands, North, South 
Nordrhein-Westfalen 
Bassin Parisien, Elzas, Lorraine, Ile-de-France, 
Centre Est 
Cataluna, Valencia 
Brabant, Limburg 
Nord Ovest, Lombardia, Nord Est 
Dublin, Cork 
Vlaanderen 
92 
Kapitel 5 - Nye udefra kommende investeringer og regionerne 
tilsyneladende mere end i noget andet medlemsland. 
De er hovedsageligt kommet fra andre fællesskabs­
lande og er fortrinsvis gået til transportudstyr, teksti­
ler, kemiske produkter og metalprodukter. Der har 
også været betydelige udenlandske investeringer i 
bankvirksomhed og engroshandel. De udenlandske 
investeringers brede grundlag i Spanien har sandsyn­
ligvis bidraget til den generelle indsats for at øge 
kvalifikationerne, især inden for lederskab. 
Som allerede bemærket er Det Forenede Kongerige den 
største modtager af udefra kommende investeringer, og 
som anført i undersøgelsen af lokaliseringsfaktorer 
ovenfor synes dette at stå i forbindelse med kulturelt 
slægtskab og sproget. Det Forenede Kongerige er imid­
lertid det største mål for udenlandske investeringer fra 
ikke-engelsktalende lande som EFTA-landene. Da en­
gelsk ofte er det foretrukne andet sprog, må dette 
resultat behandles med forsigtighed. Det Forenede 
Kongerige synes at have været det eneste store land, 
som har haft held til at tiltrække betydelige investe­
ringsbeløb til sine perifert beliggende, tilbagestående 
regioner, snarere end til de centrale, succesrige regio­
ner. Fremgangsmåden i Det Forenede Kongerige kan 
derfor være af interesse for andre (se Kapitel 10). 
Direkte udenlandske 
investeringer: 
fremstillingsvirksomhed 
Det er interessant at betragte resultaterne af en under­
søgelse af karakteren af USA's og Japans investerin­
ger i nye fabrikker i Fællesskabets regioner. Som 
anført ovenfor blev indførelsen af det europæiske 
enhedsmarked en ny ansporing for firmaer udefra, 
ikke blot til at sælge til Fællesskabet, men til at 
producere i dette i anden halvdel af 1980'eme. USA 
og især japanske firmaer har udvidet deres operatio­
ner i EF ved både værdipapirinvesteringer og inve­
steringer i nye fabrikker (Tabel 10 og 11). 
Amerikanske virksomheder 
Amerikanske koncerners direkte investeringer i 
fremstillingsvirksomhed var meget koncentreret i to 
lande, nemlig Det Forenede Kongerige og Tyskland. 
Frankrig, Italien og Nederlandene fulgte noget efter. Sammenlignet med 1960'erne og 1970'erne forblev 
den regionale fordeling af de direkte investeringer 
omtrent den samme i 1980'eme. 
Af særlig betydning er investeringer i nye fabrikker i 
regionerne, som er den type investering, der værdsættes 
højt af medlemsstaterne, fordi den ofte medfører nye 
aktiviteter, teknologier, ledelsesfærdigheder osv. I pe­
rioden fra 1986 til 1989 blev næsten to femtedele af de 
amerikanske investeringer i nye fabrikker placeret i Del 
Forenede Kongerige. Aktive regionalpolitikker (udvik­
lingsstøtte og -organer) ledte en stor del af disse til 
udviklingsområder, især Skotland og Wales. 
Nummer to og tre på listen over mållandene for disse 
investeringer var Frankrig (30 fabrikker) og Irland 
(28 fabrikker). I Frankrig er der en klar koncentration i 
området i og omkring hovedstaden (Ile-de-France og 
Bassin Parisien) og i områderne i syd (Méditerranée, 
Rhône-Alpes, Auvergne og Côte d'Azur). Intematio 
nåle transport- og telekommunikationsforbindelser og 
talrige fremragende tekniske og videnskabelige centre 
synes at have skabt et attraktivt investeringsklima for 
amerikanske firmaer i disse regioner. 
Til trods for at Irland er et af de mindste markeder i 
Fællesskabet, har dets sprog, kulturelle bånd, unge 
kvalificerede arbejdskraft, skattelettelser og andre 
støtteordninger samt markedsføringsindsatsen fra 
IDA (Irlands industriudviklingsmyndighed) tiltruk­
ket mange investorer fra USA. 
Japanske virksomheder 
Som nævnt ovenfor steg de japanske direkte uden­
landske investeringer betydeligt i 1980'eme. Ifølge 
et nylig gennemført rundspørge blev næsten en fjer­
dedel af de 270 japanske selskaber, der svarede, 
motiveret til at investere i Europa (Jetro 1990) som 
et skridt i retning af en global forretningsstrategi. Den 
anden grund var at dække en voksende efterspørgsel 
ved lokal produktion i stedet for eksport, og den 
tredje at opfylde de europæiske forbrugeres behov. 
Af alle disse grunde begyndte japanske producenters 
deltagelse i europæisk erhvervsliv at tage fart i sidste 
halvdel af 1980'eme, og der var 529 virksomheder i 
drift eller med planlagt drift i Europa i 1990. 
93 
Kapitel 5 - Nye udefra kommende investeringer og regionerne 
Det Forenede Kongerige (133 firmaer), Frankrig 
(95 firmaer) og Tyskland (89 firmaer) er de tre vigtigste 
europæiske lande, hvor japanske producenter har ten­
dens til at etablere sig. Op til midten af 1960'eme var 
der kun 28 japanske producerende virksomheder i Det 
Forenede Kongerige, mindre end i Frankrig (35 firma­
er) og Tyskland (36 firmaer). Efter 1985 steg de japan­
ske investeringer i fremstillingsvirksomhed i Det For­
enede Kongenge hastigt i en lang række sektorer, idet 
antallet af firmaer oversteg antallet i Tyskland i 1986 
og antallet i Frankrig i 1988. Japanerne er også meget 
aktive investorer i Sydeuropa, med Spanien (55 firma­
er) som langt det vigtigste mål og med de største 
investeringer inden for kemiske produkter, ingeniør­
virksomhed, elektronik og køretøjer. 
Ï løbet af perioden fra 1986 til 1989 etablerede 147 ja­
panske firmaer sig i Europa, 59 i Det Forenede Kon­
gerige. Samtidig med etablering i den sydøstlige del 
af England har japanske firmaer ligesom amerikan­
ske etableret sig i en lang række perifert beliggende 
regioner i Wales og mod nord. Også i Frankrig udvi­
ser japanske firmaer et lignende geografisk mønster 
som deres amerikanske modstykke, bortset fra at 
flere har slået sig ned i den nordøstlige del (Alsace 
og Lorraine) end i det sydlige solbælte. 
I Tyskland er Nordrhein-Westfalen den vigtigste pla­
cering for japanske virksomheder, og deres tilstede­
værelse dér går tilbage til perioden umiddelbart efter 
krigen. I 1960'eme og 1970'erne skabtes et japansk 
centrum i Diisseldorf, som virkede som en magnet og 
tiltrak yderligere japanske investeringer. 
Afsluttende bemærkninger 
Fællesskabets medlemsstater har været stærkt involve­
ret i direkte udenlandske investeringer, både som inve­
storer i Europa og i resten af verden og som modtagere 
af investeringer fra Japan, USA og EFTA-landene. Dette har næsten helt sikkert bragt store fordele for 
de nationale og regionale økonomier, selv om virk­
ningens omfang og an varierer fra ét tilfælde til et 
andet, alt efter kvaliteten af den skabte beskæftigelse 
og omfanget af etablerede lokale forbindelser'. 
En enkelt medlemsstat, Det Forenede Kongerige, har 
tiltrukket en uforholdsmæssig stor andel af investeringer­
ne i Fællesskabet udefra. Kulturelle faktorer i alminde­
lighed og det engelske sprog i særdeleshed synes at have 
været vigtige grunde hertil, men det Forenede Kongerige 
er også, som bemærket, det største mål for investeringer 
fra ikke-engelsktalende lande. 
Det ser også ud til, at de, der foretager direkte udenland­
ske investeringer, også er modtagere, idet store investe­
ringer fra medlemsstater som Frankrig og 
Benelux-landene i stort omfang modsvares af de mod­
tagne investeringer. Lande som Spanien, Irland og 
Portugal modtager imidlertid langt flere investeringer 
end de selv foretager i udlandet. Den store mængde 
direkte udenlandske investeringer i Spanien både fra 
Fællesskabet og udefra bekræfter, at det i stadig højere 
grad betragtes som en gunstig placering for nye aktivi­
teter. Der er opmuntrende tegn for de svagere medlems­
stater på, at en indsats for at tiltrække direkte udenland­
ske investeringer til deres regioner kan betale sig (se 
Kapitel 10). 
Endelig må enhver resterende frygt for følgerne af 
udenlandske selskabers investeringer i Fællesskabet, 
som for øjeblikket synes at fokusere på japanske firma­
er, dæmpes ved tanken om, at der i tidligere perioder 
var samme bekymring over de amerikanske multina­
tionale selskaber. Efterhånden som tiden går, bliver 
disse i mange tilfælde ikke længere betragtet som uden­
landske producenter, men ses som integrerede og væ­
sentlige for de nationale og regionale samfund, hvor de 
er placeret. 
Nederlandenes økonomiske institut og Ernst and Young (1993): New location factors for mobile investment in Europe. 
Regional Development Studies No. 6. Undersøgelse finansieret af Europa-Kommissionens GD XVI. 
Dataene til analysen af de direkte udenlandske investeringer er taget fra 
(i) Europa-Kommissionen (1994): Direct Investment in the Community, 1984-91 Eurostat Emne 6, serie D. 
(ii) Europa-Kommissionen (1991): Foreign Direct Investment in the Peripheral Member States. 
Se Greenaway, D (1993): Trade and Foreign Direct Investment in The European Community as a World Trade 
Partner, European Economy No. 52, EF-Kommissionens GD II. 
94 
Kapitel 6 - Forskningens og den teknologiske udviklings rolle i regionerne 
Kapitel 6 Forskningens og den teknologiske 
udviklings rolle i regionerne 
Mange af årsagerne til skævheder i den økonomiske 
udvikling kan spores til skævheder i produktivitet og 
konkurrenceevne. Selv om de ikke er de eneste fak­
torer, er forskning og teknologisk udvikling (FTU) 
samt, mere generelt, evnen til at innovere og forbedre 
især produkter og processer væsentlige elementer for 
den regionale konkurrenceevne. Dette kan på sin side 
føre til en stigning i det regionale output ved øget 
tværregional og international handel. Nye eller for­
bedrede produkter og processer, lavere omkostnin­
ger, større produktionsfleksibilitet, højere kvalitet og 
hurtigere reaktion på markedet er alle måder, hvorpå 
FTU kan give særlige regioner komparative fordele. 
Den omstændighed, at de fleste faktorer, som frem­
mer FTU og innovation (her defineret som de nød­
vendige skridt - organisatoriske, ledelsesmæssige, 
kommercielle og finansielle samt tekniske - for at 
indføre et nyt eller forbedret produkt eller en proces 
på markedet) i realiteten er kendetegnende for 
Fællesskabets kerneregioner tjener til at understrege 
deres betydning for Fællesskabets indsats for at øge 
den sociale og økonomiske samhørighed. Disse fak­
torer omfatter: 
• veludviklede kommunikationsnet; 
• god videnskabelig infrastruktur; 
• lettere adgang til færdigheder og know-how; • avancerede markeder for tjenesteydelser over for 
erhvervslivet; 
• informationstjenester. 
Set ud fra den regionale udviklings perspektiv er 
FTU og innovation vigtige, for så vidt som de øger 
producenternes evne til at konsolidere sig og diver­
sificere, hvorved de hjælper dem til at opretholde 
eller øge deres konkurrenceevne på et stadigt skif­
tende internationalt marked. Eftersom innovation er 
blevet en fortsat proces, der kræver hurtig indførelse 
af hvert nyt fremskridt, afhænger en regions økono­
miske succes i stor udstrækning af de eksisterende 
muligheder for at sikre løbende adgang til innovation 
og teknologisk udvikling. Succesen afhænger også 
af, hvor stor en del af den lokale indsats, der kan føre 
til nye produkter og processer. 
De svagere regioners problem er derfor dobbelt: at 
skabe og udvikle deres egne lokale FTU-aktiviteter 
og passe den teknologisk udvikling, som finder sted 
andre steder, ind i en specifik regional sammenhæng. 
Mange regioners traditionelle fremgangsmåde har 
været at forsøge udefra at tiltrække førende teknolo­
givirksomheder med veletablerede forbindelser på 
FTU-området. Nyligt gennemførte undersøgelser 
har vist, at gennemsnitligt har udenlandsk-ejede fir­
maer i Spanien1 og Irland2 større tilbøjelighed til at 
gennemføre forskningsaktiviteter end nationale fir­
maer. 
95 
Kapitel 6 - Forskningens og den teknologiske udviklings rolle i regionerne 
30 Udgifter til forskning og udvikling i medlemsstaterne, 1990 
% BNP 
2,5 
1,5 
0,5 
GR Private sektor LJ Offentlige sektor i 3 
IRL I DK B EUR12 NL UK 
PO : 1981 data; DK, GR : 1989 data; E, F : 1991 data 2,5 
1,5 
0,5 
Det er imidlertid ikke sandsynligt, at en sådan stra­
tegi er tilstrækkelig til en bredere indførelse af nye 
teknologier i produktionsgrundlaget. For de svagere 
regioners vedkommende består produktionsgrundla­
get ofte i stor udstrækning af små og mellemstore 
virksomheder, som normalt arbejder inden for tradi­
tionelle sektorer og mangler et udadrettet perspektiv. 
I mange tilfælde er der mangel på kvalificerede folk, 
og hjælpeserviceydelserne er utilstrækkelige 
- såsom traditionel bankpraksis, der hindrer innova­
tion. I sådanne regioner er yderligere investeringer i 
FTU eller en udvidet anvendelse heraf derfor et 
større problem end det i første omgang ser ud til. miske aktører - dvs. af eksistensen af et miljø, som 
begunstiger den hurtige spredning af innovationer i 
hele det lokale samfund. 
Forskelle i FTU: 
en oversigt 
Målinger af 'teknologikløften' mellem medlemssta­
terne viser, at den er betydeligt større end den forskel 
i indkomst pr. indbygger, der omhandles i Kapitel l. 
I mindre begunstigede regioner afhænger den brede­
re indførelse af nye teknologier i produktionsgrund­
laget ikke kun af eksistensen, kvaliteten og graden af 
det teknologiske udbuds tilpasning til den lokale 
efterspørgsel, men også, hvilket er særdeles vigtigt, 
af erhvervsklimaet, herunder iværksætterkulturen og 
graden af samarbejde mellem regionale socioøkono-Et standardmål for FTU-aktiviteternes niveau er 
bruttoudgifter til forskning og udviklin (F&U) ud­
trykt i forhold til BNP (Tabel 12). Fællesskabets fire 
svageste medlemsstater i derme henseende 
- Grækenland, Irland, Spanien og Portugal - har 
niveauer, som er mindre end halvdelen af fælles­
skabsgennemsnittet - på lige over 2% af BNP (Fig. 
96 
Kapitel 6 - Forskningens og den teknologiske udviklings rolle i regionerne 
Tabel 12 
F&U indikatorer for Det Europæiske Fællesskab 
m g o g LU u. S* "• S 
BNP pr. indb. 
1990 
Indeks 
Bruttoudgifter 
til F&U 
% BNP 1990 
indeks 
Erhvervsinvestering °/o 
er î F&U1 
% BNP 1990 
indeks 
Private Investeringer 
(% Bruttoudgifter til F&U)1 
1990 
Statsfinansieret F&U 
« (% totalt budget) 
1988 
Samlede F&U 
videnskabsmænd og 
ingeniører pr. 1000 
erhvervsaktive 19892 
Privatansatte F&U . 
videnskabsmænd og 
ingeniører pr. 1000 
erhvervsaktive 19892 105 139 128 35 69 115 66 103 102 35 93 
1,69 1,54 2,81 0,47 0,87 2,42 0,91 1,38 2,06 0,50 2,21 
85 77 141 24 44 121 46 69 103 25 111 
1,23 0,85 2,02 0,10 0,52 1,48 0,55 0,77 1,11 0,12 1,47 
95 65 155 8 40 114 42 59 85 9 113 
73 57 72 22 60 61 61 56 56 25 67 
1,40 2,28 4,11 0,60 2,19 6,91 0,98 1,85 2,50 0,98 2,83 
4,4 3,8 5,9 1,4 2,2 5,1 5,0 3,2 4,0 1,1 4,6 
2,4 1,5 3,8 0,2 0,6 2,3 1,3 1,3 1,6 0,1 2,1 Œ 
LU 
100 
2,00 
100 
;,30 
100 
65 
3,24 
4,2 
2,2 
P 1988; DK. GR 1989; E, F. 11991 
P, UK 1988; B. F, IRL, 11990 ' 
Kilde: Eurostat CEC (1992), OECD 1992. GDXIl (udledt af OECD data 1992) 
97 
Kapitel 6 - Forskningens og den teknologiske udviklings rolle i regionerne 
31 Forskere og ingeniører i medlemsstaterne, 1989 
pr. 1000 erhvervsaktive 
H Private sektor LLJ Offentlige sektor n 6 
P GR E I DK NL EUR12 B 
P, UK : 1988 data; B, F, IRL, I : 1990 data UK IRL 
30). Trods en fordobling af deres udgifter til FTU i 
forhold til BNP i 1980'eme har Grækenland og Por­
tugal niveauer, der stadig kun er en tredjedel af 
fællesskabsgennemsnittet. 
I Portugal og Grækenland dækkes mere end to tred­
jedele af bruttoudgifterne til F&U af den offentlige 
sektor - omtrent den samme andel af udgifterne, som 
den private sektor tegner sig for i mere avancerede 
lande. Faktisk havde den offentlige sektors andel i 
disse to lande tendens til at stige i 1980'eme. På den 
anden side steg den private sektors andel af bruttoud­
gifterne til F&U støt i det seneste tiår i både Spanien 
og Irland, og i 1992 havde opdelingen mellem den 
offentlige og den private sektor næsten nået fælles­
skabsgennemsnittet. Set fråden regionale udviklings 
perspektiv, er denne større involvering af private 
firmaer i FTU i de svagere regioner et lovende tegn 
på modernisering. Hvad angår arbejdskraft inden for FTU har 
Grækenland og Portugal kun mellem en femtedel og 
en fjerdedel beskæftigede med FTU pr. 1000 ansatte 
(beregnet som fuldtidsbeskæftigelse) i sammenlig­
ning med de mere avancerede medlemsstater 
(Fig. 31). For eksempel har Danmark, med en ar­
bejdsstyrke på næsten 3 mio., flere beskæftigede 
inden for FTU end Portugal og Grækenland tilsam­
men med en samlet arbejdsstyrke på næsten 9 mio. I 
Spanien var andelen af forskere og ingeniører i ar­
bejdsstyrken endvidere kun omkring 50% of fælles­
skabsgennemsnittet (Kort 17). 
Mens forskellen mellem landene fortsat er stor, har 
den haft tendens til at mindskes i tidens løb. I Irland 
steg beskæftigelsen inden for FTU støt i 1980'eme, 
især i erhvervssektoren. I Spanien var vækstraten en 
af de højeste i Fællesskabet i denne periode, på 
omkring 9% om året, med en gennemsnitlig stigning 
i erhvervssektoren på tæt ved 16%'\ 
98 
Kort 17 FoU-ansatte, 1989 
% al det samlede antal FoU-ansatte, 1989 
% af arbejdsstyrken 
0,00 - 0,25 
0,25-0,50 
0,50-0,75 
0,75- 1,00 
> 1,00 
Ingen oplysninger 
DK, IRL, NL, UK-
Kun nationale oplysninger 
D - kun niveau 1-oplysninger 
Q ^ 
* » * 
Kapitel 6 - Forskningens og den teknologiske udviklings rolle i regionerne 
Da FTU-aktiviteter kan karakteriseres som immate­
rielle langsigtede investeringer, der indebæreren høj 
risiko, er det vanskeligere at finde finansieringskil­
der uden for de mere udviklede regioner. I 1989 var 
eksempelvis den samlede disponible risikokapital i 
Portugal og Irland mindre end en fjerdedel af den, 
der var disponibel i Nederlandene. I Spanien var der 
færre midierend i Belgien, hvis befolkning er mindre 
end en fjerdel af Spaniens . 
Nettoresultatet er betydelige handelsunderskud in­
den for teknologi og en høj grad af afhængighed for 
de svagere lande af de stærkere. Spanien er et klas­
sisk eksempel med en eksport, der er mindre end 20% 
af importen, og et teknologiunderskud, der fordoble­
des mellem dets optagelse i Fællesskabet i 1986 og 
1990, hvor det nåede et højdepunkt på næsten 
1,4 mia. ECU, tre gange så meget som for Frankrig 
eller Belgien, og med teknisk assistance som det største element. I Grækenland og Portugal var der 
næsten 38 gange så mange udenlandske patentansøg­
ninger som nationale ansøgninger, i sammenligning 
med for eksempel Italien, Frankrig eller Tyskland, 
hvor tallet var under 5 gange . 
I strengt økonomisk henseende er manglen på viden­
skabelig grundforskning i de svagere regioner min­
dre bekymrende end manglerne ved den anvendte 
forskning eller innovation, der er rettet mod en effek­
tiv indførelse af teknologi i produktionsprocesserne. 
I disse regioner er der også et problem med manglen­
de finansiering af innovationer, hvilket står i forbin­
delse med et finansielt klima, der giver lille adgang 
til risikovillig kapital og andre former for finansie­
ring af innovationer. 
Kort 18 Større "øer" af videnskabeligt baseret innovation, 1991 
Innovationsområde 
100 
Kapitel 6 - Forskningens og den teknologiske udviklings rolle i regionerne 
Innovations-øer 
Nyligt gennemførte undersøgelser har studeret de 
geografiske mønstre for FTU-aktiviteter i 
Fællesskabet. Det mest slående resultat er, at labora­
torier og virksomheder, der er involveret i FTU-
projekter, er meget koncentrede i relativt få 'innova­
tions-øer'. Disse øer er relativt små, mest bymæssige 
områder, med et tæt net af virksomheder og forsk­
ningslaboratorier, der i vekselvirkning udvikler nye 
produkter og produktionsprocesser (Kort 6.2). 
Et lille antal af sådanne øer i Fællesskabet skiller sig 
ud fra resten: Storlondon, Rotterdam/Amsterdam, Ile 
de France, Ruhr-området, Frankfurt, Stuttgart, 
Munchen, Lyon/Grenoble, Torino og Milano. 
Op til tre fjerdedele af alle offentlige forskningskon­
trakter, herunder de fællesskabsstøttede, skønnes at 
være koncentreret disse få steder. De arbejder også 
ofte tæt sammen som en del af et meget eksklusivt 
netværk. Størstedelen af de forskningsbaserede inno­
vative aktiviteter i Fællesskabet involverer derfor 
laboratorier og virksomheder, der ligger i denne in­
novative kerne. Derimod deltager laboratorier og 
virksomheder i Fællesskabets perifert beliggende re­
gioner kun i 5-8% af nettene. 
Yderligere et aspekt ved den geografiske forskellig­
hed angår den type foretagende, der er med i disse 
samarbejdsnet. Jo større afstanden fra disse centrale 
innovations-øer er, jo flere deltagere plejer at være 
laboratorier frem for virksomheder, og jo mindre og 
mere specialiserede bliver projekterne. Endelig er 
FTU-aktiviteterne i Fællesskabets svageste med­
lemsstater ofte koncentreret i nogle få regioner, nor­
malt omkring hovedstæder. I Spanien er det kun 
omkring en fjerdedel af den nationale indsats inden 
for FTU, målt både efter bruttoudgifter til FTU og 
beskæftigede inden for FTU, der finder sted i de 
svageste regioner, som tegner sig for 60% af befolk­
ningen. I Grækenland domineres FTU af Athen, der 
tegner sig for næsten 60% af statsudgifterne og sand­
synligvis helt op til 70% af de private udgifter. I 
Portugal sker næsten 90% af FTU i den offentlige 
sektor i Lissabon og Tejo-dalen, som også tegner sig 
for næsten 50% af erhvervslivets FTU. I Irland var 
næsten to tredjedele af statens bruttoudgifter til FTU og næsten halvdelen af industriens FTU i slutningen 
af 1980'eme koncentreret i den østlige region. I 
Italien sker kun 3% af den private sektors industrielle 
forskning i den sydlige del7, og i 1989 knap 9% af 
den offentlige sektors forskning. 
Selv om denne koncentration i stor udstrækning er et 
resultat af en naturlig proces, hvor knappe midler til 
FTU ofte placeres nogle få steder for at opnå stor­
driftsfordele og rationaliseringsfordele, og selv om 
dette ligger helt på linje med den geografiske forde­
ling af industrier og de stærkere universiteter, er del 
stadig nødvendigt at sikre, at resultater og know-how 
overføres til virksomheder i svagere regioner. 
Strukturelle faktorer 
bag ulighederne 
Små virksomheder betragtes ofte som en vigtig kilde 
til innovation. Samtidig har deres evne til innovation 
sine grænser, og ofte har de ikke de nødvendige 
ressourcer til at reagere på hurtige teknologiske æn­
dringer på stadigt mere globale markeder og udvik­
lingen af nye produkter af stadig højere kvalitet, som 
det indebærer. Problemerne er mere graverende for 
firmaer i de svagere regioner. Nogle mener, at den 
største vanskelighed for små virksomheder her ikke 
så meget er deres størrelse, som deres isolation8. 
Små virksomheder i de mindre udviklede regioner 
må også kæmpe med voksende konkurrence. Denne 
stammer delvist fra producenter i mindre udviklede 
lande, som gradvist vinder frem på markeder, som 
tidligere var enemærker (somme tider på grund af 
beskyttelse) for firmaer i de mere udviklede lande. 
Ligeledes er der konkurrencemæssigt pres fra lande 
i forreste række såsom Japan, som sætter normen 
med hensyn til hurtigt skiftende innovationsmønstre 
og kort levetid for produkter. 
Små virksomheder i de svagere regioner har vanske­
ligt ved at konkurrere med producenter i udviklings­
lande med hensyn til lønomkostninger. På den anden 
side må de i forsøg på at komme ind på områder med 
højere teknologi bringe sig på højde med det kræven-
101 
Kapitel 6 - Forskningens og den teknologiske udviklings rolle i regionerne 
BFTU og strukturfondene 
EF-regionalpolitikkens hovedmål er at reducere 
regionale skævheder i Fællesskabet ved at skabe 
de nødvendige betingelser for en vedvarende øko­
nomisk vækst i de svagere regioner. Da dette i stor 
udstrækning afhænger af de regionale økonomiers 
evne til at anvende teknologi, skabe innovation og 
gøre forskningsindsatsen brugbar på markedet, er 
støtte til FTU et område af strategisk betydning for 
strukturfondene. 
Strukturfondene har hidtil søgt at fremme regioner­
nes forsknings- og teknologikapacitet, normalt ved 
at styrke FTU-infrastrukturerne. (i Portugal har 
støtte under FSR for eksempel bidraget til at skabe 
over 50 nye FTU-faciliteter og til at forbedre og 
styrke næsten 100 eksisterende) og ved foranstalt­
ninger rettet mod at gøre brug af nye talenter og 
øge virksomhedernes indsats inden for innovation 
og teknologi. Disse FTU-relaterede aktioner udfor­
mes og ledes hovedsageligt af de nationale og 
lokale myndigheder, mens Kommissionens rolle er 
begrænset til at opstille brede retningslinier og give 
den nødvendige rådgivning og tekniske bistand. 
Men strukturfondenes bidrag til FTU i de svagere 
regioner har været væsentlig, både kvalitativt og 
kvantitativt, især siden reformen i 1988.1 kvalitativ 
henseende har strukturaktionerne medvirket til at 
gøre de offentlige myndigheder bevidste om den 
teknologiske udviklings strategiske betydning for 
den regionale produktivitet, lettet deltagelse i 
FfU-rammeprogrammet ved at styrke infrastruk­
turen og fremmet forbindelser mellem universite­
ter og industri samt øget den private sektors enga­
gement i FTU-aktiviteter. 
I kvantitativ henseende bidrog strukturfondene 
med over 3,5 mia. ECU til FTU-relaterede aktio­
ner, herunder støtte til telekommunikation, i perio­den 1989-1993 (Tabel 13) gennem programmer 
som Ciencia i Portugal, forsknings- og teknologi­
planen for Grækenland, det videnskabelige infra­
strukturprogram for Spanien, forsknings- og tek­
nologidelprogrammet inden for det irske 
operationelle industriudviklingsprogram og det 
nationale FTU-program for Italien (Ricerca e Svi-
luppo Tecnologico). Desuden blev en række FTU-
relaterede fællesskabsinitiativer iværksat i denne 
periode - specielt STRIDE (400 mio. ECU) med 
det mål at styrke de støttede regioners forsknings-, 
teknologi- og innovationskapacitet, mens PRIS­
MA, ENVIREG, EUROFORM, VALOREN og 
TELEMATIQUE alle havde et stærkt regionalt 
innovationselement. 
Gennemsnitligt har mål nr. 2-regioner brugt struk­
turstøtte til FTU ca. tre gange så meget som mål nr. 
1 -regioner (9% af den samlede støtte i første tilfæl­
de, 3% i andet), fortrinsvis på grund af deres mere 
udviklede industristruktur og større adgang til 
FTU-faciliteter. I absolutte tal er udgifterne størst 
i mål nr. 1-regioner på grund af den måde, hvorpå 
bistanden er koncentreret i disse områder. 
Fællesskabets bidrag, herunder rammeprogram­
met, til bruttoudgifterne til F&U er nu omkring en 
femtedel for Irlands vedkommende og en trediedel 
for Portugal. 
Udviklingsprogrammerne indebærer en stor ind­
sats for at løse kvalifikationsproblemet gennem 
uddannelse. Ciencia-programmet i Portugal har for 
eksempel oprettet 2.212 legater til forskeruddan­
nelse på Master- og Ph.D-niveau, mens PEDIP-
programmet, der fokuserer på industriens behov, 
har støttet 754 uddannelsesprojekter. Det skønnes, 
at disse to initiativer tilsammen vil øge antallet af 
uddannede forskere og ingeniører med over 60% i 
forhold til niveauet i 1988. 
102 
Kapitel 6 - Forskningens og den teknologiske udviklings rolle i regionerne 
Tabel 13 
Skøn over strukturfondsstøtte til FTU1 i FSR (%) 
Mål 1 Mål 2 
. _: 
Belgien - 13,3 
Danmark - 12,8 
Tyskland - I4,l 
Grækenland 1,0 -
Spanien 2,0 9,7 
Frankrig 1,1 10,7 
Irland 4,0 
Italien 4,9 20,9 
Luxembourg - 0,0 
Nederlandene - 7,9 
Portugal 2,4 
Det Forenede Kongerige 2,1 5,3 
EUR12 2,7 9,3 ! 
I —^_^_—— ii 
Disse foranstaltninger dækker et bredt spektrum af aktioner relateret til FTU og innovation såsom information, forskningsparker, infrastruktur, i 
universiteter, uddannelsesprogrammer, opførelse af nye FTU-centre, laboratorieudstyr, leknologioverførselscentre, forbindelser mellem ! 
forskning/industri, demonstrationsprojekter. 
Kilde: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber \ 
de tempo inden for produkt- og procesinnovation, 
som sættes af firmaer i de mere velstående regioner 
af Fællesskabet samt i USA og Japan. 
Ved at vælge en moderniseringsstrategi i de svagere 
regioner baseret på innovationer og indførelse af ny 
teknologi, som modsætning til en strategi baseret på 
de komparative fordele ved at specialisere sig i 
lavtlønsproduktion, må regionale planlæggere løse 
ikke blot et forsyningsproblem (mangelen på FTU-
kapacitet og mekanismer til spredning af teknologi), 
men også - og sandsynligvis vigtigere i første om­
gang - et efterspørgselsproblem. 
Dette er et modtagelighedsproblem. Den manglende 
modtagelighed afspejles i det faktum, at små og 
mellemstore virksomheder i svagere regioner ikke 
skaber en efterspørgsel efter resultatet af FTU i form 
af nye produkter og processer. I mange tilfælde mangler den mest basale information om behovet for 
at innovere for at kunne konkurrere på det globale 
marked både i dynamiske og traditionelle sektorer, 
således at sådanne firmaerer ude afstand til med held 
at identificere og udtrykke deres behov for servicey­
delser inden for FTU og innovation. I nogle tilfælde 
er der en utilstrækkelig erkendelse af behovet for at 
styrke specialiserede serviceydelser til erhvervslivet 
for at kunne konkurrere på nye markeder. Faktisk er 
problemet på efterspørgselssiden endnu en udfor­
dring for de svagere regioner. 
Forbedring af efterspørgselssiden er et område, hvor 
den offentlige politik ikke altid har været så nyttig, 
som den kunne have været. De ansvarlige gennem­
tvinger ofte politiske standardforskrifter for innova-
tionsproblemer i stedet for at vælge en fremgangs­
måde baseret på partnerskab mellem den private og 
den offentlige sektor og på etablering af nogle admi-
103 
Kapitel 6 - Forskningens og den teknologiske udviklings rolle i regionerne 
nistrative strukturer, der er fleksible nok til at løse en 
regions virkelige økonomiske problemer. 
Regionale innovationsstrategiermå involverede for­
skellige lokale aktører, især i den private sektor, i 
fastlæggelsen af politiske prioriteter og gennemfø­
relsen af innovationsfremmende foranstaltninger. 
Det er imidlertid også vigtigt at bemærke, at en 
snævert defineret lokal fremgangsmåde må undgås, 
eftersom det kan undergrave svagere regioners mu­
ligheder for at drage fordele af synergien med andre 
politikker og aktører på nationalt og europæisk ni­
veau. Dette er især tilfældet med teknologi, som pr. 
definition er en international proces, der ikke er 
begrænset af nationale grænser, og som er en af de 
drivende kræfter bag den stadigt voksende interna­
tionalisering af økonomien. 
J. Molas: La empresa espahola ante la investigacion y la politico tecnolôgica. Arbor CXLI, 554-555 
(Februar-Marts 1992), 185-208 pp. 
Circa Group Europe: Thematic evaluation of the impact ofCSFsfor Research and Technology in Greece, Ireland 
and Portugal, C EC Draft report, Bruxelles 1993. 
MA. Quintanilla: Recursos del sistema de Ciencia y Tecnologfa en Espana, Arbor CXU, 55.4-555 
(Februar-Marts 1992) 31-76 pp. 
U. Muldur: Le financement de R&D au croisement des logiques industrielle, financière et politique, Fast-Monitor 
Programme, Bruxelles 1991. 
OECD: Main Science and Technology Indicators, MSTl 1992-1, Paris 1992. 
FAST Maj 1992: Archipelago Europe - Islands of innovation, Ulrich Hilpert; Prospective Dossier No.l : Science, 
Technology and Social and Economie Cohesion in the Community. % 
OECD: Reviews of National Science and Technology Policies: Italy, Paris 1991. 
K. Morgan og P. Cooke: The intelligent region: industrial and institutional innovation in Emilia Romagna, 
Regional Industrial Research Report No. 7, University of Cardiff 1991. 
104 
Kapitel 7 - Revurdering af begrebet perifer beliggenhed 
Kapitel 7 Revurdering af begrebet perifer 
beliggenhed 
Begrebet perifer beliggenhed bruges ofte til at forkla­
re, hvorfor visse regioner konsekvent halter bagefter 
udviklingen i andre, mere centralt beliggende regio­
ner. Det ser ud, som om den naturlige ukuelighed, der 
gør det muligt for regionerne at klare ugunstige ud­
viklinger, er meget større i centrale regioner. Der 
synes både det private erhvervsliv og de offentlige 
myndigheder at have flere forbindelser og kontakter 
til modparter andre steder, og dette synes at lette 
tilpasningen til strukturelle ændringer. Dette kapitel 
ser på begrebet perifer beliggenhed, først set ud fra 
nationalstaten og derefter fra Fællesskabet, i lyset af 
de udvidelser i transport- og kommunikationsnette­
ne, der er udsigt til. 
Set ud fra medlemsstaten kan grænse- og kystområ­
der betragtes som perifere. Grænseområderne lider 
under denne perifere beliggenhed, fordi nabolandet 
har andre sociale, økonomiske, retslige og politiske 
systemer. Dette synes at begrænse de økonomiske og 
administrative bånd, der normalt etableres mellem 
tilstødende områder. Dette er tilfældet for både de 
interne grænseregioner i Fællesskabet og i endnu 
større grad for de eksterne grænseregioner. Dertil 
kommer, at landegrænser ofte følger floder, bjer­
grygge eller andre geografiske skel, hvilket yderlige­
re begrænser den gensidige påvirkning og samarbej­
det på tværs af landegrænserne. Kystregionerne kan 
betragtes som grænseregioner, der er adskilt fra deres 
naboer af havet. Fællesskabets grænse- og kystregio­ner er beskrevet nedenfor med fokus på, hvad de har 
til fælles samt deres store forskelligartethed. 
Mens grænseregionerne ofte ligger i nogen afstand 
fra de nationale politiske og økonomiske magtcentre, 
har flere af dem en central beliggenhed ud fra et 
fællesskabssynspunkt. Fællesskabets centrale i mod­
sætning til perifere regioner er identificeret nedenfor 
ud fra, hvor tilgængelige de større europæiske centre 
for økonomisk aktivitet er for forretningsrejsende 
med base i disse regioner. Derefter undersøges den 
potentielle effekt af de forbedringer i Fællesskabets 
vej-, jernbane- og flynet, der er planlagt med henblik 
på at reducere den tid, det tager at nå disse økonomi­
ske centre. 
Kyst- og grænseområder 
Fællesskabet haren kystlinje på mere end 60.000 km. 
Områderne ved kysten høster nogle vigtige fordele 
af deres beliggenhed, idet de generelt betragtes som 
et rart sted at bo, hvilket kan tiltrække erhvervsvirk­
somheder. Turismen har f.eks. en tendens til at være 
særlig veludviklet i kystregionerne. Fiskeindustrien 
spiller også en væsentlig rolle i de fleste kystregioner, 
selv efter den forventede reduktion af overkapacite­
ten. Virksomheder indenfor andre aktivitetsområder 
kan tiltrækkes af havnebyer med adgang til havet og 
105 
Kapitel 7 - Revurdering af begrebet perifer beliggenhed 
denned til verdensmarkedet samt af transportforbin­
delserne til indenlandske områder, der normalt er 
meget gode, når det gælder de større havnebyer. 
Disse goder er dog ikke fordelt ligeligt på alle regio­
ner. Den tid, det tager at køre til den nærmeste siørre 
havneby, varierer betydeligt fra region til region. 
Kystområder, der ligger et stykke væk fra store hav­
nebyer, kan i mange tilfælde tælles blandt 
Fællesskabets mest perifere regioner. Generelt er 
kystregionerne dog begunstiget af deres beliggenhed 
og rimeligt godt integreret i det europæiske transport­
net. 
Medlemsstaternes landegrænser strækker sig i alt 
næsten 10.000 km. Ca. halvdelen heraf er mellem 
medlemsstater, og den anden halvdel er grænser til 
tredjelande (Tabel 14). 16% af Fællesskabets befolk­
ning bor i, hvad der kan defineres som grænseområ­
der, der udgør 22% af Fællesskabets landmasse. Ud 
af Fællesskabets 184 grænseregioner (eksklusive de 
nye tyske delstater, hvor der nu sker administrative 
reformer) defineret på NUTS III-niveau, har 122 grænser fælles med andre medlemsstater og 
58 med nabolande i det centrale og østlige Europa. 
Set i historisk perspektiv synes de geografiske karak­
teristika, der definerer naturlige grænser, at være 
vigtige determinanter for grænseregionernes økono­
miske vækst. Mens floder letter adgangen til større 
og mindre byer beliggende ved deres bredder, kan 
bjergrygge vanskeliggøre international handel og 
samarbejde og kan forsinke udviklingen på begge 
sider af grænsen. På samme måde er politiske græn­
ser kunstige forhindringer, der på flere måder lukker 
regioner ude fra deres naturlige bagland og lægger 
hindringer i vejen for social og økonomisk udvikling 
(Fig. 32 viser, at det gennemsnitlige BNP pr. indbyg­
ger tenderer mod at være mindre i grænseregioner 
end i andre dele af det pågældende land). 
Der er en markant forskel mellem de spanske, portu­
gisiske, irske, græske og danske grænseregioner og 
dem andre steder. De er meget tyndt befolkede (med 
befolkningstætheder i størrelsesordenen 30-60 ind-
32 Gennemsnitligt BNP pr. indbygger i grænseregioner 
sammenlignet med resten af staten, for medlemsstater, 1991 
Indeks (EURl2= 100) 
140 
120 
100 Grænseregioner 
Resten af staten 
GR E UK NL B DK F D 
Ingen data for IRL, I, P, Østtyskland, Korsika, de franske oversøiske departementer 
106 
Kapitel 7 - Revurdering af begrebet perifer beliggenhed 
Tabel 14 
Fællesskabsgrænser 1992 
c o 
i? CO 
E 
c 
CD 
O T3 
C ro 
CA 
>» •D 
C 
c 
0) 
8 
O o 
c 
ro c o 
ro ^ — ro o. ir i ir (f) i_ 
3 O .Q 
E 
<D 
X 
3 CD 
C 
CD •o c ro i_ 
eu 
XJ 
o ro 
O) 
3 
O 
CL 0) 
gi 
Cl) en c o 
Cl) 
c 
CD 
i_ o u_ 
% Q Q) 
ro 
w to 
E 
0) 
•D 
O) 
E 
E 
3 
C/) E 
LU 
Kystlinjer 
Total 
Landegræ 
nser CO 
E 
Interne ~ 
Eksterne 
Kystlinjer 
Landegræ 
nser 
Grænse-
| regioner 
NUTS1 Total u. 
w 
Interne ™ 
Eksterne 
Antal 
regioner 
Areal 
i km2 
Befolkning 
(1.000) 120 6442 3I04 II449 575X 5262 6054 64X2 0 I062 I4S^ |6XI6 
II99 64 3357 107 3 I73I 2534 427 I7I3 248 446 I044 427 
II94 64 I257 0 I670 I999 427 433 29X 446 1044 427 
0 0 2I00 I073 60 535 (I 12X0 (i 0 0 (i 
0 l() 5 IX 9 X 9 I0 0 2 2 26 
X 0 23 7 12 17 3 12 2 6 7 3 
12 I 13 0 17 20 4 4 3 10 II 4 
0 0 42 21 I II 0 25 0 0 0 0 M01 3 
14863 
4814 
5048 
100 
24 1 68 14 12 14 14 10 
19014 3930 57554 37498 132282 115511 12156 47X72 25X6 I440X 50300 14120 
5031 251 9878 2359 5738 12637 407 7390 3X1 5136 206X 1589 100 
184 
507236 
52X65 
Alle regioner på NUTS 3-niveau direkte ved en landegrænse og syv regioner (Delfzijl, Emden, Aurich, Karslruhe-Stadtkreis, 
Karlsruhe-Landkreis. Thessaloniki, Kavala) i en sammenlignelig situation nær en landegrænse (se EFT nr. 215110). 
Data kun for Vesttyskland 
Automatiske målinger efter kort i målestoksforholdet 1:1.000.000 
Dobbelttælling afgrænser mellem medlemsstater er elimineret 
Kilde: Eurostat, beregninger DG XVI 
byggere pr. kvadratkilometer sammenlignet med et 
fællesskabsgennemsnit på 153) og udgør 47% af 
landmassen i Fællesskabets grænseområder, men 
kun 20% af deres befolkning. De danske grænsere­
gioner har f.eks. en maksimal befolkningstæthed på 
64 indbyggere pr. kvadratkilometer (Tabel 15) sam­
menlignet med et gennemsnit på 105 indbyggere pr. 
kvadratkilometer for alle grænseregioner. Det er ikke 
tilfældigt, at de tætbefolkede grænseregioner ligger midt i Fællesskabet, mens de tyndtbefolkede ligger 
ude i periferien. 
Forskellene i økonomisk velstand mellem nabomed­
lemsstater afspejles ikke altid i de relative niveauer 
for BNP pr. indbygger i regioner, der ligger på hver 
sin side af en grænse. De hollandske og belgiske 
grænseregioner har et større BNP pr. indbygger end 
naboregioner i Tyskland, i modsætning til situatio-
107 
Kapitel 7 - Revurdering af begrebet perifer beliggenhed 
Tabel 15 
Nøgleindikatorer for landegrænseregioner 
c o 
O) 
CD 
m CD 
C 
CD 
*- O 
ro u_ 
E c ro Û •o c ro 
co (0 
CD 
> 
•o c iS 
CO "O 
C ro 
c 
CD 
O c 
ÇD *E CO 
Q. 
C/) O) 
JÉ 
C 
ro 
u. -r» CD 
3 «> 
'-o C O "O 
C .2 -O S 
v- *- CD <D 
_ § -o 
3 g ro 
O) 
3 r o 
0_ CD 
O) 
"»_ CD 
O) 
C 
o 
CD 
C 
CD 
i_ 
O 
LL 
•-• 
CD 
O CD 
C 
O 
O) 
£ CM 
co DC 
F ^ 
k_ 
D) 
CD CD O 
§ .i 
S5 g 
c c * I 
fe ra 
O) q, 
1 2 
%af 
landareal 
Areal1 % af alle 
1990 grænseregio 
ner 
%af EUR12 
%af 
landareal 
Befolkning1 % af alle 
1990 grænseregio 
ner 
%afEUR12 
Befolkningstæthed1 
1990 
(mdb./km2) 
BNP pr. indbygger 
Gns. 89/90/91 
(EyR12 = 100) 
Arbejdsløshedsprocent 
Gns. 91/92/93 
(% af arbjdsstyrken) 
Befolkning i grænseregio­
ner, der er støtteberettige­
de under strukturfondenes 
mål (%) under mål nr. 1 62.3 4.I 22.7 23.I 2X.4 26.2 21.2 I7.6 I5.9 IO0.O 35.1 54.7 5.8 
3.6 0.7 15.3 10.X 7.1 24.9 2I.X 2.3 9.0 0.5 2.7 4.5 2.7 
0.X 0.2 3.4 2.4 1.6 5.6 4.9 0.5 2.0 0.I 0.6 2.1 0.6 
50.5 4.9 16.3 I5.6 23.1 I4.7 22.3 II.6 I2.X I00.0 34.4 21.0 2.X 
9.0 0.4 23.1 17.7 4.2 10.3 22.6 0.7 13.2 0.7 9.2 3.7 2.8 
1.5 0.I 3.7 2.9 0.7 1.7 3.7 0.I 2.1 0.I l,5 0.6 0.5 
265 64 I59 I72 63 43 I09 33 I54 I47 356 41 113 
110 100 
7.5 8.4 106 47 74 106 — 137 132 97 52 78 
3.9 — 16.8 8.9 17.4 6.4 1.6 7.2 3.4 16.3 
41 23 40 35 100 90 53 100 43 43 43 100 100 100.0 — 
22.4 100.0 
100.0 — 
16.3 100.0 
105 153 
99.8 100 
5.1 9.4 
5&. 74.X 25.2 
16.X 5.7 
74.5 25.5 
12,1 4.1 
105 107 
99.9 99.7 
8.9 4.5 
Inklusive et beregnet grænseområde for de nye tyske delstater 
Befolkning 1989 
Kilde: Eurostat, beregninger DG XVI 
nen på nationalt plan (Fig. 33). Ved den fransk­
spanske grænse har de spanske regioner nogenlunde 
sammen indkomstniveau pr. indbygger som deres 
modparter på trods af, at det gennemsnitlige BNP pr. 
indbygger i Spanien kun er to tredjedele af det fran­
ske. 
De undertiden væsentlige forskelle i BNP pr. indbyg­
ger og andre socio-økonomiske karakteristika for regioner på hver sin side af en grænse afspejler stort 
set variationer i udviklingspotentialet i de berørte 
regioner. Dog afspejler de også i mange tilfælde 
årtiers kunstige adskillelse og de vanskeligheder, 
som sådanne regioner står overfor, hvis de, der bor 
der, ønsker at samarbejde. Regioner med forskellige 
økonomiske karakteristika vil normalt søge at iden­
tificere komplementære samarbejdsforanstaltninger: 
f.eks. kunne et landbrugsområde udvikles til fritids-
108 
Kapitel 7 - Revurdering af begrebet perifer beliggenhed 
område og derved blive et mere attraktivt, erhvervs-
investeringsområde for et storbyområde på den an­
den side af grænsen. På den anden side vil regioner 
med ensartede økonomiske karakteristika normalt 
prøve at udvikle deres fælles forcer. 
Grænseregioner og 
strukturfondene 
Forskellene i grænseregionernes økonomiske vækst 
forklarer, hvorfor de ikke i samme grad er kvalifice­
rede til støtte fra Fællesskabets strukturfonde. Under 
det nye program for perioden 1994-1999 er 40 ud af 
de 184 grænseregioner på NUTS Ill-niveau kvalifi­
cerede til støtte i henhold til kriterierne for mål nr. 1, 
27 i henhold til mål nr. 2, 60 i henhold til mål nr. 5b, 
13 i henhold til to mål (nr. 2 og nr. 5b eller nr. 2 og 
nr. 1), mens 45 ikke er berettiget til nogen regional støtte over hovedet (Kort 19). Sammenlignet med 
perioden 1989-93 er antallet af støtteberettigede re­
gioner steget fra 109 til 140, de fleste i henhold lil 
mål nr. 5b. Den totale befolkning, der er dækket af 
disse mål, er steget med over en sjettedel (16%) i 
grænseområderne, lidt mere end i resten af 
Fællesskabet. Grænseregionernes andel af den totale 
støtteberettigede befolkning i Fællesskabet i henhold 
til strukturfondenes tre regionale mål er steget fra 
17,8% til 18,1% (hvilket passer med de 16% af 
Fællesskabets befolkning, som de udgør). Alle regio­
nerne langs de nordirske-irske og spansk-
portugisiske grænser er klassificerede som mål nr. 1 
regioner, på samme måde som regionerne langs 
Fællesskabets eksterne grænse i det nordlige 
Grækenland og Østtyskland. I andre dele af 
Fællesskabet udgør den befolkning, der er dækket af 
enten mål nr. 1 eller nr. 5b eller af begge, ca. 40% 
(Tabel 15). I alt er 55% af den befolkning, der lever 
i grænseområder, berettiget til regional støtte fra 
strukturfondene (58% hvis de nye tyske delstater 
33 PIB per capita en las regiones fronterizas de Estados 
miembros vecinos (1991 ) m pffi nacional 
Indice (EUR12 = 100) 
140 r ™ Regiones fronterizas i 140 
1 120 
00 
80 
60 
40 
20 
BF BL DB DDK DL D NL EF FD FL NfeB 
Regiones" NUTS 3; L se considéra una sola region 
109 
Kapitel 7 - Revurdering af begrebet perifer beliggenhed 
tages med), sammenlignet med 52% i Fællesskabet 
som et hele. 
Efter den tyske genforening ophørte grænserne mel­
lem Øst- og Vesttyskland med at eksistere, samtidig 
med at Fællesskabet fik et helt nyt sæt grænseområ­
der. Østtyske regioner på ca. 24.000 km" med 3 mil­
lioner indbyggere bliver nu nødt til at undersøge, 
hvordan de skal genetablere og udvide relationerne 
til naboområderne i Polen og Tjekkiet under mar­
kedsøkonomiske forhold. Tiltag i denne retning 
hæmmes for øjeblikket af forskelle i den hastighed, 
hvormed udviklingen sker hen imod etableringen af 
en markedsøkonomi, og i produktionsomkostninger 
(der skaber yderligere pres for en strukturel tilpas­
ning) og lønniveauer (der tiltrækker arbejdskraft til de nye delstater, hvilket kan medvirke til at forværre 
det allerede alvorlige arbejdsløshedsproblem og at 
bidrage til væksten af den sorte økonomi), samt af de 
utilstrækkelige transportforbindelser over grænserne 
og andre forbindelser. Lignende problemer kan også 
ses langs de nordlige grænser i Grækenland og den 
italienske grænse til Slovenien. 
En yderligere udvidelse af Fællesskabet med Østrig, 
Finland, Norge og Sverige vil gøre Fællesskabet til 
en direkte nabo til Rusland, Ungarn og Slovakiet og 
vil udvide Fællesskabets landegrænser med 81% og 
dets kystlinje med 68% (Bilag Tabel A.17). Land­
arealet i Fællesskabets grænseregioner vil stige med 
130% - imod en total stigning på 48% i hele 
Fællesskabets landmasse - skønt befolkningen i 
Kort 19 Interreg II - Valgbarhed af grænseregioner, 1993 
110 
Kort 20 Gennemsnitlig transporttid til 194 økonomiske centre, 1991 
% at den samlede befolkning, 1990 
Kapitel 7 - Revurdering af begrebet perifer beliggenhed 
grænseområderne kun vil stige med 16% sammen­
lignet med en stigning på 7% i hele Fællesskabet. 
Store dele af disse fire lande kan klassificeres som 
kyst- og/eller grænseområder, de fleste af dem rela­
tivt velstående og beliggende i periferien af 
Fællesskabet - en kombination, der ikke er særlig 
almindelig i Fællesskabet i dag. gøre distancerejser og anvendelsen af netværker let­
tere og give adgang til verdensmarkedet for lokale 
producenter af værdi - tunge/letvægts produkter, 
mens transportomkostningerne fortsat vil distancere 
andre produkter fra de centrale markeder i Fællesska­
bet. Men sådanne omkostninger giver også de lokale 
firmaer nogen beskyttelse mod konkurrence fra pro­
ducenter beliggende i andre regioner. 
Passagertransportnetværk 
og regional tilgængelighed 
I Den Tredje Periodiske Beretning (1987) blev regio­
nerne klassificeret som centrale, mellemliggende el­
ler perifere i henhold til et gennemsnit af deres fysi­
ske afstand fra alle andre regioner, vægtet i BNP. 
Dette var et første forsøg på at give begrebet perifer 
beliggenhed et operationelt indhold. Dette afsnit sig­
ter mod at forbedre og udvide denne analyse ved at 
måle tilgængeligheden til 194 større økonomiske 
centre i Fællesskabet, EFTA-landene og Centraleu­
ropa for forretningsrejsende fra over et tusinde 
NUTS Ill-regioner i Fællesskabet. Indikatoren for 
den beregnede perifere beliggenhed er den gennem­
snitlige tid, det tager at rejse til hvert af disse større 
centre med bil, tog eller fly . 
Den simple skelnen mellem centrale (Vesttyskland, 
Nederlandene, Belgien og Luxembourg) og perifere 
(Irland, Grækenland, Spanien og Portugal) medlems­
stater og regioner er ikke nær så evident, hvis man 
undersøger NUTS Ill-regioner, og hvis flyrejser ta­
ges med i betragtning. 
Forretningsrejsende fråde store agglomerationer i hjer­
tet af Europa, såsom Bruxelles, Paris, London, Rhinen-
Ruhr og Rhinen-Main områderne, Stuttgart, Miinchen 
og Milano, har i gennemsnit den korteste rejsetid til 
forretningsdestinationer i Europa (Kort 20). Mere peri­
fert beliggende større centre med internationale luft­
havne, såsom Glasgow, København, Berlin, Athen, 
Rom og Madrid, har dog også relativt gode forbindel­
ser, når man tager flyforbindelserne med. Integrationen 
af sådanne byer i det europæiske lufttranspormetværk 
er afgørende for deres fremtidige udvikling, idet det vil Bortset fra de større hovedstæder er alle Fællesskabets 
sydlige og vestlige kanter samt næsten alle dets øer 
ugunstigt stillet, når det drejer sig om adgang til de 194 
økonomiske centre. I disse ofte tyndtbefolkede regioner 
er det økonomiske udbytte af større investeringer i 
transportinfrastrukturen ofte utilstrækkeligt til at ret­
færdiggøre de nødvendige udgifter, private som offent­
lige. Ikke desto mindre er en minimal grad af tilgænge­
lighed nødvendig for at opretholde den økonomiske 
aktivitet i sådanne perifere områder. 
Den gennemsnitlige rejsetid til de 194 økonomiske 
centre er dog også relativt høj for et lille antal regio­
ner, der geografisk ligger tæt på Fællesskabets cen­
tre. Disse områder, som Mecklenburg- Vorpommem 
i Tyskland og den sydlige indre del af Frankrig, er 
økonomisk svage og ofte tyndtbefolkede med under­
udviklede transportforbindelser. 
Med den yderligere udvidelse af de internationale 
transportnet, der har en høj prioritet i Fællesskabet, 
og som støttes af både Den Europæiske Fond for 
Regionaludvikling og Samhørighedsfonden, er en 
vurdering af den samlede effekt af de nuværende 
planer på rejsetider og regional tilgængelighed af 
interesse . Generelt er den beregnede reduktion i den 
gennemsnitlige rejsetid til de 194 centre fra imple­
menteringen af ekspansionsplanerne for vej-, jernba­
ne- og lufttransportnettene større for de perifere re­
gioner end for de centrale (Kort 21). Der vil 
sandsynligvis kunne konstateres store forbedringer i 
Grækenland, Irland, de sydlige og vestlige dele af 
den iberiske halvø, Mecklenburg-Vorpommem og 
Nord Pas-de-Calais. Der vil sandsynligvis også kun­
ne konstateres omfattende fordele i andre dele af 
Frankrig, Belgien og Luxembourg, men meget færre 
i de andre centrale lande. Alt i alt synes planen at 
reducere de yderstliggende regioners grad af perifer 
112 
Kort 21 Forventet afkortning af den gennemsnitlige transporttid 
til 194 økonomiske centre i 2010 
Afkortning af den 
gennemsnitige 
transporttid (minutter) Vo af den samlede befolkning, 1990 
34,1 
Kapitel 7 - Revurdering af begrebet perifer beliggenhed 
beliggenhed, og den åbner derfor op for nye marke­
der for de producenter, der er beliggende der. 
En let adgang til nærliggende markeder er også vig­
tig, hvilket man kan se ud fra de totale befolkningstal 
i de NUTS niveau 3 regioner, der kan besøges på en 
én-dags forretningsrejse (med en tre timers grænse 
for rejsetiden hver vej, Kort 22). I modsætning til den 
foregående indikator vil den største gevinst ved den­
ne målestok for markedsadgang sandsynligvis falde 
i de tætbefolkede, centrale regioner og deres omlig­
gende områder, primært i kraft af udvidelsen af høj­
hastighedsjernbanenettet - samt Kanaltunnelen -
med forbindelse til de større urbaniserede områder i 
det sydøstlige England, Nordfrankrig, Belgien, 
Nederlandene, den fransktyske grænseregion, den 
sydlige Rhonedal og Piemonte i Italien. 
Der er dog nogle undtagelser. Et antal regioner i det 
nordøstlige og sydvestlige Spanien, det centrale Italien 
og det nordlige Grækenland samt Mecklenburg-
Vorpommern, der er blandt de mest tyndtbefolkede og 
perifere regioner i Fællesskabet, forventes at få en 
betydelig stigning i tilgængelig befolkning, da de fore­
slåede udvidelser af vejnettet og nye flyforbindelser 
bringer større befolkningscentre (i ovenstående tilfælde 
Madrid, Athen og Berlin) inden for rækkevidde. 
På den anden side er det stadig sådan, at det centrale 
eller perifere i en regions beliggenhed kan forbedres, 
men ikke fundamentalt ændres gennem investeringer 
i transport. I de mindre tætbefolkede dele af Europa 
vil stigningen i lettilgængelig population på grund af 
sådanne investeringer altid tendere mod at være re­
lativt lille sammenlignet med de mere folkerige cen­
trale regioner. 
En alternativ mulighed for de perifere områder er at 
accellerere de lokale virksomheders indførsel af nye 
teknikker til informationsbehandling og telekommu­
nikation. I mange tilfælde kan sådanne teknikker 
(i form af telefax, telefonkonferencer, telematik, mo­
bilradio- og telefonnet) tjene som en delvis erstatning 
for personlig kontakt. Sammenlignet med investerin­
ger i den traditionelle transportinfrastruktur kan den yderligere udvidelse og modernisering af telekom­
munikationsnettet i Fællesskabet være en mere ren­
tabel måde at forbinde de perifere områder med 
Fællesskabets centre for økonomisk aktivitet (se ka­
pitel 4 om tilskud til telekommunikationsinfrastruk­
tur i regionerne). 
Markedsadgang er afhængig ikke blot af kvaliteten 
af den transportinfrastruktur, der forbinder udbud og 
efterspørgsel, men lige så meget af de institutionelle 
strukturer, der styrer de internationale handelsforbin­
delser. Færdiggørelsen af det indre marked ved af­
skaffelse af grænseformaliteter har i praktisk for­
stand øget grænseregionernes tilgængelighed for 
handelspartnere fra udlandet. Skabelsen af det euro­
pæiske økonomiske samarbejdsområde synes at gøre 
for eksempel de danske regioner og de alpine områ­
der i Tyskland og Italien mindre perifere ved at gøre 
handelen med EFTA-landene lettere. Reformer i det 
centrale og østlige Europa genererer handel mellem 
øst og vest og er en potentiel fordel for regionerne 
langs Fællesskabets østlige grænser. 
Forbedringer i de internationale transport- og tele­
kommunikationsnet, institutionelle reformer mod 
europæisk integration og industrielle forandringer 
generelt giver virksomhederne nye vækstmulighe­
der, uanset hvor de er beliggende i Fællesskabet. I 
den konkurrencemæssige kamp om at drage fordel af 
disse muligheder vil de sandsynlige vindere blive de 
firmaer, der er bedst i stand til at udvide deres kun­
deunderlag hen over Europa, samtidig med at de 
opretholder en fleksibel og rentabel produktions­
struktur. Det sidste indebærer ofte en regional ar­
bejdsdeling og en decentralisering af virksomhedens 
anlæg. Alle disse udviklinger fører til stigende behov 
for direkte personlige kontakter mellem virksom­
hedslederne på de forskellige lokaliteter, hvilket kun 
kan opnås gennem deres fulde integration i de inter­
nationale passagertransport- og telekommunika­
tionsnetværk. Derfor er det, der gør en region attrak­
tiv som virksomhedsdomicil, i stigende grad bestemt 
af de forbindelser, der stilles til rådighed af disse 
netværk, til hovedcentrene for økonomisk aktivitet i 
Europa og længere væk. 
BfLR (1992): Accessibility and Peripherality of Community regions: The Role of Highways, Long Distance Railways 
and Airport Networks. Undersøgelse finansieret af Europa-Kommissionen. 
De pågældende planer er dem, der blev overvejet af Kommissionens tjenestegrene i 1992. 
114 
Kort 22 Forventet forbedring i antal personer med let 
adgang til økonomiske centre i 2010 
Mio. indbyggere som kan 
nåes med mindre end 3 timers 
transporttid (stigning) % af den samlede befolkning, 1990 
30 r 28.1 
• <0,5 
0,5- 1,0 
1,0-2,0 
2,0 - 5,0 
5,0- 10,0 
> 10,0 
Ingen oplysninger 
• Økonomisk center 
På grundlag af befolkningstallet for 1989 
yi 
Kapitel 7 - Revurdering af begrebet perifer beliggenhed 
116 
Afsnit C Fællesskabets regionalpolitik og problemområder 
Afsnit C Fællesskabets regionalpolitik og 
problemområder 
Fællesskabsstøttede regioner 1989-1993 119 
Føllesskabets regionalpolitik 1994-1999 125 
Regionalpolitik i medlemsstaterne: seneste tendenser 135 
117 
Afsnit C Fællesskabets regionalpolitik og problemområder 
118 
Kapitel 8 - Fællesskabsstøttede regioner 1989-1993 
Kapitel 8 Fællesskabsstøttede regioner 
1989-1993 
Reformen af strukturfondene, der blev vedtaget i 
1988 og trådte i kraft i 19911, var epokegørende for 
regionalpolitikken på fællesskabsplan. Med denne 
reform blev der skabt en ægte fælles vision på det 
regionalpolitiske område, idet den tidligere politik 
hovedsageligt bestod af interventioner til støtte for 
den regionalpolitik, som de enkelte medlemsstater 
førte. Formålet med dette kapitel er at undersøge 
disse regioners økonomiske resultater. 
For bedre at kunne bedømme hovedlinjerne i udvik­
lingen i disse regioner begynder analysen i midten af 
80'erne, nogen tid før reformerne trådte i kraft. Ka­
pitlet er derfor ikke en evaluering af virkningerne af 
reformerne (se Årsberetningerne vedr. gennemførel­
sen af reformen af strukturfondene med henblik her­
på), skønt det indeholder nogle oplysninger om det, 
der er sket siden 1988. ges udviklingen i disse regioner med hensyn til andre 
beslægtedeområderligeledesnedenfor: 
• arbejdsløshed og oprettelse af nye arbejdsplad­
ser, som er væsentlig for at bøde på det store 
overskud af arbejdskraft og den mangel på be­
skæftigelsesmuligheder, der ofte følger med et 
lavt BNP pr. indbygger; 
tendenser på produktivitetsområdet, som er 
vigtige i forbindelse med en forbedring af kon­
kurrencedygtigheden og dermed vækstpoten­
tialet. 
Definitionen af problemregioner under reformen var 
baseret på en typologisk fremgangsmåde. Der blev 
defineret tre typer problemregioner, som Fællesska­
bet vedtog som værende 'mål' for sin politik gennem 
strukturfondene. Det første af disse mål, mål nr. I, 
sigtede mod at fremme udvikling og strukturel tilpas­
ning i regioner, der var tilbagestående, defineret som 
dem, hvis BNP pr. indbygger lå under 75% af fælles­
skabsgennemsnittet. Ændringer i BNP pr. indbygger 
i denne gruppe regioner sammenlignet med resten af 
Fællesskabet er derfor en nøgleindikator for frem­
skridt. For at opnå et mere komplet billede undersø-Det andet mål, mål nr. 2, sigtede på at fremme en 
omstilling i områder, der var ramt af industriel tilba­
gegang. Den nøgle, der definerer de karakteristiske 
træk ved disse områder, er deres forholdsvis høje 
arbejdsløshedsprocent, der i denne analyse anvendes 
som hovedindikator for udviklingen. Det tredje mål, 
mål nr. 5b, sigter på landdistrikter, der er ramt af 
problemer med strukturtilpasning i forbindelse med 
tilbagegangen i landbruget. Alle hovedindikatorerne 
er relevante for at kunne vurdere fremskridtene i 
disse regioner. 
119 
Kapitel 8 - Fællesskabsstøttede regioner 1989-1993 
Udviklingen i 
Fællesskabets svagere 
regioner 1986-1993: 
Mål nr. 2 og nr. 5b 
Resultaterne i mål nr. 2- og mål nr. 5b-regionerne med 
hensyn til de ovenfor diskuterede indikatorer betragtes 
som værende dårligere end resten af Fællesskabets. Ud­
viklingen i Fællesskabets svageste regioner (mål nr. I ) 
undersøges så mere detaljeret for at vurdere de hovedfor­
skelle, der fremkommer imellem dem. 
En analyse af mål nr. 2- og mål nr. 5b-regioner vanske­
liggøres på grund af talproblemer. Statistikker for små 
støtteberettigede områder (ofte under NUTS 3-niveau) er 
ikke tilgængelige på et harmoniseret grundlag. Analysen 
er derfor afhængig af skøn, som har større gyldighed for 
visse områder som f.eks. arbejdsløshedsprocenterend for 
andre som f.eks. BNP og beskæftigelse. 
Tallene antyder, at erfaringerne hvad angår arbejdsløshed 
i Fællesskabets svagere regioner har varieret betydeligt i 
perioden siden 1986 (Tabel 16). Som angivet i kapitel 3 
var sidste halvdel af 1980'erne en periode med økonomisk 
opgang. Arbejdsløsheden i Fællesskabet som helhed faldt 
med to procentpoint fra 10,7% i 1986 til 8,5% i 1991, før 
den steg til 10,4% i 1993. 
Arbejdsløsheden i mål nr. 2-regioneme som helhed var 
højere end i andre dele af Fællesskabet, såvel støttede 
som- ikke støttede områder. Arbejdsløshedsprocenter­
ne i mål nr. 2-regioneme var 4 procentpoint lavere i 
1991 (10,8%) end i 1986 (14,7%). Dette fald blev der 
delvist vendt om på i løbet af de følgende to år, skønt 
stigningen i arbejdsløsheden ikke var så stor som for 
Fællesskabet som helhed. Som et resultat heraf ind­
snævredes forskellen mellem den gennemsnitlige ar­
bejdsløshedsprocent i mål nr. 2-regioneme og Fælles­
skabet som helhed fra 4,6 procentpoint i 1986 til kun 
1,7 procentpoint i 1993. 
Dette er et særligt opmuntrende resultat, fordi en ned­
gang i skævhederne i arbejdsløsheden er hovedmålsæt­
ningen for mål nr. 2-bistanden. En del af forklaringen på delte ligger sandsynligvis i 
udviklingen i udbuddet af arbejdskraft. De fleste mål nr. 
2-regioner er højt urbaniserede og derfor ofte blandt dem, 
hvor demografiske ændringer og aldrende befolkninger 
har reduceret antallet af dem, der søger ind på arbejdsmar­
kedet. Samtidig har tab af arbejdspladser i de traditionelle 
industrier- kul, stål, engineering-haft tendens til at berøre 
mænd i midaldrende eller ældre aldersgrupper, hvoraf en 
betydelig andel hårtrukket sig helt tilbage fra arbejdsmar­
kedet. 
Effekten af det faldende udbud af arbejdskraft bør dog 
sandsynligvis ikke overdrives. Forsigtige vurderinger 
af ændringerne i beskæftigelsen antyder, at mål nr. 
2-regioneme havde en højere procent af nettojobska­
belse end resten af Fællesskabet. I løbet af perioden 
1986 til 1993 varden gennemsnitlige stigningsprocent 
næsten dobbelt så stor som fællesskabsgennemsnittet 
(Tabel 16). 
Mål nr. 5b-regioneme har generelt forholdsvis lavere 
arbejdsløshedsprocenter, hvilket er et traditionelt træk ved 
landdistrikter uden for Fællesskabets mindst udviklede 
regioner. Fra gennemsnitligt 8,3% i 1986 faldt arbejdsløs­
heden i mål nr. 5b-regioneme til kun 6,1% i 1991, for 
derefter igen at stige til 7,3% i 1993. Skønt en nedsættelse 
af arbejdsløsheden ikke er et eksplicit mål under mål nr. 
5b, er den tilsyneladende relative forbedring opmuntren­
de. Dette understreges af de foreløbige oplysninger om en 
ændring i beskæftigelsen - som sandsynligvis vil blive 
mere direkte knyttet til den strukturelle diversificerings-
proces i landdistrikterne - hvor tallene antyder en gradvis 
nettojobskabelse svarende til fællesskabsgennemsnittet 
(tabel 16). Disse oplysninger antyder også, at den faldende 
arbejdsløshed i landdistrikterne ikke kan tilskrives den 
igangværende affolkning i landdistrikterne. 
I mål nr. 2-regioneme var tendenserne i BNP pr. ind­
bygger i løbet af den femårige periode generelt let 
nedadgående. Dette betyder måske, at den økonomiske 
omstrukturering førte til en stigning i den samlede 
beskæftigelses andel i sektorer med forholdsvis lav 
produktivitet efter Fællesskabets normer - som f.eks. 
visse servicefag. I mål nr. 5b-regionerne var der kun få 
ændringer i perioden, idet BNP pr. indbygger forblev 
ca. 80% af fællesskabsgennemsnittet. 
120 
Kapitel 8 - Fællesskabsstøttede regioner 1989-1993 
Regioner 
Målnr. 11 
Mål nr. 21 
Mål nr. 5b1 
Andre regioner 
EUR12 Tabel 16 
De fællesskabsstøttede regioners sociale 
og økonomiske situaton, 1989-1993 
Beskæftigelse 
(1986=100) 
1993 Arbejdsløshedsprocent 
1986 1991 1993 BNP pr. indbygger (KKS) 
(EUR12=100)2 
1986 1989 1990 1991 
109 
113 
107 
106 
107 15,4 
14,7 
8,3 
8,4 
10,7 14.3 
10.8 
6,1 
6.4 
8.5 16,7 
12,1 
7.3 
8,0 
10,4 61 
963 
84 
117 
100 63 
95 
82 
117 
100 63 
95 
82 
117 
100 64 
94 
83 
116 
100 
Tallene for mål nr. 2- og 5b-regioner dækker alle NUTS 3-regioner. hvor mindst 50% af befolkningen er berettiget til bistand fra Fællesskabet 
EUR 12 omfatter ikke de østtyske delstater. 
Tallet er for 1987 
Kilde: Eurostat, beregninger DG XVI 
Udviklingen i mål 
nr. 1-regioner 
I mål nr. 1-regionerne giver indikatorerne et uensartet 
billede. Disse regioner omfatter praktisk talt alle områ­
derne med den højeste arbejdsløshed i Fællesskabet. I 
1986 var den gennemsnitlige arbejdsløshed i disse 
regioner på 15,4%, hvilket er dobbelt så højt som 
fællesskabsgennemsnittet og som procenten i mål nr. 
5b-områderne. Siden da har der kun været en ringe 
forbedring, idet arbejdsløsheden faldt til 13,9% i 1990, 
før den steg til 16,7% i 1993 og dermed blev højere end 
i 1986. Skønt oplysningerne om ændringer i beskæfti­
gelsen i mål nr. 1-regionerne er mere opmuntrende, 
synes stigningstakten ikke at være nået op på samme 
niveau som i mål nr. 2områdeme. En del af den høje og 
vedvarende arbejdsløshed skyldes en stigning i udbud­
det af arbejdskraft som nævnt i kapitel 1, og i det 
mindste på mellemlang sigt vil en nedsættelse af ar­
bejdsløsheden sandsynligvis udgøre noget af et bevæ­
geligt mål, da et stort antal, især kvinder, søger ind på 
arbejdsmarkedet. Skønt strukturen i beskæftigelsen i mål nr. 1 regionerne er 
under ændring, er der stadig et stort antal, som er ansat i 
landbruget. I 1990 var den gennemsnitlige andel af be­
skæftigelse i landbruget i Fællesskabet på 6,6%, mens den 
i mål nr. 1-regionerne var næsten 3 gange højere, nemlig 
17,7%. Dette betyder, at mens mål nr. 1-regionerne som 
helhed i 1990 tegnede sig for 1 ud af 6 jobs i Fællesskabet, 
tegnede de sig i landbruget for næsten 1 ud af 2 jobs (Bilag, 
Tabel A. 18). 
Udviklingen på arbejdsmarkedet viseren kombination 
af cycliske og strukturelle ændringer, der berører Fæl­
lesskabets regioner i almindelighed. Disse ændringer 
har tendens til at blive ledsaget af ændringer i den 
regionale produktivitet og dermed i størrelsen af det 
økonomiske output eller BNP. 
Som nævnt ovenfor er det ændringen i BNP, målt per 
capita, som er den centrale indikator for fremskridt i 
Fællesskabets mål nr. 1 -regioner. I gennemsnit forøge­
de disse regioner taget som en gruppe deres BNP pr. 
indbygger marginalt fra 62% af fællesskabsgennem­
snittet i 1986 til 64% i 1991. Den lille stigning er 
illustrerende for den udfordring, der ligger i at skabe en 
egentlig konvergens i Fællesskabet. En væsentlig for-
121 
Kapitel 8 - Fællesskabsstøttede regioner 1989-1993 
mindskelse af skævhederne kan først forventes på lang 
sigt. 
De væsentligste tendenser og forskelle inden for gruppen 
afmål nr. I-regioner behandles i de følgende afsnit. 
Nye arbejdspladser og 
arbejdsløshed 
En mere detaljeret analyse af udviklingen på arbejdsmar­
kedet i de enkelte mål nr. I-regioner siden 1986 antyder, 
at de kan opdeles i tre hovedundergrupper. Den første 
består af Ceuta Y Melilla, Canarias, Murcia, Comunicad 
Valenciana og Andalucia, som havde en hastig stigning i 
beskæfugelsesprocenten. Disse kystregioner i det sydlige 
og østlige Spanien havde i 1991 en beskæftigelse, der lå 
ca. 15% eller mere over beskæftigelsen i 1986. De synes 
derfor at have draget større fordel end andre spanske mål 
nr. 1 -regioner i det indre Spanien og på adanterhavskysten 
i den nord-vestlige del af landet af at blive medlem af 
Fællesskabet i 1986. Faktisk synes de at være en del af en 
støne gruppe af spanske regioner omfattende Cataluna og 
Madrid, som udgør knudepunkter på landevejen og har 
jernbanenet, der forbinder halvøen med Frankrig og resten 
af Fællesskabet Cataluna, som i vidt omfang dækkes af 
strukturfondenes mål nr. 2, havde f.eks. en stigning i 
beskæftigelsen på mere end 20% mellem 1986 og 1991, 
hvilket var den højeste blandt de spanske provinser. 
Den anden undergruppe er mere geografisk spredt og 
omfatter regioner, hvor beskæftigelsen steg med mere end 
fællesskabsgennemsnittet, men mindre end i den første 
gruppe af regioner. Regionerne i denne anden gruppe 
ligger i det indre af Spanien (Extremadura, Castilla - Leon 
og Castilla - La Mancha) og omfatter ligeledes øerne 
Sardinien og Korsika i det vestlige Middelhav. Nettojob­
skabelsen i disse områder varierede fra over 7% på Kor­
sika og i Castilla-La Mancha til 12-13% i de andre 
regioner i det indre Spanien. 
Den tredje undergruppe er den største og mest geografisk 
spredte. Den omfatter på den ene side middelshavsregio-
neme ved det italienske Adriaterhav (Abruzzi, Puglia og 
Molise) og Grækenland og på den anden side kystregio­
nerne ved Atlanterhavet fra Portugal og Spanien (Galicia 
og Asturias) i syd til Irland og Nordirland i nord. Netto­
jobskabelsen i disse regioner var typisk på ca. 5% i løbet 
af den femårige periode, skønt beskæftigelsen forblev praktisk talt uændret i Grækenland. Calabria i Italien 
var den eneste region, hvor der blev registreret etfald i 
beskæftigelsen. 
Beskæftigelsesstrukturen er forholdsvis ens i mål nr. 1 -
regionerne. Andelen af beskæftigelse i landbruget er i 
mange tilfælde på over 20% og på ca. 40% i dele af 
Portugal. Andelen af beskæftigelse i industrien ligger 
kun i nogle få regioner-dele af Spanien og det nordlige 
Portugal -over fællesskabsgennemsnittet. I næsten alle 
regioner ligger andelen af beskæfigelse i servicesekto­
ren under fællesskabsgennemsnittet på 61 % og er så lav 
som 50% eller mindre i mange dele af Grækenland, 
visse spanske regioner og Portugal. Turisme eller en 
kombination af turisme og den offentlige sektor tegner 
sig for en stor del af beskæftigelsen inden for service­
sektoren i nogle regioner som f.eks. Canarias og Anda­
lucia i Spanien. 
Arbejdsløshedssituationen i mål nr. 1-regionerne i den 
samme periode fra 1986 til 1991 er generelt et spejlbillede 
af den ovenfor omtalte beskæftigelsessituation (Bilag 
Tabel A.19). Som anført i kapitel 3 er forholdet mellem 
ændringen i beskæftigelsen i en given region og ændrin­
gerne i arbejdsløshedsprocenten imidlertid ofte kom­
plekst Når der skabes nye jobs, bliver nogle af de nye 
arbejdspladser f.eks. besat med pendlere hvilket ofte er 
tilfældet i byregioner - eller med nye, som søger ind på 
arbejdsmarkedet Som nævnt ovenfor havde mange mål 
nr. 1 regioner en støne sugriingsprocent i udbuddet af 
arbejdskraft end gennemsnittet som et resultat af højere 
fødselsprocenter i fortiden, samtidig med at flere kvinder 
søgte ind på arbejdsmarkedet 
For de regioner, hvor beskæftigelsen steg mest, var 
virkningerne på arbejdsløsheden som forventede. I re­
gionerne i det sydlige og østlige Spanien var konse­
kvensen af den hastigt stigende beskæftigelse imellem 
1986 og 1991 et betydeligt fald - på fem procentpoint 
eller mere - i arbejdsløshedsprocenterne. 
I det indre af Spanien var faldet i arbejdsløshedsprocen­
terne næsten lige så stort. På øerne i det vesdige Mid­
delhav med lavere stigninger i beskæftigelsen end i 
regionerne i det sydlige Spanien, merudog lidt højere 
end fællesskabsgennemsnittet, var faldet i arbejdsløs­
heden imidlertid tilsvarende beskedent på ca. 2 til 2,5 
procentpoint. 
122 
Kapitel 8 - Fællesskabsstøttede regioner 1989-1993 
For de resterende regioner er billedet mere uensartet På 
den ene side var der regioner, hvor nedgangen i arbejds­
løsheden var forholdsvis høj som f.eks. i Portugal og 
Irland (henholdsvis 5 og 4 procentpoint). På den anden 
side havde mange regioner ved det italienske Adriaterhav 
og i Syditalien betydelige stigninger i arbejdsløsheden, 
hvilket antyder en forholdsvis høj stigning i udbuddet af 
arbejdskraft I Grækenland var der også en mindre stig­
ning i arbejdsløsheden mellem 1986 og 1991.1 de spanske 
regioner ved Atlanterhavet afspejlede beskedne stignin­
ger i beskæftigelsen sig i et forholdsvis lille fald i arbejds­
løshedsprocenten på 1 til 2 procentpoint igennem perio­
den. 
Den forrige analyse fokuserede på perioden 1986-1991, 
for hvilken regionale tal for beskæftigelsen er tilgængeli­
ge. I 1991 trådte Fællesskabet ind i en nedgangsperiode, 
og de første tegn på økonomisk opgang viste sig i 1994. 
De seneste tal - kun for arbejdsløshedsprocenterne -
antyder, at omfanget af nedgangen har været væsentligt 
forskelligt fra medlemsstat til medlemsstat og fra region 
til region. Tallene op til 1993 viseren nogenlunde generel 
stigning i arbejdsløsheden i mål nr. 1-regionerne. Denne 
stigning har været særlig markant i Spanien, hvor regioner 
i den sydlige og østlige del af landet, som tidligere havde 
udvist den største nedgang i procenterne, var blandt de 
hårdest ramte. I de italienske regioner, hvor arbejdsløshe­
den for det meste kun var faldet en smule under den 
økonomiske opgang, begyndte den igen at stige hurtigere 
end det nationale gennemsnit, mens arbejdsløshedspro-
centeme i Mand ved slutningen af 1993 var på vej tilbage 
mod 20%. Andre steder har stigninger i arbejdsløsheden 
været det normale, skønt omfanget har været mere beske­
dent 
De franske oversøiske departementer (Guadeloupe, Gu­
yane, Martinique og Reunion) er ikke omfattet af den 
ovennævnte analyse på grund af talproblemer. De tilgæn­
gelige oplysninger antyder, at jobskabelsen i disse områ­
der, der geografisk ligger ekstremt langt væk fra resten af 
Fællesskabet, var forholdsvis hurtig, men utilstrækkelig 
til at kunne modsvare den endnu hurtigere stigning i den 
arbejdsaktive befolkning. Befolkningsstigningen i de 
franske oversøiske departementer var faktisk noget højere 
end i de andre mål nr. 1-regioner. Da efterspørgslen efter 
arbejdskraft ikke kunne følge med, blev arbejdsløsheds­
procenterne højere end i det meste af det franske hoved­
land. Produktivitet og vækst i BNP 
Alt andet lige ledsages stigende beskæftigelse af et stigen­
de BNP. Jobskabelse er både en afspejling af og e med­
virkende faktor til vækst i outputtet. Den udstrækning, i 
hvilken disse to følges ad, afhænger af udviklingen i 
output pr. arbejder eller produktiviteten. Vækst i produk­
tiviteten er vigtig for regionerne, da den har en tendens til 
at betyde, at effektiviteten i produktionen forbedres, hvil­
ket hjælper med til at kontrollere omkostningerne pr. 
enhed og til at opretholde eller forbedre konkurrenceev­
nen. Udfordringen ligger i at kunne opnå stigninger i alle 
tre variabler samtidigt: output, produktivitet og beskæfti­
gelse. Det er hovedsageligt denne udfordring, der henty­
des til i Kommissionens hvidbog Vækst konkurrenceev­
ne og beskæftigelse. 
Hvad angår BNP pr. indbygger var der markante for­
skelle i erfaringerne i de forskellige mål nr. 1 regioner i 
perioden 1986 til 1991 (Bilag Tabel A.20). Regionerne 
i det sydlige og østlige Spanien havde den hurtigste 
stigning sammen med Castilla-La Mancha i det indre 
Spanien, Irland og Portugal. Alle disse regioner nær­
mere sig stærkt fællesskabsgennemsnittet med mellem 
6 og 9 procentpoint. Specielt opmuntrende er den 
kendsgerning, at de var blandt de fattigste dele af 
Fællesskabet i begyndelsen af perioden med et BNP pr. 
indbygger, som var lig med eller under 60% af fælles­
skabsgennemsnittet. 
De spanske regioner ved Atlanterhavet Castilla Leon 
og de italienske regioner ved Adriaterhavet nærmere 
sig mere gradvist det gennemsnitlige BNP pr. indbyg­
ger i Fællesskabet med 1 til 3 procentpoint i løbet af 
perioden. 
De resterende regioner fjernede sig alle væk fra fælles­
skabsgennemsnittet. Dette gjaldt især Nordirland, hvor 
BNP pr. indbygger faldt med 7 procentpoint i løbet 
perioden til 72% af fællesskabsgennemsnittet I andre 
regioner var faldet mere beskedent på ca. 1-3 procent­
point 
Disse ændringer i BNP pr. indbygger var ledsaget af 
markant forskellige variationer i produktivitetsvæksten 
(Bilag, Tabel A.21). Irland og Portugal var ude for en 
hurtig konvergens af BNP pr. indbygger især som et 
resultat af en dramatisk stigende produktivitet i løbet 
123 
Kapitel 8 - Fællesskabsstøttede regioner 1989-1993 
perioden i forhold til fællesskabsgennemsnittet. Som 
omtalt i Kapitel l var væksten i produktiviteten særlig 
udtalt i de store udenlandsk ejede industrisektorer i 
Irland. Tallene i nationalregnskaberne antyder også, at 
produktiviteten steg med en lignende procent i Portu­
gal, skønt stigningsprocenten falder betydeligt hvis 
man i stedet anvender beskæftigelsestallene fra Under­
søgelse af Arbejdsstyrken. I visse regioner i det sydlige 
Spanien var der betydelige forbedringer i produktivite­
ten, især i Castilla-La Mancha og Extremadura. I andre 
regioner faldt produktiviteten imidlertid (f.eks. Murcia, 
Ceuta Y Melilla) eller steg langsommere (f.eks. Cana­
rias), hvilket ville være i overensstemmelse med den 
stigende beskæftigelse inden for servicefag, som skyld­
tes væksten i turismen. 
I Grækenland, Nordirland, Korsika og Sardinien faldt 
produktiviteten betydeligt i forhold til 
fællesskabsgennemsnittet. Dette er en foruroligende ud­
vikling, når den kombineres med den kendsgerning, at 
BNP pr. indbygger i alle disse regioner er kommet læn­
gere bagud i forhold til fællesskabsgennemsnittet. Det er 
måske udtryk for, at der er opstået en ond cirkel, hvor 
faldende produktivitet og faldende konkurrenceevne re­
sulterer i faldende BNP og et yderligere fald i produktivi­
teten. I Grækenland synes det økonomiske fremskridt at 
være blevet holdt tilbage af makroøkonomiske problemer 
omfattende vanskeligheder med inflation og underskud i 
den offentlige sektor, der har virket som en bremse på nye 
private investeringer. 
Nordirland, som er den region, der har det største fald 
i relativ produktivitet, er ikke typisk for mål nr. 1 -regio­
nerne og har mange af de træk, der er karakteristiske 
for industriområder i stærk tilbagegang. Regionen var 
engang et verdenscenter for skibsbyggeri og lærred-
stekstiler. I dag er økonomien yderst afhængig af be­
skæftigelsen i den offentlige sektor, skønt industrisek­
toren har undergået en udstrakt modernisering med 
udvikling af mange højt produktive virksomheder. Un­
dersøgelser antyder, at problemerne ofte findes i de små 
virksomheder, hvor produktiviteten i mange tilfælde er 
lav. Konkluderende 
bemærkninger 
Sammenfattet kan det konkluderes, at de svagere regio­
ner har gjort nogle fremskridt hen mod en konvergens 
i faste priser med resten af Fællesskabet Der er opmun­
trende tegn på, at denne udvikling måske er blevet 
fremskyndet efter reformen af strukturfondene i 1989. 
Men processen har generelt været langsom, og regio­
nerne er blevet berørt i forskellig grad. 
Kendsgerningerne forstærker det indtryk, at strukturæn­
dringer er en langsom proces måske især hvad angår 
Fællesskabets mest tilbagestående regioner. For de enkel­
te mål nr. 1 -regioner antyder kendsgerningerne imidlertid 
også, at betydelige fremskridt er mulige endog i løbet af 
en så kort periode som fem år. 
Mål nr. 1-regionernes erfaringer har været blandede i 
perioden siden 1986. Nogle har utvivlsomt gjort frem­
skridt og blandt dem er der mange, som var blandt de 
svageste i begyndelsen af perioden. Andre har kun klaret 
at opretholde deres relative økonomiske stilling. Specielt 
bekymrende er det mindretal af mål nr. 1-regioner, der 
synes at være faldet tilbage på nøgleområder sammenlig­
net med resten af Fællesskabet på trods af de seneste års 
bestræbelser. For sådanne regioner er de økonomiske 
udviklingspolitikker nok ikke tilstrækkelige, og der er 
utvivlsomt andre snævrende bånd af social, politisk eller 
institutionel art, der hæmmer væksten i deres velstand. 
Med andre ord er det måske nødvendigt at supplere de 
nationale regionalpolitikker og Fællesskabets regionalpo­
litik med reformer på et bredere grundlag for at kunne 
fremskynde den proces, der skal medføre regional øko­
nomisk konvergens og samhørighed. 
Fællesskabets politikker for den kommende periode 
behandles i næste kapitel. 
/ 1993194 blev der udfærdiget nye lister over støttede regioner. De problemregioner, der diskuteres i dette kapitel, er 
regionerne fra perioden 1989-93. På grund af deres langsigtede omstruktureringsproblemer blev størsteparten af 
124 
Kapitel 9 - Fællesskabets regionalpolitik 1994-1999 
Kapitel 9 Fællesskabets regionalpolitik 
1994-1999 
Finansielle ressourcer 
Fællesskabets regionale (og andre) politikker for re­
sten af tiåret bliver formuleret og gennemført i for­
bindelse med skridt mod en større integration. I de­
cember 1991 underskrev Fællesskabets regeringer 
Maastricht-traktaten, som forsøgte at udvide og ud­
dybe antallet af områder, hvor der kan tages fælles 
beslutninger. Af speciel betydning for regionalpoli­
tikken var det, at den nye traktat anerkendte behovet 
for en forøget solidaritet og samhørighed inden for 
Fællesskabet som en grundlæggende betingelse for 
det fremtidige økonomiske og sociale fremskridt. at skaffe ekstra støtte til de fattigste medlemsstater 
Spanien, Grækenland. Irland og Portugal med et 
BNP pr. indbygger på under 90% af fællesskabsgen­
nemsnittet. Strukturfondene vil derfor i 1999 være på 
tre gange deres værdi i faste priser i 1989 (Tabel 17). 
Den stigende betydning, som man tillægger struktur­
politikken i Fællesskabet, kommer til udtryk i dens 
stigende andel af budgettet. I 1993, som var det sidste 
år af den tidligere programmeringsperiode, tegnede 
udgifterne til strukturforanstaltninger sig for 31% af 
de samlede udgifter mod 51% for landbruget. I 1999 
vil dette tal være steget til 36%, mens landbrugets 
andel af udgifterne vil være faldet til 46%. 
Det er Kommissionens rolle at omsætte ambitionerne 
i Maastricht-traktaten til konkrete handlingsforslag 
igennem 1990'erne. Over for de eksisterende udfor­
dringer i enhedsmarkedet og de nye udfordringer, der 
ligger i en økonomisk og monetær forening omfat­
tende vedtagelsen af en fælles valuta ved slutningen 
af tiåret, krævede Kommissionens mellemsigtede 
budgetforslag, som dækker perioden 1993 til 19991 
- Delors II-pakken2 - en ny betydelig forøgelse af 
strukturudgifteme for at kunne fremme økonomisk 
og social samhørighed. Dette blev generelt accepte­
ret af medlemsstaterne, selv om Maastricht-traktaten 
endnu ikke var blevet ratificeret. Derfor vil de fonde, 
der er helliget strukturpolitikkerne, stige med 41% 
fra over 21 mia. ECU i 1993 til 30 mia. ECU i 1999, 
inkl. den nye samhørighedsfond, der blev oprettet for Ud af de 141.471 mia. ECU (i 1992-prtser), der er til 
rådighed for perioden 1994 til 1999, blev 96.346 mia. 
ECU - 74% af det samlede beløb - af Rådet afsat til 
mål nr. 1-regioner (de regioner, hvor udviklingen 
haltede bagud). 11% gik til mål nr. 3 og 4, mens 
resten blev fordelt ligeligt mellem de andre mål 
(Tabel 18). 
De oprindelige henstillinger i Delors II-pakken var 
baseret på fire nøgleprincipper, som lå bag 1988-
reformen - koncentration, programmering, partner­
skab og supplering. Disse principper blev diskuteret 
i den tidligere periodiske beretning og i Kommissio­
nens midtvejsrevision af strukturfondene . Princip­
pet om koncentration af bistanden til de hårdest ramte 
områder er nøglen til analysen af fondenes effekt og 
125 
Kapitel 9 - Fællesskabets regionalpolitik 1994-1999 
Tabel 17 
EF-ressourcer, 1993-1999 (mia. ECU, 1992-priser) 
1993 
mia. ECU 
Landbrug 
Strukturelle aktiviteter 
* Samhørighedsfond 
* Strukturfonde 
Interne politikker 
Eksterne aktiviteter 
Andet 
Forpligtelser i alt 
Betalingsbevillinger i alt 
| Betalingsbevillinger i alt som 
% af Fællesskabets BNP 
Forpligtelser i alt relaterer til den juridiske forpligtelse, som Fællesskabet har påtaget sig, selv om betalingsbevillinger i alt ikke finder sted i den 
angivne periode. 
Kilde: Europa - Kommissionen 
Tabel 18 
Strukturfondene, 1994-96/99 
Finansielle fordelinger pr. mål (% af total pr. medlemsstat) 
Ressourcer til rådighed 
for EFs strukturfonde 
Mål nr. 1 1994-1999 
Mål nr. 2 1994-1996 
Mål nr. 3 og 4 1994-1999 
Mål nr. 5a 1994-1999 
Mål nr. 5b 1994-1999 
lait 
I alt medlemsstat 
som%afEUR12 B DK GR IRL NL UK EUR12 
45 
10 9 
29 45 
12 39 
5 8 73 100 
4 
10 
6 
7 87 
4 
6 
1 
2 19 100 
16 
28 
17 
20 78 
4 
9 
4 
5 9 
31 
52 8 100 
16 
59 
9 
8 26 
23 
37 
5 
9 
100 100 100 100 100 100 100 100 100 100 100 100 
1,3 0,5 14,8 11,1 24,1 9 4,5 15 0,1 1,5 11 7,2 74 
6 
11 
4 
5 
100 
100 
Kilde: DG XVJ 
126 
Kort 23: Regioner støtteberettigede under strukturfondene 1994-1996/1999 
Mål 1 : Tilbagestående regioner 
Mål 2: Regioner i industriel tilbagegang 
Mål 5b: Landdistrikter 
Y 
Kapitel 9 - Fællesskabets regionalpolitik 1994-1999 
diskuteres mere detaljeret nedenfor i lyset af de nye 
beslutninger vedrørende strukturfondene, 1994-
1999 (ændringer af de andre principper, som vedrører 
den effektive gennemførelse af udviklingsprogram­
mer, blev ligeledes introduceret). I de forordninger, 
der gælder for anvendelsen af strukturfondene i den 
nye programmeringsperiode, indførtes et antal æn­
dringer, hvis formål det var at forbedre deres effek­
tivitet, nemlig: 
• integrering af aktiviteter i fiskerisektoren og i 
områder, der er afhængige af fiskeri i strukturpo­
litikken; 
• oprettelse af et nyt mål nr. 4 beregnet på at lette 
arbejdernes tilpasning til industrielle omstillin­
ger og ændringer i produktionssystemerne; 
• udvidelse af aktiviteterne i mål nr. I-regionerne, 
så de også kommer til at omfatte uddannelse og 
sundhed; 
• simplificering af beslutningstagningsprocedu-
reme; 
• deltagelse fra arbejdsmarkedets parters side i be­
slutningstagningen; 
• styrkelse af procedurer til kontrol af supplerings-
princippet; Oplysningerne antyder, at der har været en større 
koncentration af EF's støtte, idet en større del af 
ressourcerne går til mål nr. I-områder. Mellem 1989 
og 1993 steg den del af midlerne, som gik til disse 
områder, fra 62% til 65% og i 1999 vil den stige til 
73% (inkl. Samhørighedsfonden). De fire fattigste 
medlemsstater modtog 50% af midlerne i 1992 imod 
42% i 1988. Med Samhørighedsfonden vil denne 
andel stige til 54% i 1999. For disse fire vil 
Fællesskabets samlede strukturudgifter under mål nr. 
I i 1999 være dobbelt så høje som i 1992 i faste priser. 
Andre mål nr. I-regioner vil også modtage en større 
del af ressourcerne fra 19% til lige under 23% i løbet 
af denne periode. Udgifterne til andre mål vil derfor 
falde relativt (selv om de reelt vil stige). 
Hvad angår den dækkede befolkning er andelen for 
Fællesskabet som helhed for alle regionale måls ved­
kommende steget fra 43% i 1989-1993 til 52% i 
1994-96/9. Bortset fra Grækenland, Irland og 
Portugal, hvor hele befolkningen allerede var dæk­
ket, er dækningen steget i alle medlemsstaterne (Ta­
bel 3), men halvdelen af denne stigning vedrører de 
nye delstater, som er kommet til. Spanien og Det 
Forenede Kongerige har haft de mindste stigninger 
- 1-2 procentpoint - mens stigningerne i de andre 
lande bortset fra Luxembourg strækker sig fra 7 pro­
centpoint (Belgien) til 20 (Tyskland). Danmark og 
Luxemborg er nu de eneste medlemsstater, der ikke 
har støtteberettigede regioner under mål nr. 1 
(Kort 23). 
• større vægt på evaluering og vurdering samt mere 
præcis formulering af kvantitative mellemlig­
gende mål; 
• vejledende fordeling fra medlemsstater til alle de 
strukturfonde, der besluttes af Kommissionen. 
Koncentration 
For at være så effektiv som mulig med henblik på at 
nedbringe skævhederne er det nødvendigt at koncen­
trere de begrænsede ressourcer, der står til rådighed 
for regionalpolitikken, om de hårdest ramte områder. De beslutninger, der førte til den stigende dækning, 
blev taget på en økonomisk baggrund, som var blevet 
stærkt forværret siden 1988/89. Den økonomiske 
vækst faldt markant i begyndelsen af 1990'erne i de 
fleste medlemsstater, og arbejdsløsheden steg brat. 
Behovet for koordinerede aktiviteter med henblik på 
igen at bringe liv i Fællesskabets økonomi blev aner­
kendt på topmødet i Edinburgh i slutningen af 1992, 
hvor man blev enige om en pakke af infrastrukturfor­
anstaltninger for at stimulere de økonomiske aktivi­
teter, og et år senere præsenterede Kommissionen 
yderligere forslag i hvidbogen Vækst, konkurrence­
evne og beskæftigelse . 
På denne baggrund mentes regionalpolitikken også 
at spille en rolle med hensyn til at stimulere væksten 
128 
Kapitel 9 - Fællesskabets regionalpolitik 1994-1999 
Tabel 19 
Andel af medlemsstaternes 
som dækkes af strukturfondenes 
Belgien 
Danmark 
Tyskland 
Grækenland 
Spanien 
Frankrig 
Irland 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene 
Portugal 
Det Forenede 
Kongerige 
EUR12 
Befolkning i mio. Mål nr. 1 
1989 1994 Mål nr. 2 
1990 1994 befolkning, 
regionale mål (%) 
Mål nr. 5b I alt 
1989 1994 1989 1994 
Frankrig omfatter de oversøiske departementer 
Tyskland, Frankrig og Det Forenede Kongerige omfatter de regioner, der blev tilføjet i 1990 under EF's initiativ RECHAR 
Italien omfatter Abruzii for 1994-1996 (22% af den italienske befolkning). Hele stigningen i befolkningsdækning mellem 1989 og 1994 skyldes, at 
befolkningsvækstprocenterne i de italienske mål nr. 1-regioner oversteg dei nationale gennemsnit. 
Kilde: DG VI and X\'l 
i de svagere regioner. Den almindelige opfattelse var, 
at antallet af regioner, der led underen tilbagestående 
udvikling eller en strukturel nedgang - i modsætning 
til midlertidige cykliske problemer - var stigende. 
I forbindelse med fastsættelsen af støtteberettigelse 
under mål nr. 1 fastholdt de af Rådet vedtagne for­
ordninger det centrale kriterium, at disse skulle være 
NUTS li-regioner med et BNP pr. indbygger (i KKS) 
på under 75% af fællesskabsgennemsnittet. Samtidig 
anvendte de imidlertid kriteriet mere fleksibelt, så 
regionernes mulighed for at blive omfattet af mål 
nr. I blev større. Da den første liste afmål nr. 1 -regioner blev etableret 
i 1988, blev denne fleksibilitet anvendt til at lade 
Nordirland og Korsika komme med på listen. I 1993 
medtog Rådet ca. 8 regioner eller områder, der ikke 
strengt opfyldte kravet vedr. BNP pr. indbygger 
(Nordirland, Korsika, Abruzzi og Molise, de nye 
Hainaut-områder i Belgien, en del af Nord-Pas de 
Caiais, Highlands og Islands Entreprise Board Area 
og Merseyside). Andre nye tilføjelser til listen med 
et BNP pr. indbygger på under 75% af fællesskabs­
gennemsnittet var de fem nyt tyske delstater og 
Østberlin, Cantabria i Spanien og Flevoland i 
Nederlandene. 
129 
Kapitel 9 - Fællesskabets regionalpolitik 1994-1999 
Da ingen regioner er blevet fjernet fra listen - selv 
om dette bliver tilfældet for Abruzzi den l. januar 
1997 - er resultatet, at den befolkning, der dækkes 
under mål nr. I, er steget fra 70 mio. til 92 mio. eller 
fra 21,7% af det samlede Fællesskab til 26,6% (dette 
vil falde til 26,2%, når Abruzzi, som er den rigeste af 
mål nr. 1-regionerne, mister sin status i 1997). 
De nye mål nr. I-regioner i Belgien, Frankrig og Det 
Forenede Kongerige tilføjede en ny dimension til 
definitionen af de karakteristiske træk ved mål nr. 
1-regionerne. Disse områder er ikke tilbagestående i 
den traditionelle betydning, men det er regioner, hvor 
tilbagegangen fra relativ velstand baseret på industri­
elle aktiviteter har været særlig alvorlig. 
Østberlin og de nye tyske delstater med 16,4 mio. 
indbyggere har ligeledes en ny type regionalproblem 
- nemlig overgangen fra planøkonomi til markeds­
økonomi, en proces uden historisk præcedens i nyere 
tid (se Kapitel 11). Disse fik tildelt i alt 3 mia. ECU 
( 1991-priser) af Rådet for at bistå økonomiske og 
sociale reformer imellem 1991 og 1993, som skulle 
bygge bro over kløften, før programmeringsperioden 
1994-99 startede. Skønt statistikkerne vedr. BNP 
efter standarddefinitioner ikke eksisterede for den 
relevante periode, varder i 1993 ikke nogen tvivl om, 
at de nye delstater var kvalificerede til mål nr. 1-
bistand. Resultatet er, at over 20% af den tyske 
befolkning nu bor i mål nr. 1-områder. 
I Belgien bor næsten 13% af befolkningen i Hainaut, 
som er blevet en mål nr. I-region, mens den første 
mål nr. 1-region i Nederlandene, Flevoland, tegner 
sig for under 2% af den nationale befolkning. Der var 
ligeledes en stigning i den del af befolkningen, der i 
Spanien, Frankrig og Det Forenede Kongerige bor i 
mål nr. 1 -regioner. 
Skønt befolkningsdækningen i mål nr. I-regionerne 
er steget, og den geografiske koncentration af bistan­
den er faldet, skyldes det alt i alt hovedsageligt Tysk­
lands forening og udvidelsen af bistanden til også at 
omfatte det tidligere Østtyskland. Af de 21,9 mio. 
yderligere personer, der dækkes, bor 16,4 mio. - 75% 
- i Østtyskland. Hvad angår mål nr. 2-bistand er den del af befolknin­
gen, der dækkes, stadig på 16,8% som før 1994, skønt 
antallet er steget fra 54 mio. (i 1990) til 58 mio. i 
1994-1996. Generelt er gennemsnitsstørrelsen af de 
støtteberettigede områder faldet, mens deres antal er 
steget. Mange af områderne på den nye liste blev 
foreslået af de nationale regeringer for at foregribe 
en permanent udmanøvrering af arbejdskraft i nøgle­
sektorer på grund af den eksisterende økonomiske 
tilbagegang. Områder med en befolkning på over 
20 mio. kom med på mål nr. 2-listen under støtte til 
sektorer i tilbagegang. Fire områder - Hainaut (del­
vis), Cantabria, Nord (delvis) og Merseyside som 
tidligere var kvalificerede til støtte under mål nr. 2, 
falder nu ind under mål nr. 1. Støtteberettigelse til 
mål nr. 2-status varer i første omgang i tre år og vil 
blive taget op til revision i 1996. 
Mål nr. 5b-regioneme er blevet defineret for hele den 
seksårige periode med den begrundelse, at struktu­
relle ændringer i landdistrikter har en tendens til at 
være forholdsvis langsomme. Ud over de generelle 
økonomiske problemer, som er blevet diskuteret tid­
ligere, står landdistrikterne i Fællesskabet over for 
nye udfordringer på grund af reformen af 
Fællesskabets landbrugspolitik samt virkningerne af 
GATTs Uruguay-runde. Som følge heraf er den 
befolkning, der dækkes under mål nr. 5b, steget fra 
5% af Fællesskabets befolkning i 1989 til mere end 
8% i 1994 . Skønt stigningen er forholdsvis ensartet 
i hele Fællesskabet, er der store stigninger i den 
dækkede del af befolkningen i Luxembourg og 
Danmark. 
Den makroøkonomiske 
effekt af Fællesskabets 
regionalpolitik 
Fællesskabets regionale udgifter haï hovedsagelig 
indflydelse på udviklingen i medlemsstaterne og re­
gionerne på to måder: 
130 
Kapitel 9 - Fællesskabets regionalpolitik 1994-1999 
Mål nr. 1-regioner i Tabel 20 
EFRU's og de andre strukturfondes 
forpligtelser i mål nr. 1-regioner 
EFRU-forpligtelser som procent af 
Faste BNP 
bruttoinvesteringer 
1989 1993 1999 ; 1989 1993 1999 
Grækenland 
Spanien1 
Irland 
Portugal Strukturfondene og 
samhørighedsfonden 
som procent af BNP 
1989 1993 1999 
7,3 
2,6 
5,2 
5,3 ILO 
4.0 
9,3 
7,0 12,6 
6,6 
7,8 
8,0 L4 
0,7 
0,9 
L4 1,9 
0,9 
L5 2,2 
1,5 
L2 
2,1 2,5 
LO 
2,1 
2,7 3,3 
L5 
3,1 
3,3 4,0 
2,3 
2,7 
3,8 
EUR4 
(heraf samhørighedsfond) 3,9 6.0 7,8 0,9 1.3 1,7 L6 2,3 
(0,4) 2,9 
(0,6) 
Nye tyske delstater 
Italien3 
Andre EF-medlemsstater4 n.a. 
L7 
2,0 (0,9) 
3,6 
3,3 1,8 
4,0 
2,5 n.a. 
0,4 
0,4 (0,4) 
0,7 
0,6 0,8 
0,8 
0,5 n.a. 
0,6 
LO (0,8) 
1,1 
L4 L7 
L2 
1,1 
Alle mål nr. 1-regioner 3,0 5,0 4,7 0,7 LI L2 L2 L8 2,1 
EUR12 0,4 0,6 0,9 0,1 0,1 0,2 0,1 0,2 0,3 
GD 16: skøn 
Stigning i faste bruttoinvesteringer 1994-1999:2J5% pr. år 
Stigning i BNP 1994-1999:25% pr. år 
1999-tal omfatterCantabria 
Tal i parantes henviser til beløb, som er stillet til rådighed ifølge Rådets forordning (EØF) nr. 3575/90 
1999-tal omfatter ikke Abruzzi 
For 1989 og 1993, Nordirland i Det Forenede Kongerige og Korsika i Frankrig; omfatter også Hainaut for 1999; "Arrondissementerne' 
Douai, Valenciennes og Avesnes; Flevoland; Mersyeside og Highlands & Islands Enterprise Area. 
Kilde: Eurostat, DG II, beregninger DG XVI 
• gennem medfinansiering af real investeringer og 
investeringer i menneskelig kapital, som forøger 
deres produktivitetskapacitet; 
• gennem overførsel af indkomster, som giver mu­
lighed for større import, uden at betalingsbalan­
cen forringes. 
Effekten af Fællesskabets regionalpolitik på investe­
ringerne kan illustreres ved forholdet mellem EFRU-
udgifter - den principielle formidler af realinveste­
ringer gennem strukturfondene - og faste 
bruttoinvesteringer i de pågældende økonomier. I 
1989 finansierede EFRU 0,4% af de faste bruttoin­
vesteringer i Fællesskabet og 3% af de tilsvarende investeringer i mål nr. 1 -regionerne. I de fire fattigste 
medlemsstater finansierede den 4% og i andre mål 
nr. 1 -regioner ca. 2% (Tabel 20). 
I 1993 var tallet for alle mål nr. 1-regioner steget til 
5% og for de fire fattigste medlemsstater til 6%. I 
1999 vil Fællesskabets bidrag til investeringerne sti­
ge yderligere i faste priser, selv om andelen af faste 
bruttoinvesteringer vil afhænge af, hvad der sker med 
disse i mellemtiden. Hvis de faste bruttoinvesteringer 
stiger med 2,5% om året, hvilket var fællesskabsgen­
nemsnittet igennem 1980'eme, vil EFRU stadig fi­
nansiere 5% af investeringerne i (den nu udvidede 
gruppe af) mål nr. 1-regioner, men næsten 8% i de 
fire fattigste medlemsstater. 
131 
Kapitel 9 - Fællesskabets regionalpolitik 1994-1999 
Effekten af de regionale udgifter på importevnen kan 
vurderes ved at sammenligne det pågældende beløb 
med det pågældende områdes BNP. I 1989 var struk­
turfondenes støtte til mål nr. 1 -regionerne som helhed 
på 1,2% af deres BNP og i de fire fattigste lande på 
1,6% af BNP. I 1993 var disse tal steget til henholds­
vis 1,8% og 2,3%. 
Ved slutningen af den løbende programmeringspe­
riode i 1999 vil strukturfondene, hvis BNP stiger med 
2,5% pr. år, hvilket var gennemsnittet for 
Fællesskabet i 1980'eme, repræsentere 2,1% of BNP 
i mål nr. I-regionerne og 2,9% af BNP i de fire 
fattigste medlemsstater. 
For at få en vedvarende effekt på produktionskapa­
citeten er det nødvendigt, at disse midler anvendes til 
at forøge fysisk og menneskelig kapital. Desuden 
afhænger effekten af en modsvarende finansiering 
fra de pågældende medlemsstater, hvilket er grunden 
til, at suppleringsprincippet betragtes som vigtigt, og 
at det er blevet forstærket i de reviderede forordnin­
ger, især hvad angår fremskaffelse på regionalt plan 
af relevante finansielle oplysninger om størrelsen af 
de nationale udviklingsrelaterede udgifter. 
Fællesskabsinitiativer 
De samlede midler, der er afsat til fællesskabsinitia­
tiver i perioden 1994 til 1999, beløber sig til 
13,45 mia. ECU i 1994-priser. Initiativerne vil foku­
sere på syv brede områder: grænseoverskridende og 
transnationalt samarbejde, udvikling i landdistrikter­
ne, de mest perifere regioner, beskæftigelse og ud­
vikling af kvalifikationer, styring af industrielle om­
stillinger, byområder og fiskeri (Tabel 9.3 opstiller 
en komplet liste over initiativerne). Hemdover er der 
en reserve på 1,6 mia. ECU til fordeling på et senere 
stadium. " 
Flere af initiativerne er udtryk for et ønske om kon­
tinuitet. Dette gælder INTERREG, som er det mest 
omfattende, og som hovedsagelig er beregnet på 
samarbejde på tværs af interne grænser, men som 
skal dække samarbejde på tværs af eksterne grænser og visse søgrænser i større udstrækning end tidligere. 
Dette hænger sammen med foranstaltninger til frem­
me af energinetværk, som tidligere blev iværksat 
under REGEN. Der foregår også en opfølgning med 
større finansiering af LEADER, som er beregnet på 
udvikling i landdistrikter og REGIS, som er beregnet 
for de ujtraperifere regioner. 
Det foreslås desuden at fortsætte initiativer, som 
støtter regioner, der er ramt af nedgang inden for kul-, 
stål-, tekstil- og forsvarsindustrierne RECHAR, 
RESIDER, RETEX og KON VER - op til slutningen 
af 1997, og et specifikt initiativ vedr. den portugisi­
ske tekstilindustri er kommet til. Et nyt initiativ, 
ADAPT, finansieret af Den Sociale Fond, er blevet 
indført med henblik på at kunne hjælpe arbejdere, der 
trues af arbejdsløshed på grund af industrielle omstil­
linger, og hjælpe virksomheder med at forbedre deres 
konkurrenceevne. 
Et andet initiativ, som er beregnet for små og mel­
lemstore virksomheder, har ligeledes til formål at 
lette tilpasningen i forbindelse med industrielle om­
stillinger. Dette vil medtage nogle af de vellykkede 
elementer fra de eksisterende PRISMA, STRIDE og 
TELEMATIQUE-initiativer, samt afspejle tankerne 
i hvidbogen, og det vil hovedsageligt være beregnet 
for mål nr. 1 -regionerne. 
Beskæftigelsesinitiativet vil inkorporere elementer 
fra det eksisterende NOW-program for kvinder, og 
HORIZON for de handicappede, men det vil blive 
udvidet til også at dække andre dårligt stillede grup­
per som f.eks. de langtidsledige, mens YOUTH-
START sigter mod at skaffe en garanti for uddannel­
se og beskæftigelse af unge på under 20 år i hele 
Fællesskabet. 
De nye initiativer vedr. byprobleraer og PESCA 
vedr. områder, der er afhængige af fiskeri, fuldstæn­
diggør listen. 
132 
Kapitel 9 - Fællesskabets regionalpolitik 1994-1999 
Tabel 21 
Strukturfondene og de nye medlemsstater: 1995-1999 
Østrig 
Befolkning 
Mål nr. 1 og 6 
befolkning ('000) 
Mål nr. 1 og 6 
som % af den nationale 
befolkning 
Strukturfondene 1995-99 
(1995-priserMECU) 
heraf: 
Mål nr. 1 og 6 
Andre mål 
Strukturfondene 
pr. indbygger (ECU) Norge Sverige Finland EUR8 
(ekskl. GR, E, IRL, P) 
* skøn for strukturfondene udenfor mål nr. 1 -regioner 
Kilde: DG XVI 
Strukturfondene og 
ansøgerlandenes regioner 
Forhandlingerne vedrørende de fire EFTA-landes 
indtræden har også omfattet spørgsmålet om bistand 
fra strukturfondene. Man er blevet enige om forde­
ling afmål nr. 1-bistand, og der er blevet skabt en ny 
kategori af støtte, mål nr. 6. 
Kun Østrig har en region, som er kvalificeret til mål 
nr. 1-bistand, Burgenland, med en befolkning på 
269.000, 3% af den samlede østrigske befolkning. 
Ifølge de seneste vurderinger vil den finansielle støt­
te, der er fastsat for perioden 1995 til 1991 under ét, 
blive på 184 mio. ECU, hvilket udgør et beløb pr. 
indbygger på lidt mindre end beløbet i de aktuelle mål 
nr. 1 -regioner, (bortset fra samhørighedsfondlande). Et nyt mål nr. 6 er blevet etableret for regioner 
- defineret som værende på NUTS li-niveau - med 
en usædvanlig lav befolkningstæthed (under 8 ind­
byggere pr. kvadratkilometer). Der vil være regioner, 
der er støtteberettigede hertil i de tre skandinaviske 
lande. Mål nr. 6 vil ligne mål nr. I og skal revideres 
i 1999, samtidig med at forordningerne vedr. struk­
turfondene revideres. Indtil da vil støtten blive regu­
leret gennem en protokol i tiltrædelsestraktaten. De 
støtteberettigede regioner, som ligeledes defineres i 
protokollen, dækker en befolkning på 1,874 mio. og 
vil modtage i alt 1,109 mio. ECU (i 1995-priser) 
igennem perioden 1995 til 1999 som helhed 
- svarende til 592 ECU pr. person (et gennemsnit på 
118 ECU om året), hvilket er 17% lavere end gen­
nemsnittet for mål nr. 1-regioner i resten af 
Fællesskabet (bortset fra samhørighedsfondlande). 
Efter forhandlingerne er hvert lands position under 
mål nr. 6 som følger: 
133 
Kapitel 9 - Fællesskabets regionalpolitik 1994-1999 
• I Sverige vil 450.000 mennesker eller 5,3% af 
befolkningen bo i støtteberettigede regioner (ho­
vedsageligt i tre nordlige amter). De vil modtage 
et beløb på gennemsnitligt 101 ECU pr. person 
om året i løbet af perioden 1995 til 1999; 
• I Finland bor 837.000 eller 16,7% af befolknin­
gen i støtteberettigede regioner, hovedsageligt i 
Lapland og andre områder, som grænser op til 
Rusland. Det pågældende beløb er blevet fastsat 
til et beløb, der svarer til 122 ECU pr. person 
pr. år i løbet af perioden 1955 til 1999; 
• I Norge vil ca. 587.000 mennesker eller 13,8% af 
befolkningen sandsynligvis bo i støtteberettigede 
regioner og modtage et gennemsnit på 125 ECU 
pr. person pr. år i løbet af perioden fra 1995 
til 1999. leret (dette skal gøres inden den 1. januar 1995, som 
er den påtænkte tiltrædelsesdato), er der enighed om 
det samlede beløb, der er til rådighed til finansiering 
af mål nr. 2, 3, 4, 5a og 5b. Inkl. fællesskabsinitiati­
verne er budgettet for 1955 til 199 i blevet fastsat til 
4,6 mia. ECU. 
Det samlede beløb, der står til rådighed for de fire 
ansøgerlande fra strukturfondene, er på 
5.884 mio. ECU (i 1995-priser), hvilket repræsente­
rer en ekstra udgift på 4,5% i forhold til en forøgelse 
af Fællesskabets befolkning på 7,4%. Den gennem­
snitlige bistand pr. person under alle målene tilsam­
men ligger en smule under gennemsnittet for de 
eksisterende 8 medlemsstater, som ikke er samhørig­
hedslande. 
For så vidt angår strukturfondenes øvrige mål har 
Kommissionen oplyst uden at være fremkommet 
med et præcist tal, at den befolkning, der dækkes af 
mål nr. 5b, sandsynligvis vil blive betydelig og større 
end den befolkning, der dækkes af mål nr. 2. Mål 
nr. 5a vil sandsynligvis også blive betydeligt. 
På grund af relativt lave arbejdsløshedsprocenter i 
ansøgerlandene bortset fra Finland vil den befolk­
ning, der dækkes af mål nr. 2-bistand, sandsynligvis 
blive minimal i Norge og Østrig og et godt stykke 
under fællesskabsgennemsnittet i Sverige. I Finland 
bliver den del af befolkningen, der dækkes af mål 
nr. 2, måske temmelig stor på grund af betydelig 
arbejdsløshed siden 1990. 
Selv om hverken de støtteberettigde områder eller 
den globale dækning af befolkningen endnu er etab-
/ Budgetteringsperioden, 1993-1999, er forskellig fra programmeringsperioden for de regionale initiativer, som for mål nr. I 
og 5b's vedkommende løber fra 1994 til 1999, og over to treårige perioder, 1994-1996 og 1997-1999 for mål nr. 2. 
2 Europa-Kommissionen: Mål og midler. KOM(92)2000. 
3 Inkl. innovation og overgangsaktiviteter. 
4 Europa-Kommissionen (1992): Fællesskabets strukturpolitik. Status og perspektiver, KOM (92) 84. 
5 Europa-Kommissionen (1993): Vækst, konkurrenceevne, beskæftigelse, KOM (93) 700 endelig udg. 
6 Rådets forordning (EØF) nr. 3575190 af 4.12.1990 
7 Listen er offentliggjort i EFT L 81 af 24. marts 1994. 
8 Listen er offentliggjort i EFT L 96 af 14. april 1994. 
134 
Kapitel 10 - Regionalpolitik i medlemsstaterne: seneste tendenser 
Kapitel 10 Regionalpolitik i medlemsstaterne: 
seneste tendenser ' 
De sidste fem år har været en periode med stor 
usikkerhed og omvæltninger i medlemsstaterne re­
gionalpolitik. En betydelig geopolitisk udvikling, 
økonomiske svingninger og næsten kontinuerlige 
strukturelle ændringer har tilsammen skabt vanskeli­
ge betingelser for regionalpolitikken. Disse ændrin­
ger kommer i de nordlige medlemsstater til udtryk i 
en voldsom nedgang i den automatiske støtte til 
erhvervslivet til fordel for en mere selektiv frem­
gangsmåde, hvor der lægges større vægt end tidligere 
på at udvikle erhvervslivets miljø (serviceydelser til 
producenter) og små virksomheder. I de sydlige med­
lemsstater og Irland er udgifterne til regionale incita­
menter steget og er nu blandt de højeste i 
Fællesskabet i forhold til BNP. Disse lande har op­
retholdt en relativ bred geografisk dækning i deres 
regionale incitamentsplaner, hvorimod en sådan 
dækning er blevet formindsket i de nordlige med­
lemsstater. Dette har haft en tendens til at reducere 
forskellene i udgifter til regionale incitamenter i hele 
Fællesskabet udtrykt pr. indbygger. Den vigtigste 
undtagelse er Italien, hvor udgifterne pr. indbygger 
stadig er betydeligt større end i resten af 
Fællesskabet. 
Definitioner af regionalpolitik 
Da fremme af erhvervsinvesteringer er det væsent­
ligste middel til at stimulere den regionale udvikling i alle medlemsstaterne, ligger hovedvægten på regio­
nale incitamenter og i mindre omfang på tilvejebrin­
gelse af infrastruktur til støtte for erhvervslivets eks-
pansion. Hvor det drejer sig om store 
infrastrukturinvesteringer (transport, telekommuni­
kation og energinetværk), synes medlemsstaterne 
ikke systematisk at skelne mellem det generelle og 
det, der specifikt foretages for at fremme den regio­
nale udvikling. Derfor er det vanskeligt direkte at 
sammenligne Fællesskabets regionalpolitik, som 
lægger megen vægt på infrastruktur, med den regio­
nalpolitik, som medlemsstateme fører. 
Nedenstående analyse er opdelt i tre afsnit. Det første 
gennemgår de seneste ændringer i målene, priorite­
ringerne og konteksten hvad angår regionalpolitik­
ken i medlemsstaterne, herunder den betydning, som 
tillægges regionale infrastrukturincitamenter med 
henblik på erhvervsvirksomheder og hermed beslæg­
tede områder. Det andet undersøger ændringerne i 
udformningen af de regionale incitamenter hvad an­
går deres form, værdi og geografiske dækning samt 
bistandens målgrupper. Det sidste afsnit betragter 
tendenseme i udgifterne til regionale incitamenter 
siden 1980 med hovedvægten på udviklingen i slut­
ningen af 1980'eme. 
135 
Kapitel 10 - Regionalpolitik i medlemsstaterne: seneste tendenser 
Regionalpolitikkens 
mål og kontekst 
Det vigtigste træk ved den nationale regionalpolitik 
igennem det sidste årti har været omformuleringen af 
politikkens mål (se boks med en oversigt over de 
vigtigste ændringer i hver medlemsstats politik). I 
løbet af 1980'eme blev regionalpolitikken i mindre 
grad rettet mod en omfordeling af indtægter og be­
skæftigelse og mere rettet mod en tilskyndelse til 
strukturændringer for at opnå en større diversifice­
ring og øge det samlede økonomiske vækstpotentia­
le. 
I de seneste år har regionalpolitikerne måttet kæmpe 
med mange forskellige former for strukturelle tilpas­
ninger. Det vigtigste anliggende især i de nordlige 
medlemsstater har fortsat været de regioner, der er 
afhængige af de traditionelle industrier. Strukturtil-
pasningsproblememe har dog også gjort sig gælden­
de i mange flere af Fællesskabet regioner, især dem, 
der har mindre byer med en enkelt aktivitet eller 
mindre byer, der er afhængige af industrier som f.eks. 
forsvar, og som har været ude for lukninger af fabrik­
ker eller omstilling af produktionen til ikke-militære 
produkter, eller fiskeri- og landbrugssamfund, der er 
ramt af overkapacitet og kvotarestriktioner. 
Den vægt, der lægges på at fremme strukturtilpasnin­
ger i regionerne, afspejler den makroøkonomiske 
udviklings og de geopolitiske ændringers indflydel­
se. Økonomiske kriser i 1970'erne og i begyndelsen 
af 1980'eme sammen med den udbredte arbejdsløs­
hed og de strukturelle ændringer, der har berørt alle 
regionerne, reducerede regionalpolitikkens betyd­
ning på den politiske dagsorden i flere medlemssta­
ter. Budgetrestriktioner og holdningsændringer over 
for interventioner baseret på tilskud førte til lavere 
udgifter og en mere selektiv fremgangsmåde hvad 
angår den regionale udvikling i mange lande. 
Det økonomiske opsving efter tilbagegangen i be­
gyndelsen af 1980'eme blev fulgt af stærk økono­
misk vækst i hele Fællesskabet, idet arbejdsløsheden 
dog forblev høj i mange regioner, herunder visse 
by-/industrisamfund. (I Det Forenede Kongerige til­
skyndede de sociale og økonomiske problemer samt miljøproblemerne i områder i de indre byer til et 
voksende antal byudviklingsforanstaltninger, som 
gradvist kom til at erstatte regionalpolitikken hvad 
angår politisk prioritering og udgi fit r.) Koncentratio­
nen af væksten til bestemte områder gav også proble­
mer for visse udviklede regioner: overophedning og 
overbelastning opmuntrede til fornyet interesse i for­
anstaltninger til decentralisering af økonomiske ak­
tiviteter væk fra storbyer som Paris, Athen og Lon­
don. 
Andre aspekter af den strukturelle omstilling skyldes 
den geopolitiske udvikling. Forberedelserne til en­
hedsmarkedet med mulighed for større samarbejde 
og konkurrence på tværs af grænserne fremmede en 
større interesse for industriernes og firmaernes kon­
kurrenceevne og produktivitet. Effekten af de politi­
ske og økonomiske ændringer i Østeuropa har været 
størst i Tyskland, hvor foreningen har krævet bety­
delige omstruktureringsprogrammer i stort set alle 
økonomiske sektorer i de nye tyske delstater, herun­
der en massiv stigning i og omlæggelse af ressour­
cerne til regionalpolitik. Andre steder i Fællesskabet 
viser den formindskede spænding i forholdet Øst-
Vest sig som lukninger eller rationaliseringer af mi­
litærbaser og nedskæringer i produktion og beskæf­
tigelse i forsvarsindustrierne. 
På denne baggrund har regionalpolitikken mere og 
mere lagt hovedvægten på at yde bistand til en om­
strukturering af de regionale produktionssystemer. 
Skønt de regionale finansielle incitamenter stadig er 
det vigtigste instrument til fremme af nye erhvervs­
investeringer i regionerne, går tendensen bort fra den 
tidligere anvendelse af tilskud til investeringer og 
beskæftigelse, og foranstaltningerne rettes mere mod 
at forbedre konkurrenceevnen og det regionale miljø 
for erhvervsvirksomhederne gennem en infrastruk­
turudvikling, der er rettet mod erhvervslivet (især i 
Nederlandene), overførsel af teknologi og konsulent-
service, især på marketing- og eksportområdet. De 
forholdsregler, der tages for at skabe infrastrukturer 
til gavn for erhvervslivet ændrer sig ligeledes: de 
traditionelle industriområder, fabrikker og lokale ser­
viceydelser bliver erstattet med oprettelse af initiativ-
og udviklingsenheder, teknologi- og videnskabspar-
ker og telematiske centre. De bredere metoder til 
fremme af erhvervsaktiviteter i problemregioner 
136 
Kapitel 10 - Regionalpolitik i medlemsstaterne: seneste tendenser 
kommer også til udtryk i administrationen af regio­
nalpolitikken, som bliver mere integreret med andre 
politiske områder (f.eks. koordinering af byplanlæg­
ning og regionalpolitik i Det Forenede Kongerige), 
og som er genstand foren større koordinering mellem 
de centrale og lokale myndigheder (som i Belgien og 
Spanien). 
Omlægningen af politikken foregår imidlertid i en 
kontekst med strammere budgetter og en varierende 
grad af engagement i regionalpolitikken fra politiker­
nes side. Hertil kommer, at kontrollen med støtten i 
henhold til Fællesskabets konkurrencepolitik - med 
henblik på at skabe lige vilkår har lagt vægt både på 
regionalpolitikkens omfang (dækning af de støttede 
områder) og intensitet (bistandens størrelse). Dette 
gælder især i de nordlige medlemsstater. I Danmark 
blev næsten alle traditionelle regionale incitamenter 
ophævet i 1991 til fordel for et nyt nationalt system 
til fremme af erhvervslivets udvikling; i 
Nederlandene er den regionale bistand blevet be­
grænset til den nordlige del af landet (skønt der er 
andre områder, der er midlertidigt udpeget); og i 
Tyskland er både udgiftsniveauet og størrelsen af de 
områder, der modtager bistand, blevet reduceret væ­
sentligt i det tidligere Vesttyskland - skønt bistanden 
er vokset massivt i de nye østlige delstater. 
Som en kontrast hertil har de sydlige medlemsstater 
generelt opretholdt eller forøget udgifterne til regio­
nalpolitik i de seneste år med støtte fra strukturfon­
dene især til mål nr. 1-regioner og opretholdt mere 
liberale betingelser hvad angår konkurrencepolitik­
ken. Ikke desto mindre har de heller ikke været 
uimodtagelige for nedskæringer i det mindste med 
hensyn til at fremme erhvervsinvesteringer. Bortset 
fra Italien, hvor politiske forandringer har ført til en 
midlertidig ophævelse af regionale organer og pro­
grammer, forventes det, at både Spanien og Portugal 
vil foretage nedskæringer i de nationale udgifter til 
støtte i løbet af de næste få år. Som anført i Kapitel 11 
er det imidlertid vigtigt for de svagere medlemsstater 
og regioner, at de overordnede regionale udgifter 
opretholdes, således at de sammen med de forøgede 
ressourcer fra strukturfondene kan danne et solidt 
grundlag til at bygge videre på. De regionale 
incitamenters udformning 
Skiftet i den nationale regionalpolitiks mål, således 
at der lægges mere vægt på strukturtilpasninger med 
stadig mere begrænsede ressourcer i mange med­
lemsstater, ses tydeligt på udformningen af de inci­
tamenter, der skal tiltrække nye erhvervsaktiviteter. 
Et generelt træk hvad angår sammensætningen af 
incitamentspakker, deres administration, geografi­
ske dækning, betingelserne for støtteberettigelse og 
støttesatserne er en mere selektiv fremgangsmåde 
med henblik på at fremme den nationale regionalud­
vikling. 
I løbet af det sidste tiår er både antallet og forskel­
ligartetheden af de regionale incitamenter, som 
anvendes af medlemsstaterne, blevet mere begræn­
sede. Incitamenternes forskelligartethed, som var 
almindelig i de fleste EF-lande i 1970'erne, er ved 
at forsvinde (især hvad angår skattenedsættelser og 
renterelaterede tilskud), og de fleste incitaments-
pakker er nu i overvejende grad baseret på tilskud. 
Den forskelligartethed, der stadig består, synes at 
være størst i de mindst udviklede lande: Græken­
land, Italien, Irland og Portugal har typisk et større 
antal og mere varierede incitamenter, herunder be­
skæftigelsesrelaterede tilskud, end de andre med­
lemsstater. 
Mange af de incitamenter, der er blevet ophævet i de 
seneste år, var store, kostbare, automatiske ordnin­
ger. Eksemplerne omfatter de regionale fradrag WIR 
i Nederlandene (afsluttet i 1983), regionale udvik-
lingstilskud i Storbritannien og stand­
ardkapitaltilskud i Nordirland (1988), investerings-
fradrag i Vesttyskland (1989) og næsten hele pakken 
af danske foranstaltninger (1991). Som en kontrast 
hertil har de nye ordninger, der er blevet indført, haft 
en tendens til at være mindre kostbare, indirekte eller 
orienteret mod små firmaer, f.eks. regionale virksom-
hedstilskud i Storbritannien (indført i 1988), støtte til 
decentralisering og små firmaer i Frankring (1991) 
og virksomhedsmiljøpolitikken 'BOB' i 
Nederlandene (1992). 
137 
Kapitel 10 - Regionalpolitik i medlemsstaterne: seneste tendenser 
Afskaffelsen af de store automatiske ordninger har 
medført en betydelig omlægning af administratio­
nen af den regionale incitamentspolitik. Mens de 
automatisk administrerede incitamenter var frem­
herskende i begyndelsen af 1980'erne, især i de 
større EF-lande, så var det i slutningen af tiåret kun 
i Italien, at den storstilede automatiske støtte stadig 
var grundlaget for regionalincitamenterne. I de 
andre lande er størstedelen af støtten nu i betydelig 
grad blevet specifik. En yderligere tendens i admi­
nistrationen har som ovenfor nævnt været udvik­
lingen af en mere decentraliseret form i mange 
medlemsstater, især hvad angår støtte til mindre 
projekter og firmaer. 
I tilknytning til denne administrative udvikling 
medfører betingelserne for støtteberettigelse til re­
gionale incitamenter nu en større selektivitet og 
mere specifikke valg, således at bistanden bliver 
mere omkostningseffektiv. I et antal lande er bi­
standen nu blevet begrænset til de sektorer, hvor 
den betragtes som værende effektiv, således at 
sektorer med overkapacitet udelukkes. I andre lan­
de som f.eks. Belgien og Portugal tager betingel­
serne for støtteberettigelse mere hensyn til projek­
ternes industrielle karakter. Den vægt, der lægges 
på at forbedre erhvervslivets miljø, kommer til 
udtryk i udvidelsen de støtteberettigede aktiviteter 
til også at omfatte visse serviceaktiviteter over for 
34 Befolkning, som bor i de regioner, der støttes af 
medlemsstaterne, 1980,1986 og 1992 
% befolkning 
DK NL D DU. B EC9 I WC F GR E 
P. E: ingen tal fer 1986: GR: ul for 1981. ikke 1980 producenter med større vægt på højteknologi, inno-
vationogkonsulent virksomhed. 
Incitamenterne har ligeledes i højere grad været rettet 
mod nye firmaer eller projekter frem for de eksiste­
rende især i Tyskland, Irland og Nederlandene. Etab­
leringsprojekter er berettiget til en mere generøs støt­
te og er genstand for mindre restriktive betingelser 
for at få støtte end udvidelser, mens projekter, der 
medfører rationaliseringer og reorganisation, sjæl­
dent modtager bistand. 
Samtidig er den geografiske dækning af støttebe­
rettigede områder blevet mere restriktiv og mere 
vendt mod problemregionerne i de nordlige med­
lemsstater. I løbet af perioden 1980 til 1992 er 
gennemsnitsbefolkningen i de regioner, der er ud­
peget som problemregioner, i Belgien, Danmark, 
(Vest)tyskland, Nederlandene og Det Forenede 
Kongerige faldet fra lidt over 35% af den samlede 
befolkning til ca. 27% (Fig. 34 og Tabel 22). Bort­
set fra Danmark, hvor de udpegede problemregio­
ner endnu ikke har modtaget bistand, har de største 
nedskæringer fundet sted i Nederlandene (et fald 
på to femtedele), Det Forenede Kongerige (en fem­
tedel) og Tyskland (en trejdedel). 
Som en kontrast hertil har der i Sydeuropa og Irland 
- hvor den største del er udpeget som mål nr. 1-
regioner - ikke været nogen nedskæring i den ge­
ografiske dækning siden 1985. I Grækenland, 
Portugal og Spanien har der stort set ikke været tale 
om ændringer i de støtteberettigede områder siden 
disse landes indtræden i Fællesskabet, mens den 
eneste ændring i Irland har været en midlertidig 
udvidelse af de støttede områder mellem 1989 og 
1991. Ikke desto mindre målretter de sydlige med­
lemsstater den regionale støtte til deres områder mere 
præcist gennem graduerede støttesatser. I Italien er 
der blevet indført forskellige satser i de forskellige 
dele af Mezzogiomo, og i Spanien gælder der seks 
forskellige maksimumstøttesatser alt efter områdets 
udviklingsstatus. 
Generelt har de overordnede maksimumsatser for 
tildeling af regional støtte i medlemsstateme ikke 
ændret sig markant, idet de primært afgøres af 
Fællesskabets støttelofter. Imidlertid har der været 
138 
Kapitel 10 - Regionalpolitik i medlemsstaterne: seneste tendenser 
Belgien 
Danmark 
Frankrig 
Tyskland 
Grækenland1 
Irland 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene 
Portugal 
Spanien 
Det Forenede 
Kongerige Tabel 22 
Indikatorer for udgifter til regionale incitamenter 
Befolkningsdækning 
i de støttede regioner 
(% af national befolkning) 
1980 1986 1992 
39.50 
27.00 
38.20 
36.00 
65.0 
28.00 
35.60 
100.00 
27.40 
49.50 33.10 
24.00 
39.00 
35.00 
58.00 
28.00 
35.60 
100.00 
25.00 
100.00 
58.60 
36.80 33.10 
19.90 
40.00 
27.00 
58.00 
28.00 
35.60 
79.70 
19.90 
100.00 
58.60 
36.80 Udgifter til regionale 
incitamenter pr. indbygger 
af befolkningen 
I de støttede regioner 
(ECU 1990-priser) 
1980 1985 1990 
38.15 
9.82 
16.85 
30.07 
7.13 
117.00 
185.19 
63.97 
58.45 
70.61 49.67 
10.62 
11.73 
28.38 
36.28 
57.46 
238.72 
23.72 
42.10 
62.27 44.71 
5.40 
7.57 
33.15 
52.47 
58.14 
404.63 
70.91 
33.09 
27.35 
31.93 
36.92 Udgifter til 
regionale incitamenter 
(% af nationalt BNP) 
1980 1985 
0.13 
0.02 
0.05 
0.08 
0.07 
l.66 
0.60 
0.5! 
0.I3 
0.30 0.14 
0.02 
0.04 
0.07 
0.35 
0.75 
0.72 
0.17 
0.08 
0.20 1990 
O.ll 
0.01 
0.02 
0.07 
0.49 
0.63 
1.04 
0.41 
0.05 
0.38 
0.19 
0.10 
EUR9 
EUR12 37.90 35.50 
41.00 33.40 
39.10 
/ For Grækenland er tallet for befolkningsdækning under 1980 for 1981; tallene for udgifter til regionale incitamenter under 1980 er for 1982 og 
under 1990 for 1988 
Kilde: EPRC (1993) 
en række ændringer i støttesatserme til specifikke 
incitamentsordninger som et udtryk for den oven­
nævnte større selektivitet. I de nordlige medlemssta­
ter var der især tale om ændringer i nedadgående 
retning og til fordel foretableringsprojekter. I Neder-
landeneblevdemaksimalestøtteprocenterunderlPR 
skåret ned fra 25% til 20% (15% for senere udvfdel-
ser), i det tidligere Vesttyskland blev maksikmum-
præferencesatsen skåret ned fra 25% til 18%, og i 
Irland blev maksimumsatsen for udvidelserne redu­
ceret i to stadier fra 60% eller 45% (afhængigt af 
beliggenheden) til 15% I modsætninger hertil steg 
støttesatserne generelt i de sydlige medlemsstater. I 
Italien blev satserne hævet i midten af 1980'erne, og 
i både Portugal og Spanien medførte de nye regionale 
incitamentssystemer,derblevindførtefterdisse lan­
des indtræden i Fællesskabet, et højere støtteloft. Udgifter til regional 
incitamentspolitik 
Forskellene i de politiske tendenser i Fællesskabet 
kommer til udtryk i de ændringer i udgifterne, der har 
vist sig i løbet af de sidste ti år. I de fleste nordlige 
medlemsstater faldt udgifterne til regionale incita­
menter markant i løbet af 1980'eme (Fig. 35). Dette 
gælder især Danmark, Nederlandene og Det Forene­
de Kongerige, hvor faldet var på over 50%. I Belgien 
og - i mindre grad - i Luxembourg var der imidlertid 
hverken nogen klar opadgående eller nedadgående 
tendens, mens tendensen til faldende udgifter i 
Tyskland i den første halvdel af 1980,eme blev vendt 
om, da udgifterne til investeringfradrag steg drastisk 
i den anden halvdel, før de blev trukket tilbage i 1989. 
139 
Kapitel 10 - Regionalpolitik i medlemsstaterne: seneste tendenser 
35 Størrelsen af udgiftorne til regionale incitamenter i 
medlemsstaterne, 1980 og 1990 
t BNP 
D I980 
• 1990 
n-l 
DK F NL D UK B E P L GR KL I 
Til for Grrktnland for 1912. 19*8: ingen ul for E. P tor 1989 36 Udgifter pr. indbygger i de regioner, der støttes at 
medlemsstaterne, 1980, 1985,1990 
ECU(l990-priscr) 4C 
• 1980 
• 19X3 
• 1990 
LfclW IA 
DKF P ENLDUKBGRRLL I 
Tal for GR for 1982. I98S A 1986: P. E mfcn lal tor 1988 
Med deres ophævelse og ophævelsen af de specielle 
afskrivningsfradrag (for det tidligere grænseområde) 
i 1994 vil udgifterne til regional støtte i Vesttyskland 
blive 30% lavere end i 1991. På den anden side stiger 
de regionale udgifter hastigt i de nye østtyske delsta­
ter. Det samlede regionale budget for de nye delstater 
var på 11,4 mia. DM i 1992, dvs. mere end ti gange 
så højt som i den vestlige del af landet. 
Mens den tilgrundliggende udgiftstendens i de fleste 
nordlige medlemsstater er klart nedadgående, er udgif­
terne til regionale incitamenter i de sydlige medlems­
stater steget betydeligt siden midten af 1980'eme. De 
eksisterende budgetproblemer antyder imidlertid, at 
væksten sandsynligvis ikke fortsætter i 1990'eme. 
Medlemsstateme kan opdeles i fire grupper hvad 
angår udgifter til regional støtte. Nederst kommer 
Danmark og Frankrig med udgifter på under 0,02% 
af BNP i 1990. Den anden gruppe omfatter i stigende 
orden Nederlandene, Tyskland, Det Forenede Kon­
gerige og Belgien med udgifter på 0,05-0,1 % af BNP 
og med Nederlandene hastigt på vej mod bundgrup­
pen. Den tredje gruppe består af Luxembourg plus 
fire lande, hvor alle eller de fleste områder er mål 
nr. 1-regioner - Spanien, Portugal, Grækenland og Irland - med udgifter på 0,4-0,6% af BNP. (Udgif­
terne i Spanien var faktisk lavere end dette i 1990, 
men lå inden for denne ramme i 1989.) Endelig beløb 
udgifterne sig i Italien i 1990 til lidt over 1% af BNP, 
hvilket er udtryk for betydelige tilskud til social 
sikkerhed og en markant stigning i udgifterne i 1990 
(i de tidligere år har udgifterne normalt ligget på ca. 
0,7% af BNP - hvilket stadig er mere end andre 
steder i Fællesskabet). 
Fordi lande med et lavt udgiftsniveau imidlertid har 
en tendens til at begrænse deres dækning til relativt 
få og snævert afgrænsede støtteberettigede områder, 
har forskellene mellem landene hvad angår udgifter­
ne pr. Indbygger i den støttede befolkning en tendens 
til at være langt mindre markant. Derfor var udgifter­
ne i 1990 i alle lande bortset fra Danmark og Frankrig 
ved den ene ydergrænse og Italien ved den anden på 
mellem 27 og 70 ECU pr. indbygger i de støttede 
regioner med Luxembourg, Irland og Grækenland 
nær toppen og Spanien og Portugal og de andre lande 
nær bunden (Fig. 36). 
Disse tal angiver, at intensiteten i den regionale støtte 
til erhvervslivet i de nordlige medlemsstater er faldet 
i forhold til de sydlige medlemsstater. 
Dette kapitel er baseret på en kort undersøgelse: European Policy Research Centre, Regionalpolitikken i 
medlemsstaterne: en gennemgang af de seneste tendenser. Undersøgelsen er finansieret af Europa-Kommissionens 
GD 16 (1993) 
140 
Kapitel 10 - Regionalpolitik i medlemsstaterne: seneste tendenser 
Vigtige ændringer i medlemsstaternes politik 
De vigtigste ændringer i den regionale incitamentspolitik siden 1980 i hver medlemsstat er som følger: 
Belgien 
1980 : Administration og etablering af regionalpolitik over­
draget til Flanderen og Walloniet. 
1982 : Nye udviklingszoner, som skal revideres hvert tredje 
år bekendtgjort; befolkningen i problemregioneme re­
duceret fra 39,5% til 36,3%. 
1983 : Befolkningen i problemregioneme reduceret yderlige­
re til 34,7%. 
1985 : Revision af udviklingszoneme: reducering af befolk­
ningen i problemregioneme til 33,1%. 
1988 : De to regionale regeringer gjort ansvarlige for industri­
politikken. 
1992 : Nye direktiver indført i Walloniet, som bl. a. ophævede 
rentetilskud. 
Danmark 
1982 : Befolkningen i generelle udviklingsregioner reduceret 
fra 27% (og 31 % i slutningen af 1970'erne) til 25% (og 
til 24% i 1984). 
1985 : Lempelige lån til selskaber og et antal mindre betyde­
lige incitamenter ophævet. Maksimumtilskud steget 
fra 25% til 35% i de specielle udviklingsregioner. 
1987 : Nyt kort over problemregioner med reduktion af be­
folkningen i problemregioneme til 20% i 1990. 
1988 : Støtten gjort mere selektiv med hovedvægten på pro­
jekter med en fundamental effekt på udviklingen. 
1991 : De traditionelle regionale udviklingstilskud, lån og 
myndigheder afskaffet til fordel for et nyt nationalt 
system til støtte af erhvervslivet. 
1992 : Enighed om nyt kort over problemregionerne for pe­
rioden 1992 til 1996 dækkende 20% af befolkningen. 
Frankrig 
1982 : Det regionale incitamentssystem simplificeret, re­
gionalpolitiske tilskud (PAT) og regionale beskæf-
tigelsestilskud (PRE) i stedet for fem forskellige 
foranstaltninger. Decentraliseringstilskud ophævet. 
Administration af incitamenter yderligere decentra­
liseret. Udpegede områder reduceret fra tre klasser 
til to. 
1987 : Det regionale element af PAT ophævet. Plan ændret 
fra halvautomatiske tilskud til specifikke tilskud 
med henblik på indflydelse på lokaliseringsbeslut­
ninger. 
1988 : Specielle afskrivningsfradrag på byggeri af nye byg­
ninger ophævet. 
1990 : Med Kommissionens godkendelse blev et antal områ­
der udpeget som permanente problemregioner i stedet 
for at modtage bistand under undtagelsesbestemmel­
serne. 
1991 : Hjælp til decentralisering (fra Ile-de-France-regionen) 
og et nyt regionalt incitament til mindre projekter i 
landdistrikter (AIIZR) indført. Tyskland 
1981 : De støttede områder skal reduceres fra 36% af befolk­
ningen til 30% i 1993. Specielle investeringstilskud til 
jobs, der kræver høje kvalifikationer, indført. 
1982 : Specielt stållokaliseringsprogram indført (1982-85) 
1984 : Under pres fra Kommissionen blev udpegelsen af om­
råder med 1,4% af befolkningen ophævet. Bremen 
udpeget som et specielt område grundet problemer 
inden for skibsbyggeri (1984-87) og Gelsenkirchen 
udpeget grundet andre strukturelle problemer. 
1985 : Foranstaltninger indført til fremme af servicerelaterede 
aktiviteter, innovation samt forskning og udvikling 
med vægt på infrastruktur. 
1988 : Støttelofter reduceret. Specielt program for mineregio­
ner indført (1988-91). Ophævelse af investeringsfra-
drag i 1989 bekendtgjort, men med et større budget til 
investeringstilskud. 
1990 : Regionalpolitikken tilkendt ledende rolle i forholds­
regler til støtte for udviklingen af Østtyskland. 
1991 : Støtteberettigelsen for zonegrænseområdet ophæ­
vet, skønt visse foranstaltninger fortsatte indtil 
1994. Støttet befolkning i de vestlige delstater redu­
ceret til 27% med maksimumstøtte på 18% (imod 
23% i Øst). 
1992 : Regionalt budget for de nye delstater fastsat til ti gange 
så meget som i Vest. Specielle programmer indført for 
områder ramt af lukninger af kulminer. 
Grækenland 
1981 : Investeringstilskud, rentetilskud, forøgede afskriv­
ningsfradrag og skattefradrag indført for at bringe po­
litikken på niveau med resten af Fællesskabet. 
1982 : Mere vægt på udgifter, mindre på skattelettelser. Nyt 
kort over støttede områder blev indført og administra­
tionen gjort mere decentraliseret. 
1990 : Vægten skiftet fra udgifter til skatteforanstaltninger. 
Regionale incitamenter reduceret, med støtte, som blev 
kanaliseret mere gennem infrastrukturudgifter via Fæl­
lesskabets strukturfonde. 
Irland 
1981 : Støtte til eksportsalg trukket tilbage (i vid udstrækning 
under pres fra Kommissionen) og erstattet med en 10% 
selskabsskatteprocent for fabriksindustrien. Nye for­
holdsregler introduceret for servicesektoren, især inter­
nationale serviceydelser. 
1982 : Anvendelse af projektet IDA med tilskud til moderni­
sering og genopbygning ophævet og projektet efterføl­
gende opgivet. 
1986 : Forøget selektivitet. Reduceret vægt på jobskabelse 
som sådan og mere vægt på at nwksimere værditilvæk­
sten i den irske økonomi. 
1987 : Støtte gjort mere målorienteret/resultatrelateret. 
1988 : Støtte til faste investeringer reduceret. 
141 
Kapitel 10 - Regionalpolitik i medlemsstaterne: seneste tendenser 
1989 : Hele landet gjort støtteberettiget til EF-støtte. Befolk­
ningen i de udvalgte områder forøget midlertidigt 
(1989-1991) fra 28% til 34%. 
1991 : Loftet over støtte til udvidelser af projekter reduceret 
fra 25% til 15%. Mere vægt på former for støtte, som 
skal tilbagebetales. 
Italien 
1986 : Ny lovgivning for Mezzogiomo indført. Støtteberetti­
gelse udvidet. Treårige rullende programmer gennem­
ført. Mezzogiomo opdelt i tre klasser af områder og 
forskellige støttesatser indført. Maksimumstøttesatser 
forøget. 
1988 : Under pres fra Kommissionen blev støtteberettigelsen 
for visse dele af det nordlige Mezzogiomo ophævet fra 
1990 og andre fra 1992. 
1990 : Forskel i støttesatser forøget. 
1992 : Den særlige intervention for Mezzogiomo ophævet 
fra 1993. 
Luxembourg 
1986 : Forskelle i støttesatser mellem forskellige dele af lan­
det indført. Flere serviceydelser gjort støtteberettigede. 
1991 : Det støtteberettigede område reduceret til at dække 
80% af befolkningen. 
Nederlandene 
1981 .Tilbagetrækning af SLR-afgift med reduktion af for­
skellen i støtten mellem udpegede IPR-områder (inve-
steringspræmie) og resten af landet. 
1982 : Befolkning i LPR-områder forøget fra 27,4% til 28,7%. 
1983 : Første skridt til decentralisering af IPR-administration. 
Den punktrelaterede regionale fradragsordning WTR 
trukket tilbage, delvist under pres fra Kommissionen. 
Under pres fra Kommissionen reduceres befolkningen 
i IPR-områder fra 28,7% til under 25% i 1985. 
1986 : Nedskæringer i støtte til projektudvidelsespræmier. 
IPR-budgettet decentraliseret til provinserne. Mindre 
betydningsfulde tilpasninger af udpegede områder. 
1988 : Befolkning i IPR-områder reduceret fra næsten 25% til 
20%. Maksimumstøttesatsen reduceret fra 35% til 25% 
for etableringsprojekter og til 15% for udvidelser. 
1991 : IPR-områdeme begrænset til den nordlige del af landet 
(ca. 10% af befolkningen) fra 1993. LPR-satserne redu­
ceret til 20% for etableringsprojekter. BOB (miljøpo­
litik for erhvervslivet) godkendt med henblik på at lette 
den økonomiske udvikling ved at fjerne infrastruktur-
flaskehalse. 
Portugal 
1986 : Nyt regionalt incitamentssystem indført for at bringe 
incitamenterne i Portugal mere på linie med de andre 
EF-lande med kapitaltilskud, beskæftigelsespræmier 
og støtte til innovation. Støtten fastsat til maksimum 
33% af de støtteberettigede udgifter. 
1988 : SIBR-tilskud indført dækkende op til 65% af de støt­
teberettigede udgifter. SIPE indført til forbedring af 
erhvervslivets miljø ved at skaffe støtte til 'blødere' 
eller immaterielle investeringer. SEFTT indført for at støtte turismen. 70% af støttebudgettet tilvejebragt af 
Fællesskabets strukturfonde. 
1989 : Ændringer i SIBR for at sikre overensstemmelse med 
det nye industrielle incitamentssystem (SINPEDIP) 
indført under PEDIP (specifikt industrielt udviklings­
program for Portugal) for at støtte innovation og mo­
dernisering. Finansiel støtte til PEDIP fra Fællesska­
bets budget udover støtte fra strukturfondene. 
7990 : Mere vægt på de industrielle elementer i de foreslåede 
projekter. 
Spanien 
1986 : Ny lovgivning om regionale incitamenter indført med 
definition af regionale incitamenter og specifikation af 
støtteberettigede typer af problemregioner. 
1987 : Specifikation af de nye zoner, der er berettigede til 
regional bistand og fastsættelse af maksimumstøttesats 
for hver type zone fra 20% til 50% (75% i zoner i 
industriel tilbagegang). 
1991 : Zoner i industriel tilbagegang inkorporeret i de mere 
generelle zoner for økonomisk fremme. 
Det Forenede Kongerige 
1980 : Befolkningen i de støttede områder reduceret fra næ­
sten 44% til 26% i 1982. De regionale udviklingstil-
skud ophævet for mellemliggende områder og til­
skudsprocenten i udviklingsområderne nedsat fra 20% 
til 15%. 
1982 : Befolkningen i de støttede områder steget til 27,5%. 
Industriel udviklingskommission etableret i 
Nordirland. 
1984 : Befolkning i udviklingsområderne reduceret til 15%, 
skønt den overordnede dækning af de støttede områder 
steg fra 27,5% til 35%. De regionale udviklingstilskud 
gjort automatiske og præmiesatsen nedsat til 15%. 
OSIS (kontor- og serviceindustriplan) inkorporeret i 
regional selektiv bistand, skønt berettigelsen til tilskud 
blev udvidet til specifikke serviceydelser til erhvervs­
livet. Udgifter reduceret betydeligt. 
1985 : Værdien og den industrielle dækning af stand-
ardkapitaltilskud i Nordirland reduceret betydeligt. 
1988 : Det britiske regionaludviklingstilskud og det nordirske 
standardkapitaltilskud ophævet. Nye regionale virk-
somhedstilskud indført i Storbritannien til små firmaer. 
Selektiv bistand gjort til den regionale støttes hoved­
kilde. Indførelse af national plan for konsulentbistand 
(virksomhedsinitiativet) til gunst for problemregioner. 
1990 : Den industrielle udviklingsstøtte i Nordirland lagde 
mindre vægt på kapitalprojekter og mere på marketing, 
produktdesign og udvikling med henblik på at forbedre 
international konkurrenceevne. 
7992 ; Den øvre grænse for innovationselementet i de regio­
nale virksomhedstilskud steg fra 25 til 50 ansatte, og 
tilskuddene blev udvidet til mellemliggende områder. 
142 
Afsnit D Mere dybtgående og geografisk bredere samarbejde og fælleskabets regioner 
Afsnit D Mere dybtgående og geografisk 
bredere samarbejde og 
fælleskabets regioner 
Aktuelle emner og problemer 145 
Fremtidsudsigter for regionerne under ØMU 145 
Den foregående udvidelse: situationen i og fremtidsudsigterne for de nye tyske delstater 151 
Regionale strukturer og problemer i nabolande 157 
EFTA-landene 157 
Visegrad-landene 162 
143 
Afsnit D Mere dybtgående og geografisk bredere samarbejde og fælleskabets regioner 
144 
Kapitel 11 - Aktuelle emner og problemer 
Kapitel 11 Aktuelle emner og problemer 
Fremtidsudsigter for 
regionerne under ØMU 
Realiseringen af Den Økonomiske og Monetære 
Union inden for Fællesskabet giver løfter om bedre 
fremtidsudsigter for såvel de udviklede som de min­
dre favoriserede regioner. Reduktionen af handels­
omkostninger og elimineringen af valutakursrisici 
kan fremme den regionale specialisering samt han­
delen med varer og tjenesteydelser inden for 
Fællesskabet. De svagere regioner kan nyde godt af 
denne specialisering ved i højere grad at udnytte 
deres forholdsmæssige fordele. Desuden vil en gene­
rel udvidelse af handelen sandsynligvis være gavnlig 
for den økonomiske vækst, hvilket igen giver de 
tilbagestående regioner gode muligheder for at ind­
hente de andre. Endelig vil kapitalens forøgede mo­
bilitet som følge af de faste valutakurser og tendensen 
hen imod kvasiens inflationsrater have en tilbøjelig­
hed til at udligne rentesatserne for ethvert givent 
risikoniveau, hvilket skulle favorisere de mindre ud­
viklede regioner, hvor kapitalen ofte er relativt knap 
og kapitalomkostningerne følgeligt er relativt høje. 
Selv om der er potentielle fordele, er den øgede 
integration af Fællesskabet under ØMU dog ikke 
uden omkostninger eller risici for de tilbagestående 
regioner. Disse opstår som følge af såvel de makroø­
konomiske reguleringer, der er nødvendige i indled-
ningsfasen til ØMU, som de yderligere begrænsnin­
ger, der påføres medlemslandene ved opnåelse af 
fuldt medlemskab af ØMU, som kunne have en ne­gativ indflydelse på den økonomiske og sociale sam­
hørighed. Begge disse aspekter vil blive gennemgået 
nærmere nedenfor. 
Overgang til ØMU 
Den endelige overgang til ØMU kræver, at medlems­
landene opfylder nogle skrappe, nominelle konver­
genskriterier vedrørende inflation og offentlige fi­
nanser, samt at de kan holde deres valutakurser på et 
stabilt niveau. Disse kriterier er specificeret i 
Maastricht-traktaten. De er indbyrdes forbundne, og 
behovet for, at der sker fremskridt i retning mod 
opfyldelse af kriterierne i det mindste i et flertal af 
medlemslandene blev understreget af begivenheder­
ne i 1992 og 1993, der, som det vil blive beskrevet 
nedenfor, medførte en række kriser inden for valuta­
kursmekanismen (ERM). Faktisk var der meget få 
medlemslande, der opfyldte disse kriterier i 1992 og 
1993. Bortset fra Irland mangler især de lande, som 
har den største koncentration afmål 1-regioner, end­
nu en del i at opfylde kriterierne. Italien, Spanien, 
Portugal og Grækenland havde alle inflationsrater og 
lange renter, der lå væsentligt over Maastricht-
normerne, og ingen opnåede den krævede valuta­
kursstabilitet. Finanslovsunderskuddene i Italien og 
Grækenland udgør et stort problem, og samtidig er 
statsgælden i begge disse lande såvel som i Belgien 
og Irland meget højere end deufastsatte mål. Over­
gangen til ØMU vil i disse såvel som i andre lande 
kræve gennemførelse af passende politiske tiltag 
med henblik på opfyldelse af Maastricht-kriterierne 
145 
Kapitel 11 - Aktuelle emner og problemer 
37 Inflationsrater i medlemslandene, 1993 
Musirichi-irakdten* 
konvergenskriterium 
llll ..I IMIIII 
OK BL M. F » UK L EU« Il D I E T GR 38 Finanslovsunderskud i medlemslandene, 1993 
Maastricht-traktatens 
konvergenskriterium 
II ^^- ^H ^H 
..Hil 
JJJJJJ 
KL L D M. DK F EUKI1 S E UK P I G« 
39 Gældsforhold i medlemslandene, 1993 
Maastricht -traktatens 
koavergeasfcrtteri«ai 
L f UK O E CUKtl P DK M. W. I C* » 40 Lange rentesatser i medlemslandene, 1992 
Maastricht-traktatens 
konvergenskriterium 
L DH.f •OKUKttL EU« 11 I E P G« 
146 
Kapitel 11 - Aktuelle emner og problemer 
Belgien 
Danmark 
Tyskland 
Grækenland 
Spanien 
Frankrig 
Irland 
Italien 
Luxembourg 
Holland 
Portugal 
UK Tabel 23 
Maastricht-traktatens konvergenskriterier, 1993 
Inflationsrate Offentlige finanser 
Finanslovs- Gældsfor-
underskud1 hold2 Rentesats3 Valutakurs4 
1992 
2,8 
1,4 
3,4 
13,7 
4,7 
2,3 
2,0 
4,4 
3,6 
2,1 
6,7 
3,4 7,0 
4,4 
4,2 
15,5 
7,2 
5,5 
2,3 
9,4 
2,5 
4,0 
8,1 
7,6 138,4 
90,6 
48,9 
121,2 
55,9 
44,1 
99,0 
118,1 
10,0 
81,4 
66,4 
48,8 8,7 
9,0 
8,0 
16,6 
12,1 
8,6 
9,1 
11,9 
7,9 
8,0 
13,2 
9,1 Ja 
Ja 
Ja 
Nej 
Nej 
Ja 
Nej 
Nej 
Ja 
Ja 
Nej 
Nej Samlet 
score 
EUR12 gennemsnit 3,8 6,0 65,9 10,2 
Konvergenskriterier 3,3 3,0 60,0 10,7 
Generelt statsunderskud i procent af BNI 
Generel statsgæld i procent af BNI 
Lange rentesatser i 1992 
Valutastabilitetskriterium: den nationale valuta er ikke devalueret i de sidste 2 år og er forblevet indenfor valutakursmekanismens 
normale udsvingsmargener på 2 25% 
Kilde: Abraham and Van Rompuy (1993), opdateret DG XVI 
(Fig. 37 - 40 og Tabel 23). Sådanne politiske tiltag 
omfatter inflationskontrol - både den nuværende 
(som målt ved forbrugerprisindekset) og den forven­
tede (som afspejlet i de lange renter) - reduktion af 
finanslovsunderskud og statsgæld samt undgåelse af 
valuUikuresvingriinger. vurderet, og kursudsvingsmargenerne blev betyde­
ligt udvidet til plus eller minus 15%. Disse begiven­
heder demonstrerede tydeligt de meget reelle vanske­
ligheder, som visse medlemslande stod overfor med 
at tilpasse sig til Maastricht-kriterierne, uden at deres 
økonomier led skade. 
Erfaringerne fra 1992 og 1993 viste, i hvor stor 
udstrækning Maastricht-kriterierne er indbyrdes for­
bundne. De vedvarende forskelle i inflationsrater, 
ubalancer på finanslovene og situationen i den reelle 
økonomi medførte en række kriser i ERM. Dette 
kulminerede med, at to valutaer blev trukket ud af 
systemet, forholdet mellem andre valutaer blev re-For at kunne opretholde en fast valutakurs er det ikke 
tilstrækkeligt, at prisinflationen i hvert medlemsland 
forbliver på linje med gennemsnittet i de andre. Som 
erfaringerne har vist, må den ^begrænses til det ni­
veau, der er fremherskende i de lande, som har de 
laveste inflationsrater. Italien, Spanien, Portugal og 
Grækenland må hver især gennemføre en politik, der 
147 
Kapitel 11 - Aktuelle emner og problemer 
begrænser inflationen i indledningsfasen til ØMU, 
hvilket kan være en smertelig proces, idet den inde­
bærer en strammere kontrol med indenlandske pro­
duktionsomkostninger og især lønomkostningerne. 
Dette er vanskeligt at opnå, hvor årlige stigninger i 
priser og lønninger er institutionaliserede, og hvor 
fagforeningerne anmodes om at moderere deres løn­
krav til gengæld for en forventning om en lavere 
inflation. Hvor lønningerne stiger, mens priserne hol­
des nede, vil de indenlandske dækningsbidrag blive 
formindsket, og den indenlandske produktion og be­
skæftigelse vil midlertidigt eller måske mere perma­
nent blive indskrænket. Dette kunne undgås, hvis 
produktiviteten steg hurtigere, således at lønomkost­
ningerne pr. enhed blev reduceret. 
Forsigtige beregninger af virkningerne af at reducere 
inflationsraten i 1992 til Fællesskabets inflationskon-
vergenskriterium for ØMU antyder, at den gennem­
snitlige arbejdsløshed ville stige, i hvert fald på mel­
lemlangt sigt, med 4 procentpoint i Grækenland, med 
2 procentpoint i Portugal og med 1 procentpoint i 
Spanien og Italien . 
Ud over at gennemføre inflationsbekæmpende poli­
tiske tiltag vil det være nødvendigt for Grækenland, 
Italien og i mindre udstrækning Portugal og Spanien 
at bestræbe sig på at begrænse deres finanslovsun­
derskud til Maastricht-niveauet på 3%. Beregnet på 
grundlag af tallene fra 1992 ville den nødvendige 
reduktion af finanslovsunderskuddet beløbe sig til 
over 10 procentpoint af BNI i Grækenland og 7 pro­
centpoint af BNI i Italien. For Portugal og Spanien er 
den nødvendige indsats mere moderat (henholdsvis 
ca. 2 og 1 procentpoint af BNI). 
Fordelene ved en væsentlig forbedring af 
Grækenlands og Italiens finanspolitiske stilling samt 
en yderligere konsolidering i Portugal og Spanien er 
vigtige, for så vidt de bidrager til at afhjælpe renteud­
gifternes 'fortrængende' virkning på de vækststimu-
lerende offentlige og private investeringer. Den kom­
binerede virkning af finanspolitisk tilbageholdenhed 
og valutakursstabilisering skulle medføre lavere no­
minelle og reelle rentesatser. Dette skulle medvirke 
til at skabe et bedre klima for indenlandske og uden­
landske investeringer. Endelig er det også sandsyn­
ligt, at finanspolitisk tilbageholdenhed vil formind­ske betalingsbalanceunderskuddet i de fire pågæl­
dende lande til et niveau, som er foreneligt med en 
fastholdelse af kapitalindstrømninger og -overførsler 
fra andre lande. 
De positive virkninger af en vedvarende finanspoli­
tisk tilbageholdenhed skal dog vejes op mod de po­
tentielle omkostninger derved, som i nogen grad vil 
være afhængige af måden, hvorpå den opnås. Hvis 
den opnås ved en blanding af skattestigninger og 
beskæringer af de offentlige udgifter, kan den med­
føre kortsigtede deflationære virkninger, især i lande 
som Grækenland og Italien, hvor omfanget af de 
tiltag, der er nødvendige for at opfylde Maastricht­
målene, er betydeligt. Dette ville forsinke hastighe­
den, hvormed disse lande og deres regioner ville 
indhente de øvrige, på såvel kort som mellemlangt 
sigt. 
Med behovet for reel konvergens og styrkelsen af 
samhørigheden på langt sigt er det af afgørende be­
tydning, at den nødvendige finanspolitiske konsoli­
dering søges opnået selektivt på en måde, der ikke 
bringer den konkurrencemæssige stilling, og dermed 
også fremtidsudsigterne for vækst i de pågældende 
lande, i fare. Den Fjerde Periodiske Beretning udpe­
gede de væsentligste determinanter for konkurrence­
dygtigheden hos tilbagestående regioner som væren­
de kreditomkostninger- især for små og mellemstore 
virksomheder- indkomst- og selskabsskatteprocen-
ter, udbuddet af kvalificeret arbejdskraft samt adgan­
gen til og kvaliteten af grundlæggende infrastruktur. 
Der skal gøres alt, hvad der er muligt for at undgå en 
finanspolitisk konsolidering, som reducerer de ud-
viklingsrelaterede offentlige udgifter i tilbagestående 
regioner, eller som forøger det lokale erhvervslivs 
omkostninger. 
I denne forbindelse antyder den nylige nedgang i 
andelen af offentlig bruttoanlægskapitaldannelse i 
BNI i nogle af de svagere medlemslande, at der er 
nogen grund til bekymring. Mens andelen for 
Fællesskabet som helhed var den samme i 1992 som 
i 1985, ses der en tydelig reduktion i Irland og 
Grækenland og i mindre grad i Italien (Tabel 24). 
Dette er en foruroligende udvikling, og det gælder 
selv for Irland på trods af, at den økonomiske væk­
strate har været relativt høj i de seneste år, mens den 
148 
Kapitel 11 - Aktuelle emner og problemer 
Tabel 24 
Statens bruttoanlægskapitaldannelse i de svagere medlemslande 
1985 
Grækenland 
Irland 
8 Italien 
Portugal 
Spanien 
EUR12 
• 4,4 
4,0 
3,7 
2,5 
3,7 
2,8 % af BNI 
1992 
3,6 
2,4 
3,1 
4,0 
5,1 
2,8 % ændring 
1985-1992 
-0,8 
-1,6 
-0,6 
1,5 
1,4 
0,0 
Kilde: Abraham and Van Rompuy (1993). opdateret DG XVI 
offentlige kapitaldannelse er blevet skåret ned. Det 
er på længere sigt sandsynligt, at sådanne nedskærin­
ger vil sænke den økonomiske vækstrate. 
I betragtning af behovet for at videreføre bestræbel­
serne hen imod reel konvergens bør den nødvendige 
beskæring i den reelle vækst i de samlede statsudgif­
ter følges op med en omstrukturering af udgifterne, 
så kapitaldannelsen ikke beskæres i tilbagestående 
regioner. Det samme gælder for offentlige udgifter 
til teoretisk og praktisk uddannelse. Kun hvis de 
mindst udviklede medlemslande og regioner optrap­
per deres investeringer i grundlæggende infrastruktur 
og menneskelig kapital, kan de nære håb om at 
opretholde betydeligt højere vækstrater på længere 
sigt. 
Det kan sammenfattende siges, at de nødvendige 
finanslovsmæssige begrænsninger, som blev vedta­
get i Maastricht, skal søges gennemført på en måde, 
der minimerer byrden på de tilbagestående regioner. 
Den nødvendige reduktion i de offentlige udgifters 
vækst bør følges op med en passende omstrukture­
ring af udgifter og skatter til fordel for de elementer, 
der fremmer de svageste regioners konkurrencedyg­
tighed. En afbalanceret omstrukturering af de offent-
lige udgifter vil desuden komplementere 
Fællesskabets bestræbelser under de forhøjede struk­
turfonde og forbedre fremtidsudsigterne for vækst i de tilbagestående regioner. Samtidig vil enhver styr­
kelse af investeringsbestræbelserne, absolut såvel 
som relativt, lette problemerne med at opfylde infla-
tionsmålene i det omfang, produktiviteten forøges og 
enhedsomkostningerne reduceres. 
Fordelene ved en sådan fremgangsmåde vil sikkert 
vise sig på mellemlangt sigt, som erfaringerne fra 
Irland i nogen grad beviser. Sunde makroøkonomi­
ske tiltag samt finanspolitisk konsolidering vil have 
en tendens til at medføre lavere omkostninger og 
højere afkastningsgrader efter skat for privat kapital. 
Dette vil så medføre bedre investeringsmuligheder, 
såfremt infrastrukturen og arbejdskraftens kvalifika­
tioner i de tilbagestående regioner samtidig styrkes 
og forbedres. 
Reguleringsmekanismer 
under ØMU 
En fuldt udviklet ØMU og isaw indførelsen af faste 
valutakurser vil påføre regionerne yderligere be­
grænsninger, som i væsentlig grad kan påvirke den 
økonomiske og sociale samhørighed. 
149 
Kapitel 11 - Aktuelle emner og problemer 
Fleksibilitet i valutakursen er vigtig derved, at den i 
princippet sætter et land i stand til at udligne et tab af 
international konkurrencedygtighed på en relativt 
smertefri måde gennem devaluering. Den letter der­
ved den kortsigtede justering til generelle eller lands-
specifikke økonomiske chok, som reducerer den re­
gionale vækst og får arbejdsløsheden til at stige. 
Beskaffenheden af de chok, som regionerne udsættes 
for, har stor indvirkning på balancen mellem fordele 
og omkostninger ved økonomisk og monetær inte­
gration. De fleste eksperter er enige om, at jo mere 
ens den økonomiske struktur er i de lande, der tilslut­
ter sig den monetære union, desto lavere er omkost­
ningen ved at fjerne valutakursen som et stabilise-
ringsinstrument. Lande og regioner med en struktur, 
der afviger markant fra normen, er mere sårbare, hvis 
der forekommer et økonomisk chok. Det materiale, 
der er til rådighed, viser, at dette i hvert fald gælder 
for nogle af de mindst udviklede medlemslande som 
Grækenland og Portugal. Derfor udgør fjernelsen af 
muligheden for at foretage valutakursreguleringer et 
større tab for disse end for de stærkere lande. virkninger af økonomiske chok. Stive overenskom­
ster og nationale lønfastsættelsessystemer haren ten­
dens til at hæmme den regionale lønregulering i de 
sydlige medlemslande. 
En tredje regional reguleringsmekanisme udgøres af 
virkningen af automatiske finanspolitiske stabilisa­
torer, der har til formål at reducere skatteprovenuet 
fra og øge overførslen af offentlige udgifter til hårdt 
pressede regioner, efterhånden som konjunkturerne 
daler. Beregninger viser, at det finanspolitiske sy­
stem i USA udligner omkring 20 - 33% af en ned­
gang i en regional indkomst i forhold til det nationale 
gennemsnit. De fleste fællesskabslande er kendeteg­
net ved en endnu højere grad af regional stabilisering, 
fordi skatteprocenterne og arbejdsløshedsunderstøt­
telsen normalt er højere end i USA. 
Denne mekanisme er imidlertid meget mere effektiv 
inden for de enkelte fællesskabslande end landene 
imellem, fordi der ikke findes nogen central meka­
nisme, der spiller samme rolle som forbundsfmans-
loven i USA. 
Tilbage står spørgsmålet om, hvordan et medlems­
land eller en region kan tilpasse sig til ugunstige chok 
under ØMU. I USA flytter arbejdere, der mister deres 
arbejde i een stat, ofte til en anden stat for at søge 
arbejde. Arbejdskraftens bevægelighed er ikke lige 
så stor i Fællesskabet. Interregional og international 
migration er relativt begrænset inden for 
Fællesskabet. En massiv udstrømning af arbejdskraft 
er heller ikke nødvendigvis gavnlig for en kriseramt 
region, og især ikke hvis den tager form af en afvan­
dring af den højere kvalificerede og bedre uddannede 
arbejdskraft. 
Forskellene i omkostningerne til arbejdskraft udgør 
en anden potentiel reguleringsmekanisme, men hvis 
disse skal kunne anvendes, skal lønningerne og om­
kostningerne til arbejdskraft svare til beskæftigelses­
forholdene. Undersøgelser, der relaterer regionale og 
nationale lønninger til arbejdsløsheden, viser, at en 
stigning i arbejdsløsheden på 10% vil få lønningerne 
til at falde med mellem 0,5% og 1,5%'. Desværre er 
det umuligt at bedømme, omen reduktion af omkost­
ningerne til arbejdskraft af denne størrelsesorden er 
tilstrækkeligt til at udligne de beskæftigelsesmæssige Behovet for intervention 
fra Fællesskabet 
Det kan sammenfattende siges, at ØMU ikke er uden 
risiko for nogle af de svagere medlemslande og re­
gioner. Især må nogle af de svageste lande foretage 
større justeringer for at opfylde de nominelle konver­
genskriterier, der er fastsat i Maastricht-traktaten. 
Inflationsbekæmpende politiske tiltag, finanspolitisk 
konsolidering og fortabelsen af valutakurserne som 
reguleringsinstrument kan have en negativ virkning 
på, hvordan en række medlemslande klarer sig øko­
nomisk. 
På topmødet i Edinburgh i slutningen af 1992 blev 
medlemslandene enige om at forhøje ressourcerne til 
støtte for den økonomiske og sociale samhørighed 
inden for rammerne af ØMU. Udvidelsen af struktur­
fondene og oprettelsen af samhørighedsfonden skul­
le gøre det lettere for de svagere lande at nå de 
finanslovsmål, der var angivet i Maastricht-traktaten, 
samtidig med at de bevarede deres relativt høje ud-
viklingsrelaterede offentlige udgifter, som er nød­
vendige for at reducere manglen på infrastruktur og 
150 
Kapitel 11 - Aktuelle emner og problemer 
menneskelig kapital og modernisere deres økonomi­
er (se Kapitel 9). 
På længere sigt er der grund til bekymring for de 
medlemslande, som traditionelt har benyttet sig af 
periodiske devalueringer til at opretholde deres na­
tionale og regionale konkurrencedygtighed, og som 
har en relativt begrænset evne til at absorbere ugun­
stige økonomiske chok. Arbejdskraftens relativt lave 
bevægelighed og manglen på lønfleksibilitet hæm­
mer normalt justeringerne i disse økonomier. Struk­
tur- og samhørighedsfondenes støtte til tiltag, der er 
rettet mod at forbedre den underliggende konkurren­
cedygtighed og øge diversifikationen, skulle medvir­
ke til at reducere afhængigheden af valutakurser og 
sårbarheden overfor økonomiske chok. Samtidig 
kunne fondene fokusere mere på at styrke regioner­
nes tilpasningsevne, at stimulere tilpasningsproces­
serne på arbejdsmarkedet i de mindre udviklede re­
gioner og at forøge indsatsen for at skabe nye 
arbejdspladser. 
De udfordringer, som disse regioner står overfor i 
overgangsfasen og i ØMU'ens sidste fase, udgør en 
vigtig yderligere berettigelse af den vedtagne for­
øgelse af ressourcerne til strukturmæssige foranstalt­
ninger med henblik på at fremme vedvarende forbed­
ringer i deres underliggende konkurrencedygtighed. 
Bestræbelserne fra Fællesskabets side kan dog ikke 
erstatte holdningsmæssige ændringer og politiske til­
tag fra de nationale regeringer, som eksemplet med 
den tyske genforening viser. 
Den foregående 
udvidelse: situationen 
i og fremtidsudsigterne 
for de nye tyske delstater 
Siden genforeningen i 1990 er der fremkommet et 
klart billede af den indsats, der er nødvendig i de nye 
tyske delstater for at ændre dem fra en centralt styret 
planøkonomi til en social markedsøkonomi. Denne 
omdannelse omfatter en hurtig indførelse af vidtræk­kende ændringer i de lovmæssige, sociale og finansi­
elle rammer, herunder regeringen af regionerne, så­
vel som i eksterne kommercielle og politiske relatio­
ner. Endvidere kræverden ændringer i strukturen for 
økonomisk aktivitet og beskæftigelse, i skattesyste­
met, i prisfastsættelsen, i virksomhedsledelse og i 
ejendomsret såvel som en modernisering af infra­
strukturen. Og, hvad der er lige så vigtigt, der skal 
iværksættes miljømæssige forbedringer for at kunne 
leve op til de højere fællesskabsstandarder. 
Disse udfordringer står hver enkelt af de fem nye 
delstater såvel som Østberlin overfor, men deres 
beskaffenhed og omfang varierer afhængigt af de 
regionale forhold. Der er blevet gjort en betydelig 
indsats i de 3 år, som er gået siden genforeningen, 
men reform- og omstruktureringsprocessen har vist 
sig at være mere vanskelig og tage længere tid, end 
mange fra begyndelsen havde forudset. 
Befolkningstal 
Befolkningstallet i de nye tyske delstater falder, mens 
det i resten af Tyskland og Fællesskabet stiger, 
omend kun med en lav takt (Bilag Tabel A.23). Kun 
i nogle få regioner i Grækenland og Italien falder det 
hurtigere. Bortset fra nogle korte perioder med stig­
ninger i slumingen af 1960'erne og 1980'erne er 
befolkningstallet i det tidligere Østtyskland faldet 
41 Migration mellem de nye og gamle tyske delstater, 
1988-1992 
1000 mennesker 
160 
140 Migration fra de nye -J 
delstater 
151 
Kapitel 11 - Aktuelle emner og problemer 
Tabel 25 
Nøgletal for investeringer og efterspørgsel 
for de nye og gamle tyske delstater og EUR12 
Område 
Nye delstater 
Gamle 
delstater 
Tyskland 
EUR12 
EUR12+1 Bruttoanlægskapital­
dannelse 
(% af BNI) 
1991 1992 1993 
48,2 49,5 50,5 
21,4 21,2 20 
23.2 23,4 22,7 
20.3 19,8 19,6 
20,8 20,4 20,3 Bruttoanlægskapital­
dannelse 
pr. ansat 
(1000 ECU) 
1991 1992 1993 
5,9 9,0 I 1,7 
9,4 10,0 10,1 
8,7 
7,8 
7,5 9,8 
8,0 
7,8 10,4 
8,2 
8,3 Indenlandsk 
efterspørgsel 
(%BNI) 
1991 1992 1993 
194,8 184,7 177,1 
93,6 93,0 92,1 
100,1 100,1 99,6 
98,6 98,1 98,2 
99,9 100,0 100,0 BNI pr. indbygger 
i de nye delstater 
(% af BNI i andre 
områder) 
1991 
28,7 
33,4 
34,1 
35,1 
/ EUR12/+ omfatter også de nye tyske delstater 
Kilde: Eurostat, nationale statistikker, beregninger DG XVI 
støt siden 1950 som følge af en udvandring fra landet, 
der i 1970'erne var ledsaget af lave fødselshyppighe­
der. I de seneste år er nedgangen accelereret, og i 
perioden mellem 1989 og 1992 har de nye delstater 
mistet mere end 5% af deres befolkning, da det årlige 
fald i befolkningstallet var seks gange højere end 
mellem 1950 og 1980. Nettoudvandringen af mere 
end en million mennesker mellem 1989 og midten af 
1992 var den væsentligste faktor, men der skete også 
et dramatisk fald i fødselshyppigheden. Antallet af 
fødsler pr. tusind indbyggere faldt fra 13 i 1990 til 
under 8 i gennemsnit i 1992 og til 5 i midten af 1993, 
hvilket er lavere end i nogen anden del af 
Fællesskabet (det laveste tal i andre regioner er 
6 pr. tusind i Liguria i Italien). Dette medførte et 
naturligt fald på 100.000 pr. år i 1991 og 1992 -eller 
0,6% af den østtyske befolkning. Faldet var særlig 
markant i de i forvejen tyndt befolkede landområder 
(især i Mecklenburg-Vorpommem og det nordlige 
Brandenburg), i de små og mellemstore industribyer 
og i kernen af storbyerne, mens der er sket en vækst 
i forstadsområderne til de større byer, hvor den øko­
nomiske udvikling har været stærkere og arbejdsløs­
heden lavere. Færre jobmuligheder i Vesten og sti­gende lønninger i Østtyskland kombineret med no­
gen immigration har reduceret nettoemigrationen. 
Det er dog en forudsætning for, at denne reduktion 
kan fortsætte, at der sker forbedringer i de økonomi­
ske og beskæftigelsesmæssige forhold, og specielt at 
der skabes flere arbejdspladser. 
Økonomi 
Produktionen og beskæftigelsen i de nye delstater er 
faldet drastisk siden genforeningen. Sammen med 
det tidligere Tjekkoslovakiet blev DDR almindelig­
vis betragtet som den højst udviklede del af COME-
CON-området. BNI pr. indbygger er beregnet til at 
have været ca. to tredjedele af gennemsnittet i 
Fællesskabet i 1988. I 1991 var den faldet til een 
tredjedel af dette gennemsnit. Siden er den dog steget 
til næsten halvdelen af fællesskabsgennemsnittet. 
Foreløbige beregninger viser en BNI pr. indbygger 
på omkring 43% af fællesskabsgennemsnittet i 1992 
og 49% i 1993. Dette var ledsaget af et fald i beskæf­
tigelsen, hvilket tyder på en endnu større stigning i 
arbejdskraftens produktivitet. Samtidig steg de gen-
152 
Kapitel 11 - Aktuelle emner og problemer 
nemsnitlige lønninger med næsten 35% i 1992 og 
12% i 1993. 
Bag den seneste tids vækst i produktionen ligger der 
en væsentlig stigning i investeringerne, på henholds­
vis 24% og 16% i 1992 og 1993, hovedsagelig i form 
af en stigning inden for byggeriet (36% og 24%), men 
stigningen i investeringerne i nye kapitalgoder (11% 
og 8%) var også væsentlig. Dette bragte andelen af 
bruttoinvesteringer i BNI op på næsten 50% i 1992 
og 1993, hvilket er meget højere end i resten af 
Fællesskabet (20%) (Tabel 25). Investeringerne har 
hovedsageligt været koncentreret i tjenesteydelser, 
idet den andel, der blev investeret i industri, faldt fra 
ca. 33% til under 30% mellem 1991 og 1993. (Øko­
nomiske undersøgelser viser, at så høje stigninger i 
investeringerne sandsynligvis ikke kan opretholdes i 
1994 og især ikke i fabrikationsvirksomhed, hvor 
investeringerne forventes at blive lavere end i 1993.) Omstruktureringen af den østtyske økonomi har 
medført væsentlige ubalancer i handelen mellem 
de to dele af Tyskland, hvor Østtyskland er meget 
afhængig af finansielle overførsler fra resten af 
landet. Dette afspejles deri, at det hjemlige forbrug 
i Østtyskland oversteg den internt frembragte rea­
lindkomst med ca. 80% i 1992 og 1993, der hoved­
sageligt var finansieret af overførselsbetalinger (i 
størrelsesordenen 100 milliarder ECU) fra Vest­
tyskland. 
Ustabiliteten i den østtyske økonomi viser sig i 
særlig grad i, hvordan fabrikationsvirksomheden 
har klaret sig. Dens produktion faldt i 1992, og i 
1993 var den kun på to tredjedele af, hvad den var 
i andet halvår af 1990. Industriens struktur har 
ændret sig markant siden genforeningen. Især har 
maskinkonstruktionen mistet betydning, mens en 
stærk efterspørgsel på fødevarer kombineret med 
den stærke vækst i byggeriet har øget betydningen 
af de dertil relaterede brancher. Dette har også 
42 Udviklingen på arbejdsmarkedet i de nye tyske delstater, 
1989-1993 
10 millioner civil arbejdskraft 10 
0 —-^—^———^— 0 
89/1 90/1 90/11 91/1 91/11 92/1 92/11 93/1 93/11 • Nettoudvandring af 
mennesker i den 
arbejdsdygtige alder 
• Arbejdsløse 
Wå Andre mistede arbejdspladser 
LJ Pendlere til de gamle 
delstater 
LJ Arbejdere på nedsat tid 
11 Offentlige 
beskæftigelsesprojekter 
H Ansatte (ekskl. Treuhand) 
H Ansatte i Treuhand 
Andre mistede arbejdspladser = 
førtidspensionister og mennesker, 
der deltager i* 
efteruddannelsesprogrammer. 
153 
Kapitel 11 — Aktuelle emner og problemer 
Kort 24 Arbejdsløse i de nye tyske 
delstater, 1994 
Tal baseret pa den registrerede 
arbejdsløshed i henhold til den 
tyske nationale definition. 3/94 
påvirketprivatiseringsmønstret,somharudvikletsig 
kraftigst inden for disse sektorer, mens de små og 
mellemstore virksomheder inden for disse brancher 
har klaret sig bedre, efter at de er blevet privatiseret. 
Det er hensigten, at virksomhedsprivatiseringen 
skal være afsluttet ved udgangen af 1994, men 
denne opgave bliver stedse vanskeligere. Blandt de 
virksomheder, der stadig er underlagt Treuhand, er 
der store producenter af kemiske, mekaniske og 
elektriske produkter, hvori det er sandsynligt, at 
flere arbejdspladser vil gå tabt. Disse industrivirk­
somheder er koncentreret i regioner som Halle, 
Magdeburg, Dessau, Cottbus og Chemnitz, og det 
er her, at omstruktureringsprocessen og behovet 
for at genoplive de industrielle knudepunkter vil 
være særlig akut i de kommende år. Privatiseringen 
har ikke skabt noget nettoprovenu til finansloven -
tværtimod vil Treuhand sandsynligvis komme ud 
med et stort underskud på næsten 140 milliarder 
ECU eller mere, når privatiseringsprocessen er 
gennemført. Beskæftigelse 
Faldet i beskæftigelsen har været udbredt og påvirket 
alle fem nye delstater såvel som Østberlin. Omfanget 
af tilpasningen og omstruktureringsprocessen ses 
måske tydeligst af det hurtige fald i beskæftigelsen 
mellem 1989 og 1992 (Fig. 42). Tallene viser, at hver 
tredje østtysker har mistet sit job siden genforenin­
gen. De branchemæssige ændringer har været omfat­
tende. Mellem 1989 og 1992 faldt beskæftigelsen 
inden for landbruget til en tredjedel, af det tidligere 
niveau; inden for minedrift og fabrikationsvirksom­
hed faldt den til under 30% af niveauet i 1989 (Bilag, 
Tabel A.24). I 1993 varder stadig, selv om hastighe­
den, hvormed faldet i beskæftigelsen totalt og inden 
for fabrikationsvirksomhed, tog af i hele regionen, et 
generelt fald på godt 3%, mens beskæftigelsesande­
len inden for fabrikationsvirksomhed faldt til 20% 
(35% i Vesttyskland). Dette fald blev ledsaget af et 
fald i beskæftigelsen inden for industriel forskning 
og udvikling (fra 80.000 i 1990 til 20.000 i 1992). 
Samtidig steg antallet af selvstændige erhvervsdri­
vende (fra ca. 200.000 i 1989 til 560.000 i 1992), 
hvilket afspejler væksten inden for servicesektoren, 
men det var ikke tilnærmelsesvis nok til at kompen­
sere for tabene inden for andre brancher. 
Arbejdsløshed 
Bortfaldet af arbejdspladser medførte, at den regi­
strerede arbejdsløshed steg til ca. 15% i både 1992 
og 1993, hvilket er et godt stykke over den gennem­
snitlige arbejdsløshed i Tyskland og i Fællesskabet 
(Fig. 43). Ifølge beregninger foretaget af 
Fællesskabets Arbejdsstyrkeundersøgelser var ar­
bejdsløsheden i henhold til ELO's definitioner på 
13% i april 1993, hvilket er 3 procentpoint over 
fællesskabsgennemsnittet. Uden de mange direkte 
arbejdsmarkedstiltag (nedsat arbejdstid, offentlige 
beskæftigelsesprojekter og efteruddannelsespro­
grammer) kunne arbejdsløsheden let have overskre­
det 30%. Medregnes førtidspensionering og pendling 
til Vesttyskland, var manglen på arbejdspladser på 
ca. 38% af arbejdsstyrken i 1992. 
Kvinderne er blevet ramt hårdere af arbejdsløsheden 
end mændene, idet deres andel af beskæftigelsen 
154 
Kapitel 11 - Aktuelle emner og problemer 
faldt fra 49% til 43% mellem 1989 og 1992, og deres 
andel af arbejdsløsheden oversteg 60%. I januar 1994 
var den registrerede arbejdsløshed på 23% for kvin­
der mod 13% for mænd. Aktivitetsfrekvensen blandt 
kvinder er dog forblevet et godt stykke over 
fællesskabsgennemsnittet (den var på 77% i 1992 
mod en frekvens på 58% for vesttyske kvinder). 
Langtidsarbejdsløshed er også dukket op som et 
problem. 27% af de, der var registreret som arbejds­
løse i maj 1992, havde været arbejdsløse i overet år, 
og i november 1992 var dette tal steget til 46%. 
Nedsat arbejdstid, efteruddannelse og offentlige be­
skæftigelsesprojekter samt pendling til Vesttyskland 
efter arbejde vidner om det enorme pres på det østty­
ske arbejdsmarked, og det er ikke sandsynligt, at 
jobskabelsesfrekvensen i den nærmeste fremtid vil 
blive tilstrækkelig høj til at forhindre en fortsat stig­
ning i langtidsarbejdsløsheden. 
Selv om alle de østtyske delstater udviser de samme 
tendenser for så vidt angår arbejdsløshed, er der tegn 
på en voksende uensartethed blandt dem. Forskellen 
mellem NUTS niveau 3-regionerne med lavest og 
højest arbejdsløshed øgedes fra 5 procentpoint i 1991 
til 17 procentpoint i slumingen af 1993 (Kort 24). 
Hovedstæderne i de nye delstater- Dresden, Berlin, 
Potsdam, Magdeburg og Erfurt - samt en række 
andre større byområder har nydt godt af jobskabelsen 
inden for offentlige og private tjenesteydelser, og de 
har en relativt lav arbejdsløshed. De højeste arbejds­
løshedsprocenter forekommer i landområderne, især 
i Mecklenburg-Vorpommern samt i enkeltindustrire­
gioner, hvor fabrikkerne er blevet lukket - for eksem­
pel Erzgebirge (tekstiler og maskinkonstruktion), 
den nordlige region af Thiiringen (minedrift, tekstiler 
og letindustri), den sydlige region af Sachsen-Anhalt 
samt dele af Oberlausitz (Sachsen). Situationen er 
især vanskelig i de østlige dele af Mecklenburg-
Vorpornmern og i Sachsen (grænsende op til Polen) 
samt i nogle af de centrale dele af Østtyskland, hvor 
mulighederne for at pendle til Vesten, til de vestlige 
dele af Berlin eller til hovedstæderne i de nye delsta­
ter ikke er til stede. Disse områder udviste også høje 
emigrationsfrekvenser. Infrastruktur 
Som anført i Den Fjerde Periodiske Beretning er 
problemerne med en utilstrækkelig og forfaldende 
infrastruktur i det tidligere DDR akutte. Nylige be­
regninger viser, at det for at bringe den østtyske 
infrastruktur op på vestlig standard vil koste: 
• 225-300 milliarder ECU for boligbyggeri; 
• 100-150 milliarder ECU for oprensning af miljøet; 
• 100-250 milliarder ECU for infrastruktur til 
transport; 
• 30-50 milliarder ECU for telekommunikations­
anlæg. 
Disse tal gælder imidlertid for gennemsnitlige fæl-
lesskabsstandarder, som er vidt forskellige landene 
og regionerne imellem. Den østtyske infrastrukturs 
tilstand er på mange måder ikke værre end den, man 
finder i nogle af Fællesskabets svagere regioner. Den 
væsentligste undtagelse er telekommunikationen, 
der på grund af mange års forsømmelse er langt 
ringere end noget andet sted i Fællesskabet. Her er 
der allerede sket forbedringer. I 1991 var antallet af 
forbindelser pr. indbygger en tredjedel af antallet i 
resten af Tyskland mod en femtedel i 1989. I 1995 
skal denne forskel ifølge planen være fuldstændig 
43 Arbejdsløshedsprocenter i de nye tyske delstater, 
1990-1993 
Mcad 0 Kvinder 
1990/11 1991 1992 1993/1 I9907II 1991 1992 1993/1 
Tal for 1990: kixt uoet luNtr. ul for 1993: kan Urne halvir 
155 
Kapitel 11 - Aktuelle emner og problemer 
elimineret. Imidlertid ligger det tidsrum, det generelt 
vil vare at bringe infrastrukturen på andre områder 
op på lige fod med fællesskabsstandardeme, i de 
fleste tilfælde på mellem 10 og 20 år. 
Fremtidsudsigter 
De nye tyske delstater står overfor den grundlæggen­
de udfordring, at de skal finde sig en niche på et mere 
konkurrencepræget europæisk marked. På grund af 
liberaliseringen af handelen skal de konkurrere med 
ikke blot de mere udviklede regioner i Vesttyskland 
men også med de mindre udviklede regioner i Cen­
tral- og Østeuropa. De førstnævnte har særlige forde­
le, især en bedre infrastruktur og en højere produkti­
vitet, men de har også høje lønninger og høje 
jordpriser. De sidstnævnte har meget lavere lønom­
kostninger, men deres øvrige produktionsforhold, 
som for eksempel arbejdsstyrkens uddannelsesni­
veau, organisationsstruktur eller infrastrukturens rin­
ge kvalitet, der alle er levn fra de centrale planlæg-
ningssystemer, svarer til de østtyske. Tjekkiet synes 
især at have haft held med at tilpasse sin økonomi, at 
udnytte sine specielle fordele og at tiltrække uden­
landske investeringer. 
Det viser sig at være ekstremt vanskeligt for Østtysk­
land at tilpasse sig til vestlige standarder, fordi løn­
ninger og omkostninger til arbejdskraft stiger hurti­
gere end produktiviteten, og den industrielle basis 
reduceres. Der udestår derfor en hasteopgave med at 
forbedre den utilstrækkelige infrastruktur, produkti­
vitet, kapitalgrundlag og teknologi. Der må især sat­
ses på små og mellemstore virksomheder og på tje­
nesteydelser til produktionsvirksomheder, da det 
sandsynligvis er her, de fleste arbejdspladser vil blive 
skabt. Disse sektorer rummer også nøglen til at kunne 
reducere koncentrationen af produktionen i bestemte 
regioner inden for enkelte brancher, som ikke er 
konkurrencedygtige. 
Samtidig må omstruktureringen af de regionale øko­
nomier i højere grad baseres på specielle, naturlige 
anlæg, iboende muligheder samt den lokale arbejds­krafts erfaring. Deres fortrin omfatter en veluddannet 
arbejdskraft, en høj andel af veluddannet personale 
inden for forskning og udvikling, erfaring med østeu­
ropæiske markeder, den centrale placering i Europa 
og storbyer med rig kulturhistorie og traditioner. De 
omfatter også ledige grunde i byområder, mineralres­
sourcer til byggeindustrien, en potentielt produktiv 
landbrugssektor og en veludviklet social infrastruk­
tur. Udnyttelsen af disse fortrin er afhængig af, at der 
findes en balance mellem højere produktivitet og 
højere lønninger og levestandarder. Dette skal støttes 
med omfattende ændringer af de lovmæssige rammer 
i overensstemmelse med de lokale forhold. 
Det er uundgåeligt, at konvergensen til produktivite­
ten og infrastrukturen i vest bliver en langvarig pro­
ces. Som det også er tilfældet i andre regioner af 
Fællesskabet, er der risiko for, at nominelle lønninger 
og omkostninger til arbejdskraft konvergerer hurti­
gere end produktiviteten. Dette vil have tendens til at 
sinke processen med at opnå reel konvergens, idet det 
vil forhindre den ønskværdige stigning i beskæftigel­
sen og give anledning til stor arbejdsløshed på trods 
af massive støtteforanstaltninger. Fravær af en vækst, 
der hviler i sig selv, og som er baseret på de iboende 
muligheder, kan medføre en situation med perma­
nent store overførsler af ressourcer, uden at dette 
giver anledning til andet end et skuffende lavt øko­
nomisk aktivitetsniveau. Sådan har det været længe 
i Italien. Resultatet er, at de økonomiske vanskelig­
heder er blevet mangedoblet, og væksten i den natio­
nale økonomi er blevet holdt nede. 
Det kan sammenfattende siges, at afindustrialise-
ringsprocessen kun kan standses og økonomien re­
konstrueres, hvis de eksisterende virksomheders 
konkurrenceevne forbedres, der gives støtte til etab­
lering af nye firmaer og arbejdskraftens kvalifikatio­
ner udnyttes bedre. Med henblik herpå må de store 
offentlige og private overførsler, navnlig investerin­
ger, bruges effektivt til at sikre, at økonomien bliver 
mere produktiv. Dette er det eneste holdbare grund­
lag for skabelse af nye jobs og fremme af økonomisk 
konvergens samt succesfuld integration på nationalt 
plan og på EF-plan. 
•> 
/ F. Abraham og P. Van Rompuy, Den Økonomiske og Monetære Unions indvirkning på regionalpolitikken, undersøgelsen 
finansieret af Europa-Kommissionens GD XVI, 1993 
156 
Kapital 12 - Regionale strukturer og problemer i nabolande 
Kapital 12 Regionale strukturer og 
problemer i nabolande 
De lande, der tilhører Det Europæiske Frihandelsom­
råde (EFTA), har formelt indgået nye aftaler med 
Fællesskabet i form af dannelsen af Det Europæiske 
Økonomiske Samarbejdsområde (EØS). Schweiz 
har dog besluttet sig for ikke at gå ind i EØS. Dette 
kapitel gennemgår den socioøkonomiske situation i 
regionerne i de 4 EFTA-lande, som har afsluttet 
forhandlingerne, der kan føre frem mod fuldt med­
lemskab af Fællesskabet, nemlig Østrig, Finland, 
Norge og Sverige. 
For de lande i Central- og Østeuropa, hvor planlæg­
ningen tidligere skete centralt, giver de Europa­
aftaler, der er indgået med Fællesskabet, mulighed 
for tættere samarbejde på en lang række områder 
(herunder liberalisering af handelen i deres favør og 
konsultation om regionalpolitiske emner, som be­
skrevet nedenfor). Der er en tendens til, at disse 
aftaler bliver betragtet som et skridt i retning mod 
fuldt medlemskab af Fællesskabet, især i de fire lande 
- Polen, Ungarn, Tjekkiet og Slovakiet - som vil 
blive gennemgået senere i kapitlet. 
EFTA-landene 
Til analysemæssige formål kan de tre nordiske lande 
- Sverige, Finland og Norge - sættes sammen i en fælles gruppe, mens Østrig er noget forskelligt fra 
dem geografisk og økonomisk. 
Demografi 
EFTA-landene har en befolkning på i alt 25 millioner 
eller godt 7% af det nuværende Fællesskab. Generelt 
svarer de fire EFTA-landes demografiske situation 
og fremtidsudsigter til forholdene i mange dele af 
Fællesskabet. Forskellene er for størstedelens ved­
kommende et spørgsmål om timing, og især de nor­
diske lande oplevede en faldende fødselshyppighed 
med en deraf følgende ældning af befolkningen noget 
før størstedelen af Fællesskabet. Der er derfor en 
ældre aldersstruktur i de fire EFTA-landes befolk­
ning, især i Sverige og Norge. Der er imidlertid tegn 
på, at fødselshyppigheden igen er på vej op i disse 
lande, og når dette kombineres med de seneste ten­
denser i retning mod en øget migration, kan befolk­
ningstilvæksten godt begynde at accelerere en smule. 
Stigningen i fødselshyppighed vil først få indflydelse 
på den arbejdsdygtige befolkning og arbejdsstyrken 
i begyndelsen af det næste århundrede. Med undta­
gelse af Østrig er landenes aktivitetsprocenter, især 
for kvinder, allerede tæt på den danske - som er den 
højeste i Fællesskabet - og yderligere væsentlige 
stigninger er derfor usandsynlige. Antallet af med­
lemmer af arbejdsstyrken i EFTA-landene, ca. 
12,8 millioner, vil derfor næppe ændre sig meget i 
157 
Kapital 12 - Regionale strukturer og problemer i nabolande 
Tabel 26 
Sociale og økonomiske indikatorer i EFTA-landene 
indikator 
Befolkning 
Befolkningsændring 
Landområde 
Befolkningstæthed 
BNI pr. indbygger 
Arbejdsløshedsprocent 
Beskæftigede i 
landbruget/Totalt 
antal beskæftigede 
Beskæftigede i 
industrien/Totalt 
antal beskæftigede 
Ændring i antal 
beskæftigede i 
industrien Østrig 
(lander) Finland 
(maakunta) Norge 
(filke) Sverige 
(lån) 
Periode Enhed •=, -s 
co 
CD 
o 
X CD O» 
CD 
c CO 
E 
CD 
C c 
CD 
O c o 
C» 
O 
CO 
.fø. 
o 
I c o 
CD O) 
CO 
c en E o c c a> O c o o 
0) 
to 
-Ç0. 
O 
X O) 
CD 
O» |2 CD •-i_ c 
0) «2 
S • « i c c o o 
to -=. O) 
CD 
O) 
CD 
<0 
-Si. o 
X D> «2 £ c 
CD « s i « i 
1990 1000 indb. 1515 269 885 1248 25 263 460 74 223 1636 57 357 
1980-90 % 7,9 -1,5 2 10,3 -2,9 4,4 12,4 -5,4 3,8 9,1 -2,7 2,8 
1000 ha 1917 41 837 9894 155 1780 4864 45 1905 9891 294 1712 
1990 fndb./km2 3651 49 92 120 2 15 1013 2 13 252 3 21 
PPS 1990-92 Æiroin, inm 153 67 107 131 73 95 210 75 103 128 81 103 (EUR 12=100) 
1991-93 
1989 
1990 
1980-90 % 5,1 2,5 3,9 15,1 3,1 12 6,8 3,9 5,7 7,2 3,6 4,7 
15 0,4 7,6 21,3 1,9 8,7 18,1 0,1 6,7 11,6 0,5 3,3 
45,4 26,1 34 40,3 16 29,3 32,2 15,6 24 36,2 18,7 27,6 
0,4 -2,6 •1 2,5 -1,7 -0,6 0,6 -4,9 -1,4 2,3 -0,4 0,* 
resten af dette århundrede, men det kan stige i næste 
århundrede. 
De tre nordiske lande dækker tilsammen et landom­
råde på over 1,1 million kvadratkilometer og har en 
samlet befolkning på 18 millioner, svarende til halv­
delen af Fællesskabets landområde men kun til 5% 
af befolkningen (Tabel 26). 
Den meget lave gennemsnitlige befolkningstæthed -
16 indbyggere pr. kvadratkilometer mod 145 i 
Fællesskabet - dækker over store forskelle 
(Kort 12.1). Syd for en horisontal linje nord for by­erne Bergen og Oslo i Norge, Uppsala i Sverige og 
Tampere i Finland befinder sig 25% af landområdet 
og 70% af befolkningen. Nord for denne linje er der 
et meget stort område med små byer, som typisk er 
afhængige af grundlæggende økonomiske aktivite­
ter. 20% af landområdet ligger nord for Polarcirklen. 
Dette område er kendetegnet ved ekstreme klimafor­
hold med lange vintre og lave temperaturer. 
Østrig, der er en femtedel så stort som Sverige, har 
en tilsvarende befolkning og den højeste befolk­
ningstæthed af EFTA-landene, omend landet er tyndt 
158 
Kapital 12 - Regionale strukturer og problemer i nabolande 
Kort 25 BNP pr. indbygger (købekraftstandard) 
i EFTA-landene, 1991 
Østrig Kort 26 Regional arbejdsløshed 
EFTA-landene, 1993 
befolket efter fællesskabsnormer. Som i Norge og 
Sverige består store dele af landet af bjergområder. 
De nordiske lande dækker store landområder og lig­
ger for størstedelens vedkommende langt fra de stør­
ste europæiske markeder. I Norge, for eksempel, er 
afstanden fra Oslo til Nordkap på 1700 kilometer, 
hvilket er mere end afstanden fra Oslo til Rom. Østrig 
er både mindre og betydeligt tættere på de største 
europæiske markeder. 
Økonomi 
Råstoffer er et nøgleelement i de nordiske økonomi­
er, mens Østrigs velstand er baseret på handel med 
forarbejdede varer samt turisme. En stor del af 
Sverige og Finland er dækket af skov, mens Norge 
har store reserver af olie og gas i havet. Blandt de 
øvrige ressourcer kan nævnes metaller, store fore­
komster af fisk ud for kysten for Norges vedkom­
mende samt adgang til vandkraft. 
Indtil for nylig havde de fire lande en lidt højere 
indkomst pr. indbygger end det nuværende Fællesskab på trods af deres afstand fra de primære 
centre for økonomisk aktivitet i Vesteuropa 
(Kort 25). Med Østrig som undtagelse er der fore­
kommet et relativt brat fald i BNI pr. indbygger siden 
midten af 1980'erne, og Sverige og Finland ligger nu 
under gennemsnittet for Fællesskabet. 
I 1980'erne var væksten i den østrigske økonomi lidt 
højere end i Fællesskabet, mens de nordiske lande 
alle har oplevet et fald i BNI pr. indbygger i forhold 
til Fællesskabet. I Finlands tilfælde er økonomien 
blevet kraftigt påvirket af sammenbruddet i samhan­
delen med den tidligere Sovjetunion, og landets BNI 
pr. indbygger faldt til 86% af fællesskabsgennem­
snittet i 1993. 
Som det er tilfældet i Fællesskabet, er BNI pr. ind­
bygger i de fire EFTA-lande højest i hovedstæderne 
og hovedstadsområderne. I de nordiske lande går der 
en generel skillelinje mellem nord og syd mellem de 
fattige og rige regioner, men forskellen er relativt lille 
på trods af de barske klimaforhold i nord, og dette 
skyldes dels mængden af ansatte i den offentlige 
sektor samt overførsler. I Østrig findes der ingen 
159 
Kapital 12 - Regionale strukturer og problemer i nabolande 
enkel geografisk opdeling, idet de vestlige regioner, 
som ligger i den modsatte ende af landet i forhold fil 
Wien, er næsten lige så velstående som Wien-områ­
det. 
I lighed med, hvad der er tilfældet i Fællesskabet, 
oplever mange grænseområder i EFTA-landene nog­
le ulemper, især i de østlige regioner af Finland, som 
grænser op til Rusland, og i de østrigske regioner, 
som grænser op til Slovakiet og Ungarn. 
Som i Fællesskabet ligger over 60% af beskæftigel­
sen i de nordiske lande inden for servicesektoren. 
Landbrugssektoren er begrænset, hovedsageligt på 
grund af klimaet og terrænet. Vækstsæsonen på 
Oslos, Stockholms og Turkus breddegrad er gennem­
snitligt 30-40 dage kortere end i Danmark, og på 
Oulus og Narviks breddegrad er den 60-70 dage 
kortere. Udbyttet pr. hektar er betydeligt lavere end 
i de dele af Fællesskabet, som ikke ligger ved 
Middelhavet - for byg, rug, havre og kartofler er det 20-30% lavere., for sukker 17% lavere og for hvede 
49% lavere Andre, primære sektorer, herunder især 
skovbrug og fiskeri i Norge, er vigtige, og de udgør 
en stor indtægtskilde og skaber megen beskæftigelse 
i nogle af de niere isolerede områder. 
Sammenligne' med Fællesskabet er beskæftigelses­
andelen inden for industrien lav i Norge og høj i 
Østrig, mens den i Finland og Sverige er på nogen-
luride samme niveau. I de nordiske lande er industri­
en koucenlreret omkring bearbejdningen af råstoffer, 
men Sverige har dog en mere forskelligartet industri­
el produktionsbasis end de andre. 
Den iængctesigtede strukturmæssige udvikling lig­
ner den, der har fundet sted i Fællesskabet med en 
generel overflytning af beskæftigelsen fra landbrug 
og industri til servicesektoren. 
For så vidt angår den geografiske fordeling af den 
økonomiske aktivitet i Norden, er de primære aktivi-
44 Regionale variationer i BNI pr. indbygger samt 
arbejdsløshedsprocenter i EFTA-landene, 1991/1993 
EJ Over nationalt gennemsnit 
H Under national! gennemsnit 24Q Gennemsnitlig (BNI pr. 
indbygger, 1991) Arbekkløshert 
200 
160 h 
120 H 
80 H 
40 {%, 1993) •i 28 
24 
Over nationalt'gennemsnit 
Under nationalt gennemsiv EUR12-genn.emsnit 
Norbotiens Lån 
EUR12-gennemsnit Niiri)ei'>f$ter!r:i:!i 20 
16 
12 
A SF N SF N 
160 
Kapital 12 - Regionale strukturer og problemer i nabolande 
teter vigtige for de nordlige og centrale regioner, 
industrien for de sydlige regioner og tjenesteydelser 
for både hovedstadsregionerne og de mest marginale 
dele af de nordlige regioner-1 sidstnævnte drejer det 
sig især om tjenesteydelser inden for den offentlige 
sektor. I Østrig er alpeområderne i vest .s!o<e centre 
for turisme, mens den mere traditionelle industri er 
koncentreret mod nord og øst. 
Arbejdsløshed 
l alle fire EFTA-lande bar arhejdsløyheoee s histo; isk 
perspektiv altid været meget lavere end i Fællesska­
bet. 1 1990 varde gennemsnitlige arbejdsløshedspro­
center på kun en tredjedel af gennemsnittet for 
Fællesskabet, svingende fra 5% i Norge tii blot ! ,5% 
i Sverige (Kort 26), og dette på trods a( at arbejds­
styrkens deltagelsesprocent var betydeligt højere end 
gennemsnittet for Fællesskabet. 
Siden 1990 har de nordiske lande imidlertid oplevet 
betydelige stigninger i arbejdsløsheden. 1 Finland har 
recessionen været særlig alvorlig på grund af landets 
afhængighed af samhandelen med den tidligere 
Sovjetunion. I 1993 nåede arbejdsløsheden op på 
7,7% i Sverige, 6,2%- i Norge og 17,")% i Finland, 
mens den var lavere i Østlig med 4,4«.. 
Arbejdsløsheden har traditionelt været højere - ca. 
tre gange højere - i de nordlige regioner af Norden 
end i de sydlige. I de centrale områder har arbejds­
løshedsprocenten været lidt lavere, men dog alligevel 
dobbelt så høj som i syd. I Østrig er arbejdsløsheden 
kædet sammen med de traditionelle industriers tilba­
gegang, som har påvirket mange storbyområder, her­
under også Wien (Fig. 44). 
Arbejdsløshedsincidensen i de nordiske lande har 
ændret sig under den nuværende recession, idet de 
velstående industriområder i syd er hevet hårdere 
ramt end de nordlige regioner. 
Arbejdsløsheden i EFTA-landene er ikke iængeie så 
forfærdelig meget lavere end i Fællesskabet. 1 
Finland ligger den faktisk på linje med de værst ramte 
regioner af Fællesskabet. Det er imidlertid endnu 
ikke klart, i hvor høj grad den seneste udvikling er 
struktunnæssig snarere end konjunkturmæssig, Forvaltningsstruktur 
De nordiske lande har et treradet forvaltningssystem, 
som består af den centrale regering, amter og kommu­
ner. Som det også er tilfældet i nogle fællesskabslande 
(f.eks. Irland og Danmark), har de nordiske amter 
begrænset autonomi i forhold til den centrale rege­
ring, idet forvaltningens øverste chef er udpeget af 
den centrale regering. Der findes valgte, regionale 
amtsråd, som inden for rammerne af den nationale 
politik har ansvaret for områder som undervisning 
(gymnasier), socialforsorg, sundhedspleje, jordfor-
vakning, fremme af forretningsvirksomhed og i nogle 
tilfælde endog regional planlægning. 
Sammenlignet med Fællesskabet synes amterne at 
være for talrige og små, hvad angår befolkningstal 
(24 i Sverige, 19 i Norge og 12 i Finland), selv om de 
er store, hvad landområde angår. Det ses af den lave 
befolkningstæthed, som skaberen tendens til, at byg­
der placeres i nærheden af hinanden, således at servi­
ceydelser kan stilles til rådighed på en effektiv måde 
i forhold til omkostningerne. I 1952 blev antallet af 
kommuner i Sverige reduceret fra 2600 til 284, men 
de har dog stadig kun et lille gennemsnitligt befolk­
ningstal på omkring 30.000 indbyggere. 
1 Finland blev den territoriale forvaltning reformeret i 
1992. Der blev bevaret 12 amter som organer til at 
gennemføre den centrale regerings politik, og desuden 
blev der etableret 19 regioner, hvori kommuner sattes 
sammen og fik nyt ansvar for regionalpolitik og fysisk 
planlægning. På et lavere trin er der 88 fælles, mellem­
kommunale råd, som tager sig af den fysiske planlæg­
ning på lokalt plan. Amternes rolle vil sandsynligvis 
blive mindre i fremtiden, efterhånden som flere og flere 
funktioner overføres til de mellemkommunale råd. 
Østrig har som forbundsstat en anderledes forvalt­
ningsstruktur, som er meget lig den tyske, med 9 del­
stater, som blev oprettet efter Den første Verdenskrig, 
og som hver har sit eget parlament og regering. Del­
staternes beføjelser er dog ikke så vide som i 
Tyskland, og hvad angår befolkningstal, er de kun en 
femtedel så store, De tegner sig for blot 27% af de 
offentlige udgifter. Af forvaltningsmæssige grunde er 
landet opdelt i 84 Landbezirke plus 15 byområder, 
mens der på lokalt niveau er 2 350 kommuner. For­
bundsregeringen, delstatsregeringerne og de lokale 
styrer er alle involveret i regionalpolitikken, og deres 
aktiviteter koordineres af Østrigs Regionale Planlæg-
n i i tgskonf erence (ÔROK). 
161 
Kapital 12 - Regionale strukturer og problemer i nabolande 
Regionalpolitik Visegrad-landene 
Der er visse forskelle i regionalpolitikken i de nordi­
ske lande sammenlignet med Fællesskabet. Politik­
ken er i mindre grad fokuseret på at formindske 
uensartetheder ved at fremme væksten i produktion 
og beskæftigelse i de svagere regioner. På grund af 
de vanskelige naturbestemte leve- og arbejdsforhold, 
den lave befolkningstæthed og store afstande i de 
nordlige dele af disse lande har vægten været lagt på 
at bevare befolkningen, arbejdsløsheden og indkom­
sterne i de afsidesliggende områder på samme ni­
veau. Dette har medført et system med langsigtede 
overførsler til disse områder. Da transport- og kom­
munikationsnettene allerede er relativt veludviklede, 
er regionalpolitikken hovedsageligt rettet mod virk-
somhedsstøtte og offentlige serviceydelser snarere 
end mod infrastruktur. De metoder, der primært an­
vendes, er investeringer og udviklingsstøtte, lån og 
garantier samt beskæftigelses- og transportsubsidier 
- i mange tilfælde regionalt differentieret for at dæk­
ke en del af omkostningerne til transport af varer til 
og fra de mindre heldigt stillede regioner. 
Målene med regionalpolitikken i Østrig varierer i 
højere grad end i de nordiske lande, og de har haft en 
tendens til at blive omformuleret, efterhånden som 
økonomien har udviklet sig og den internationale 
kontekst har ændret karakter. De omfatter en arealan­
vendelses- og fysisk planlægningsdimension. De ak­
tuelle mål er: 
rumlig planlægning og beskyttelse af miljøet, 
primært i alperegioneme; Økonomiske tendenser 
Siden I989 har de Fire 'Visegrad'-lande - Polen, 
Ungarn, Tjekkiet og Slovakiet - gennemgået en dra­
stisk økonomisk forvandling. Forkastelsen af den 
centrale planlægning og den gradvise reorientering 
af produktionen blev i starten ledsaget af massive fald 
i produktionsmængden, men disse var dog meget 
mindre i 1992, og der var tydelige tegn på forbedrin­
ger i 1993. Inflationsraten, som steg voldsomt - til 
over 600% i Polen i 1990 - er også faldet til et niveau, 
der er lettere at styre. 
Som følge af privatiseringsprogrammerne, som næ­
sten er fuldført for de små virksomheders vedkom­
mende, giver den private sektoret stigende bidrag til 
såvel produktionsmængden som beskæftigelsen; i 
Polen bidrog den med 45% af førstnævnte og 50% af 
sidstnævnte ved udgangen af 1992. De samlede 
udenlandske, direkte investeringer i regionen er ste­
get fra under 500 millioner USD i 1989 til over 
11 milliarder USD ved udgangen af 1992, heraf 
4 milliarder USD i Ungarn, hvor antallet af joint 
venture-projekter steg fra 1.300 til over 9.000 mel­
lem 1989 og 1991. Nye finansielle institutioner og 
andre forretnigsserviceydelser er blevet etableret, og 
de støtter i væsentlig grad privatiserings- og omstruk-
tureringsprogrammerne. 
De negative konsekvenser ses tydeligst i den hastigt 
stigende arbejdsløshed; den er steget fra et ubetyde­
ligt niveau i 1989 til mellem 12% og 14% i første 
halvår af 1993 i Polen, Ungarn og Slovakiet. Priserne 
er steget, mens reallønnen er faldet, og adgangen til 
boliger, sundhedspleje og uddannelse er blevet mere 
ulige fordelt de sociale grupper imellem. 
grænseoverskridende samarbejde i grænseregio­
ner og især i de regioner, hvor landbrug og stag­
nerende industrier er vigtige; 
• reorientering af internationale transportnet, især 
jernbaner, mod landene i Central- og Østeuropa. Regionale uligheder 
Omstruktureringsprocessernes indvirken på regio­
nerne varierer meget i hele området. For det første er 
der en udtalt forskel mellem 'kerneområderne' ho­
vedstæderne Warszawa, Prag, Bratislava, Budapest 
og de andre storbyer (Poznan, Wroclaw, Krakow, 
Gdansk, Veszprem, Kosice, Bmo) -og de andre dele. 
162 
Kapital 12 - Regionale strukturer og problemer i nabolande 
Total befolkning 
Aktiv befolkning 
Arbejdsløshed 
Beskæftigelse 
i % af total 1991 
Ændring i 
beskæftigelsen 
1989-1991 
(%-point) Tabel 27 
Den sociale og økonomiske situation 
i Visegrad-landene og i EF 
Total (1.000) 
1992 
Tæthed 
1992 
Ændring i 
1989-92 
% 0-14 år 
1991 
% over 60 år 
1991 
(%) 
1992 
(1.000) 
1991 
(%) 
1992 
Point 
1990-92 
Landbrug 
Industri 
Service 
Landbrug 
Industri 
Service c 
C) 
o 
CL 
38250 
122 
0,7 
29,5 
13,0 
41,5 
15861 
13,6 
122,8 
29,5 
25,4 
23,8 
-6,5 
-2,9 
0,5 CO .* 
O) 2/L c a> ca > o 
(f) CC 
3 
Hl 
10340 
111 
-0,4 
19,4 
19,2 
43,8 
4527 
10,1 
443,8 
15,4 
31,1 
26,1 
ukendt 
ukendt 
ukendt 10320 
131 
-0,5 
21,0 
12,7 
52,6 
5421 
2,6 
259,9 
11,6 
37,3 
27,3 
-7,5 
-3,7 
41,0 108 
0,6 
24,9 
10,3 
49,3 146 
1,0 
18,1 
44,8 
10,4 
592,5 
13,9 
33,1 
28,4 
-12,5 
2,6 
41,2 9,4 
13,5 
6,1 
31,5 
62,4 
-5,0 
-0,6 
0,8 cc* 
UJ af o UJ 
5310 345400 62700 
78 
0,4 
19,6 
18,9 
44,3 
2618 146300 25400 
13,9 
12,9 
13,8 
31,3 
54,9 
-5,9 
0,0 
1,8 
Tallene for total befolkning for EUR12. EUR4 og Polen er for 1991. 
For Tjekkiets og Slovakiets vedkommende gælder tallene for procentdelen af befolkningen over 60 år for indbyggere ove/- 65 år, og for Polens 
vedkommende gælder tallene for kvindelige indbyggere over 59 år og for mandlige indbyggere over 64 år. 
Tal for beskæftigelse fordelt på sektorer udelader visse blandede aktiviteter 
Kilde: EPRC (1993) 
163 
Kapital 12 - Regionale strukturer og problemer i nabolande 
Disse områders position som dominerende centre for 
økonomisk, social, kulturel, politisk, forvaltnings­
mæssig og intellektuel aktivitet blev fremmet yderli­
gere af den centralistiske politik under de kommuni­
stiske styrer, men den vil sikkert fortsætte under 
forhold med markedsøkonomi. Dette fremgår også af 
mønstrene for interregional migration, privatisering 
og udenlandsk investering. 
For det andet er der en tiltagende ulighed mellem de 
vestlige og de østlige regioner, hvor der i de først­
nævnte er en højere økonomisk udvikling og vækst. 
De økonomiske forhold har generelt en tendens til at 
forværres - for så vidt angår arbejdsløshed, høj af­
hængighed af landbruget, antallet af private firmaer, 
udenlandske investeringer, infrastrukturens kvalitet 
og tæthed -jo større afstanden til Vesteuropa bliver. 
Demografi 
Befolkningstilvæksten i regionen er aftaget i de se­
neste år. Mellem 1989 og 1992 steg det samlede 
befolkningstal i de fire lande med kun 0,1% om året 
sammenlignet med en gennemsnitlig tilvækst på 
0,4% om året i perioden fra 1980 til 1989 (Tabel 27). 
Ifølge de officielle tal udgjorde migrationen eksem­
pelvis under 1% i Polen og Slovakiet. Uofficielt ser 
det dog ud til, at der har været en betydelig ulovlig 
migration, hovedsageligt fra det tidligere Jugoslavi­
en og Rumænien samt fra afrikanske og asiatiske 
lande, hvor Visegrad-landene benyttes som transit­
lande til Vesteuropa. 
På regionalt plan er der store forskelle i de demogra­
fiske tendenser: 
• den naturlige befolkningstilvækst er stadig bety­
delig i landområder og underudviklede områder 
(f.eks. det nordøstlige Polen og det østlige 
Slovakiet), hvor der er en større andel af unge 
mennesker og større minoritetsgrupper; 
• fødselshyppigheden har en tendens til at være 
konstant eller faldende i hovedstæderne og andre 
by- og industriområder, men dette udlignes i 
nogen grad af migrationen til disse områder. Beskæftigelse og arbejdsløshed 
Beskæftigelsen i Visegrad-landene var på i alt 
26,2 millioner i 1992. Omfanget af faldet i beskæfti­
gelsen i perioden 1989-1992 har været forskelligt de 
fire lande imellem, lige fra 9% i Tjekkiet til i6% i 
Ungarn. I alle Visegrad-landene er arbejdsmarkeder­
ne genstand for omstrukturering, efterhånden som de 
økonomiske reformer bliver indført. De vigtigste ka­
rakteristiske træk er: 
• et udbredt fald i beskæftigelsen, som især har 
ramt hårdt i de regioner, hvor produktionen er 
koncentreret inden for en enkelt branche; 
• en betydelig nedgang i beskæftigelsen inden for 
energi, minedrift, sværindustri og forsvar (f.eks. 
i Øvre Schlesien og Slovakiet) (Kort 28); 
• et stort fald i beskæftigelsen inden for landbruget 
i regionerne omkring hovedstæderne og andre 
storbyer. Der er ikke sket de store forandringer i 
de traditionelle landområder (f.eks. i det østlige 
Polen), men dette dækker over en betydelig un­
derbeskæftigelse, idet mange unge mennesker 
bliver på gårdene, fordi de ikke har noget andet 
valg (Kort 29); 
• en vækst i beskæftigelsen inden for servicesek­
toren, som har fundet sted i alle regionerne men 
især i hovedstæderne og andre storbyer 
(Kort 30); 
• en omfordeling af beskæftigelsen fra den offent­
lige til den private sektor, især i byområder og 
inden for brancher som byggeri og distribution, 
hvilket på den ene side afspejler privatiseringen 
og væksten i antallet af selvstændige erhvervs­
drivende og på den anden side lukningen eller 
rationaliseringen af statsvirksomheder. 
Virkningerne afspejles af arbejdsløshedsprocenter­
ne, som i første halvår af 1993 svingede fra 4% i 
Tjekkiet til 14% i Polen. Gennemsnitlige arbejdsløs­
hedsprocenter dækker imidlertid over ekstremt store 
regionale forskelle, svingende fra 24% i det nordvest­
lige Polen (Koszalinkie) til 0,3% i Prag. Den største 
koncentration af arbejdsløshed (på 16% eller mere) 
164 
Kapital 12 - Regionale strukturer og problemer i nabolande 
ligger i det nordlige og østlige Ungarn (Nograd, 
Borsod-Abauj-Zemplen, SzatbolcsSzatmar-Bereg) 
og i det nordlige Polen (Koszalin, Olsztyn, Slupsk og 
Suwalki). De vigtigste karakteristiske træk ved den 
regionale arbejdsløshed er: 
• arbejdsløshedsprocenten har en tendens til at 
være lavere i vest, i områder som grænser op til 
vesteuropæiske lande, end i øst, omend dette 
gælder i ringere grad for Polen end for de tre 
øvrige lande; 
• hovedstæderne og andre storbyer har også en 
tendens til at have en lav arbejdsløshed, hvilket 
afspejler deres økonomiske struktur og infra­
struktur samt koncentrationen af private virk­
somheder og udenlandske investeringer; 
• landbrugsregionerne har i mange tilfælde været 
hårdere ramt af den økonomiske omstrukturering 
og tab af arbejdspladser, og der er en tendens til, 
at de har højere arbejdsløshed, fordi der er større 
problemer med at skabe arbejdspladser i disse 
områder; 
• arbejdsløsheden forventes at stige i mange indu­
striområder, fordi privatiseringen og omstruktu­
reringen af de store industrivirksomheder endnu 
ikke har fundet sted, og derved stiger sandsynlig­
heden for at arbejdspladser i stort tal går tabt i 
områder som Øvre Schlesien i Polen samt i det 
nordlige, centrale Slovakiet. 
Økonomi 
I øjeblikket findes der endnu ikke nogen officielle 
data om BNI pr. indbygger på regionalt plan i nogen 
af Visegrad-landene. Uofficielle beregninger tyder 
på, at så godt som alle regionerne oplevede en bety­
delig nedgang i BNI i perioden fra 1989 til 1992 som 
følge af statsvirksomhedernes sammenbrud i alle 
større brancher, omend i mindre grad i hovedstæder­
ne, de større byområder og regionerne tæt ved 
Vesteuropa. Indkomsten pr. indbygger er højest i 
storbyer som Budapest, Prag, Warszawa, Lodz, 
Wroclaw, Katowice og Gdansk, mens den er lavest i 
de østlige dele af alle landene. Som tidligere nævnt er privatiseringsprocessen for de 
små virksomheder hvilket dækker små detailforret­
ninger, restauranter, værksteder med videre næsten 
fuldført i de fire lande. Omvendt befinder de store 
privatiseringsprogrammer sig stadig på et tidligt sta­
dium. I nogle tilfælde er de forsinket af administrati­
ve problemer, uenighed om ejendomsret og manglen 
på indenlandsk kapital, men dette er dog ikke altid 
tilfældet. I Polen, foreksempel, har parlamentet god­
kendt en Generel Privatiseringsplan (og oprettet na­
tionale investeringsfonde, som skal styres af firmaer 
på licitationsbasis). 
Der er en klar sammenhæng mellem frekvensen for 
etableringen af nye virksomheder og regionernes 
økonomiske basis, hvor førstnævnte er langt højere i 
hovedstæderne; under såvel de store som de små 
privatiseringsprogrammer har de store byområder en 
uforholdsmæssig stor koncentration af nye virksom­
heder og iværksættere i forhold til deres indbygger­
tal. Disse områder nyder godt af fordelene ved en 
veludviklet infrastruktur, en relativt uensartet indu­
striel struktur, gode internationale forbindelser, ad­
gang til finansielle og intellektuelle ressourcer og en 
servicesektor til understøttelse heraf. I modsætning 
hertil har de østlige regioner en tendens til at lide 
under underudvikling. 
De udenlandske investeringer er steget i alle fire 
Visegrad-lande, men oplysningerne om antallet og 
den kapitalmæssige værdi af joint venture-projekter 
er ofte modstridende. Ved midten af 1993 havde 
Ungam modtaget udenlandske investeringer til en 
værdi af omkring 5,3 milliarder USD, mens det tid­
ligere Tjekkoslovakiet modtog 2,2 milliarder USD 
mellem 1990 og 1992, halvdelen heraf alene i 1992. 
I Polen beløb de udenlandske investeringer ved ud­
gangen af 1992 sig til over 1,3 milliarder USD, med 
planer om yderligere 5,2 milliarder USD til aktivite­
ter, der allerede var etableret. 
De brancher, som primært har modtaget udenlandske 
investeringer, er bilproduktion og transport, finansie­
ring og forsikring samt impon^eksport serviceydel­
ser. Investeringerne kommer primært fra Tyskland, 
Østrig og Italien, men Frankrig, Storbritannien og 
USA er også vigtige investorer. 
165 
Kapital 12 - Regionale strukturer og problemer i nabolande 
Som det er tilfældet med privatiseringen, er den 
regionale fordeling af udenlandske investeringer re­
lateret til graden af økonomisk udvikling, og hoved­
stæderne er de vigtigste områder. 
Ved udgangen af 1991 var der i Prag placeret 49% af 
alle firmaer i Tjekkoslovakiet, som havde kapitalan­
dele på udenlandske hænder, og i Ungarn var 56% 
placeret i Budapest. I Polen, hvor der er andre stor­
byer end hovedstaden, var 37% af sådanne firmaer 
placeret i Warszawa, mens andre foretrukne byer var 
Lodz, Katowice, Wroclaw og Poznan. 
De regioner, som ligger tæt ved grænsen til 
Vesteuropa, og som oftest også er mere udviklede, 
har normalt en større koncentration af udenlandske 
firmaer end andre regioner. I Ungarn er de udenland­
ske investeringer ud over i Budapest koncentreret i 
området ved Balatonsøen, den vestlige grænse mod 
Østrig og langs Donau, mens der er foretaget relativt 
ringe investeringer i de nordøstlige regioner (f.eks. 
Borsod-Abauj-Zemplen og Szatbolcs-Szatmar-
Bereg). I Tjekkiet har regionen i den sydlige del af 
Mahren, ved den østrigske grænse, det største antal 
joint venmre-projekter efter Prag, mens de fleste 
investeringer i Slovakiet er foretaget i Bratislava og 
de vestlige regioner, som grænser op til Østrig, og i 
Polen er der flest udenlandske investeringer i de 
regioner, som grænser op til Tyskland (f.eks. Zielona 
Gora). 
Regionale problemer 
Alle regioner i de fire lande har været påvirket af den 
økonomiske omstrukturering, og påvirkningen har 
været positiv og afbalanceret i de 'innovative' og 
'tilpasningsdygtige' regioner men negativ i ' krise'-
regioner, hvor omstruktureringsmekanismeme enten 
ikke er til stede eller fungerer dårligt. 
De regioner, som er højt urbaniserede og industriali­
serede, og især de, som har en forskelligartet indu­
striel struktur og en veludviklet infrastruktur, synes 
mindre sårbare overfor de med økonomisk foran­
dring forbundne omkostninger og vanskeligheder. 
Privatiseringen er skredet hurtigere frem, det har 
været lettere at få nye virksomheder etableret og 
nemmere at tiltrække udenlandske investeringer. Re­gionernes evne til at tilpasse sig nye økonomiske 
vilkår synes at være helt afhængig af: 
• deres økonomiske struktur, herunder arbejdsstyr­
kens kvalifikationer, anlægsaktivernes kvalitet 
og graden af diversifikation; 
• deres udviklingsgrad, herunder antal og typer af 
jobmuligheder samt sådanne faktorer som i hvil­
ken udstrækning der er 'iværksætterlyst'; 
• deres geografiske afsideshed og infrastruktur, 
herunder deres afstand fra større byområder, 
transportnet såsom internationale lufthavne samt 
deres adgang til kapital og innovation. 
'Krise'- og problemregionerne lider underen række 
overlappende vanskeligheder: 
• en stagnerende sværindustri, f.eks. udvinding af 
kul og jernmalm, stålproduktion og våbenfabri­
kation, hvilket giver anledning til en høj arbejds­
løshed og begrænsede muligheder for diversifi­
kation (f.eks. Kladno, Ostrava, Pribram og 
Vsetin i Tjekkiet, Katowice, Lodz og Walbrzych 
i Polen, Baranya og det nordlige Nograd i Ungarn 
samt de fleste regioner i Slovakiet); 
• landbrugsmæssig underudvikling (f.eks. 
Szabolcs-Szatmar-Bereg og Borsod-Abauj-
Zemplen i Ungarn og Suwalki, Ciechanow og 
Ostroleka i Polen); 
• en underudviklet infrastruktur (f.eks. Szabolcs-
Szatmar-Bereg i Ungarn, det nordøstlige Polen 
og det østlige Slovakiet); 
• afsidesliggenhed og østlig placering (f.eks. 
Zamosc, Przemysl og Krosno i Polen, det østlige 
Slovakiet samt Hadju-Bihar og Szabolcs-
Szatmar-Bereg i Ungarn); 
• miljømæssig nedbrydning (f.eks. kulbækkenet i 
det nordvestlige Bôhmen i Tjekkiet samt Øvre 
Schlesien og Legnica kobbermineområdet i 
Polen); 
166 
Kapital 12 - Regionale strukturer og problemer i nabolande 
demografiske vanskeligheder så som en ældende 
befolkning (f.eks Suwalki i Polen og Borsod-
Abauj-Zemplen i Ungarn), eller tilstedeværelsen 
af etniske minoritetsgrupper (f.eks. sigøjnerne og 
slovakkerne i Ungarn og Tjekkiet samt ungarerne 
i Slovakiet); 
manglen på en storby, der kunne fungere som 
vækststok (f.eks. i det sydøstlige Ungarn). været langt liere forhindringer end forventet for de 
vestlige firmaer, som har drevet forretning i Central-
og Østeuropa. Det drastiske fald i produktionen samt 
vanskelighederne med at (gen)skabe makroøkono­
misk stabilitet og vækst (for ikke at nævne iværksæt­
telse af storstilede privatiseringsprogrammer) anty­
der, at omkostningerne samt de økonomiske og 
politiske risici, der er forbundne med at investere i 
Central- og Østeuropa, er meget højere end først 
antaget. 
Direkte investering 
i og samhandel med 
Central- og Østeuropa2 
I 1990-91, umiddelbart efter kommunismens sam­
menbrud og iværksættelsen af økonomiske og poli­
tiske reformprogrammer i Centraleuropa, var der 
nogle iagttagere, der udtrykte forventning om, at 
Ungarn, Polen og Tjekkoslovakiet vil tiltrække di­
rekte investeringer fra udlandet i store mængder. 
Hvis man desuden gik ud fra, at Bulgarien, 
Rumænien og (de på det tidspunkt stadig forenede) 
Sovjetunionen og Jugoslavien også var i stand til at 
påbegynde succesfulde refonnprogrammer, ville dis­
se også, i henhold til samme tese, være attraktive for 
udenlandske investorer - og her især Sovjetunionen 
med dens enorme reserver af olie og gas samt andre 
råstoffer. Der blev på dette tidspunkt faktisk talt om, 
at disse lande kunne være så attraktive for institutio­
nelle investorer, at de ville aflede en væsentlig del af 
de direkte udenlandske investeringer fra andre lande. 
Dette er ikke særlig overraskende, hvis man sam­
menligner befolkningen i hele Vesteuropa (380 mil­
lioner) med befolkningen i Østeuropa plus de stater, 
der er udsprunget af den tidligere Sovjetunion (410 
millioner). 
Tre år efter igangsættelsen af reformerne er forvent­
ningerne om en kraftig indstrømning af direkte uden­
landske investeringer i østlandene endnu ikke blevet 
opfyldt. På grund af de alvorlige vanskeligheder, som 
disse lande er løbet ind i med at etablere en rimeligt 
velfungerende markedsøkonomi gennem indførelse 
af en ny kommerciel og juridisk infrastruktur, harder Det synes ikke sandsynligt, at de finansieringsbehov, 
som landene i Central- og Østeuropa samt den tidli­
gere Sovjetunion har, vil aftappe en større del af de 
opsparede midler i verden inden for det næste årti. I 
sidste instans må de meget betydelige investeringer, 
der er nødvendige for at konsolidere de økonomiske 
og sociale reformer i Østeuropa, finansieres gennem 
øget opsparing i både øst og vest. 
Geografisk set forekommer det ikke sandsynligt, at 
østlandene kan konkurrere med lande i Europas vest­
lige udkant, såsom Irland, Spanien og Portugal, om 
at modtage direkte udenlandske investeringer, hvis 
man går ud fra, at mange af disse investeringer har til 
formål at opbygge en kapacitet, der kan betjene lo­
kale og nære markeder. Andre tilbagestående regio­
ner som Grækenland og Syditalien ligger i det mind­
ste nærmere Balkan landene, men mulighederne for 
at få udenlandske investeringer til Bulgarien, Rumæ­
nien og det tidligere Jugoslavien er endnu ringere end 
i Centraleuropa. 
I 1980'erne var hovedinvestorlandene i 
Fællesskabets tilbagestående regioner Storbritanni­
en, Frankrig og Holland sammen med USA og Japan, 
mens en ny undersøgelse blandt 144 af verdens 
500 største selskaber fastslog, at firmaer fra 
Tyskland og EFTA-landene, altså de lande, som 
geografisk ligger nærmest ved Østeuropa, samt 
Benelux-landene, var de største investorer i østlan­
dene. De selskaber, der er baseret i USA og Japan, 
har indtil nu vist ringe interesse for at investere i 
landene i Central- og Østeuropa (herunder den tidli­
gere Sovjetunion). 
De samlede direkte udenlandske investeringer i disse 
lande (næsten 10 milliarder USD indtil oktober 1991) 
167 
Kapital 12 - Regionale strukturer og problemer i nabolande 
er betydeligt mindre, end hvad Spanien alene modtog 
i udenlandske investeringer i I990 (14 milliar­
der USD). En af forklaringerne på dette er de enkelte 
projekters meget ringe størrelse: den gennemsnitlige 
kapital, der blev tilført joint venture-projekter (den 
primært anvendte metode til investering i regionen), 
er 330.000 USD. Indtil 1991 var Ungam det eneste 
land i Centraleuropa, som havde tiltrukket sig uden­
landske investeringer af nævneværdig størrelse. Af 
de samlede udenlandske investeringer på 2 milliar­
der USD blev over halvdelen investeret i 1991. De 
største beløb blev investeret i telekommunikation og 
kemisk industri. 
Der er kun ringe grund til at frygte, at udviklingen i 
Østeuropa vil føre til lavere udenlandske investerin­
ger i de regioner af Fællesskabet, som økonomisk er 
mindre udviklede. Kun 15% af de adspurgte firmaer 
sagde, at kapitalplaceringeme i Østeuropa fjernede 
investeringer fra andre områder, mens de fleste af 
selskaberne ville investere i begge regioner. Dette 
antyder, at de udenlandske investeringer, der place­
res som følge af de fremadskridende økonomiske og 
politiske reformer i Østeuropa, først og fremmest vil 
virke som en forstærkning af den globale vækst og 
ikke medføre en forskydning af økonomisk aktivitet 
væk fra regioner som middelhavsområdet eller atlan­
terhavskysten. 
På længere sigt vil de direkte udenlandske investe­
ringer i Central- og Østeuropa sikkert vokse, såfremt 
de indførte reformer fører til etablering af tilfredsstil­
lende kommercielle og juridiske rammer, som uden­
landske investorer føler, at de trygt kan arbejde in­
denfor. 
Et sådant resultat ville faktisk være til fordel for 
Fællesskabet som helhed: investeringer og økono­
misk vækst i østlandene ville stimulere fællesskabs­
virksomhedernes eksport og afsætning. En nylig un­
dersøgelse foretaget af Kommissionen prøver at 
beregne disse fordele ved hjælp af to forskellige 
scenarier for den fremtidige økonomiske udvikling i 
landene i Central- og Østeuropa, som i bred forstand 
repræsenterer hele spektret af sandsynlige udviklin­
ger. I det optimistiske scenario oplever Østeuropa hurtig 
vækst fra midten af 1990'erne og fremover, hvor de 
opnår makroøkonomisk stabilitet og økonomiske re­
former, som medfører større udbnd og succesfuld 
forvandling af den nuværende produktionskapacitet 
i et internationalt samfund, som er karakteriseret ved, 
at der generelt ikke er nogen handelsrestriktioner. I 
det pessimistiske scenario slår reformerne fejl. 
Holder scenariet med 'succesfuld reform' stik, vil der 
komme en meget kraftig stigning i samhandelen med 
Fællesskabet. I 1991 udgjorde samhandlen (eksport 
og import) mellem Fællesskabet og landene i 
Central- og Østeuropa samt den tidligere Sovjetunion 
67 milliarder ECU eller 7% af Fællesskabets handel 
(eksklusive samhandelen mellem Fællesskabets 
medlemslande). Inden for en tidshorisont på 20 år 
kunne disse lande forvente en seksdobbelt stigning i 
deres samhandel med Fællesskabet og mindst en 
fordobling af deres andel af fællesskabshandelen. 
Det vil sige, at i år 2010 ville importen og eksporten 
hver for sig nå op på en værdi af omkring 200 
milliarder ECU om året (i 1991-priser). 
Hvis der ingen handelsrestriktioner var, ville 
Fællesskabet have en meget betydelig positiv balan­
ce i handelen med forarbejdede varer med disse 
lande, måske på helt op til 70 milliarder ECU i 2010. 
Det måtte dog forventes, at fabrikanter fra de østeu­
ropæiske lande i stigende grad ville trænge sig ind på 
fællesskabsmarkedet: deres eksportandel af 
Fællesskabets import af forarbejdede varer ville næ­
sten blive tredoblet - til mere end 15% i 2010. Som 
modpost til Fællesskabets overskud på handelen med 
forarbejdede varer ville der være betydelige under­
skud i handelen med energi (med den tidligere 
Sovjetunion) og, hvad der er politisk vigtigere, i 
handelen med landbrugsvarer. 
I det pessimistiske scenario vil der ikke komme no­
gen stor, direkte økonomisk påvirkning fra samhan­
delen, som kunne forventes at stige med mindre end 
50% mellem 1991 og 2010 (d.v.s. mindre end 2% pr. 
år). Central- og Østeuropas eksport viHe fortsat være 
stærkt koncentreret inden for nogle få 'følsomme' 
brancher: beklædning, metalforarbejdning, kemika­
lier, tømmer og møbler. 
168 
Kapital 12 - Regionale strukturer og problemer i nabolande 
Holder scenariet med 'succesfuld reform' stik, vil det 
medføre en ny international arbejdsdeling, som er 
karakteriseret ved en progressiv diversifikation af 
Østeuropas eksport til Fællesskabet. Nye samhan­
delsmønstre skulle få en tendens til at formilde visse 
fællesskabsregioners eller -branchers problemer med 
at tilpasse sig til den øgede import på tværs af Fæl­
lesskabets østlige grænser. 
Inden for dette scenario er der helt sikkert mulighed 
for en betydelig vækst i såvel den intraindustrielle 
som den interindustrielle samhandel. Undersøgel­
sens beregninger for år 2010 omfatter store handels­
overskud for Fællesskabet på motorkøretøjer og an­
den transport, på maskin- og el-teknik samt 
kemikalier og tekstiler. En række case studies i 
Fællesskabets tilbagestående regioner har bekræftet, 
at et fremgangsrigt Central- og Østeuropa kunne 
udgøre et stort marked for de tilbagestående regio­
ners eksport af beklædning og tekstiler såvel som 
maskin værktøj, biler m.v. Omvendt er truslen om 
konkurrence på lave priser og dumpning meget større 
i det pessimistiske scenario. 
De beregnede ændringer i samhandelen inden for de 
forskellige brancher blev fordelt på Fællesskabets 
regioner ved hjælp af en gravitetsmodel over den 
interregionale handel. Sænkningen af toldmæssige 
og ikke-toldmæssige handelsbarrierer samt ophævel­
sen af en række andre økonomiske og politiske han­
delshindringer blev modelleret ved en betydelig for­
mindskelse af den 'afstand', som adskiller 
fællesskabsregionerne fra deres handelspartnere i 
Central- og Østeuropa samt den tidligere Sovjetu­
nion. 
Den forventede virkning på Fællesskabets tilbagestå­
ende regioner afviger ret betydeligt fra land til land. 
De omtalte case studies bekræftede de gode økono­
miske muligheder for Grækenland, hvis reformerne 
i Central- og Østeuropa lykkes; de små positive net­
tovirkninger på spansk og portugisisk industri; og de 
minimale virkninger på Irland og Nordirland. Resul­taterne for Syditaliens vedkommende var ufyldest­
gørende, idet modelresultaterne gav et meget mere 
optimistisk billede end det pågældende case study. 
Den regionalpolitiske reaktion på de potentielle æn­
dringer i de central- og østeuropæiske økonomier 
skulle derfor tage udgangspunkt i den betragtning, at 
disse ændringer ikke skaber nye problemer for regio­
nerne. I nogle få tilfælde vil de forværre de eksiste­
rende problemer, men i de fleste tilfælde ikke i nær 
så høj grad som indførelsen af det indre marked eller 
som udfordringen fra den japanske og andre asiatiske 
økonomier. Det største ekstra problem, der muligvis 
kunne opstå som følge af eksport fra østlandene, 
synes at være inden for stålindustrien og måske andre 
bearbejdede metalvarer eller kemikalier. På længere 
sigt vil det største problem sikkert opstå omkring 
handelen med landbrugsvarer, såfremt det lykkes for 
landene i Østeuropa at udvikle og med held at udnytte 
deres potentiale inden for denne sektor. 
Såvel modelanalyse som case studies viser, at det 
rummer betragtelige potentielle fordele for 
Fællesskabets tilbagestående regioner, hvis de øko­
nomiske reformer i Central- og Østeuropa krones 
med held. Den største fare er, at reformprocessen slår 
fejl. (Hvis Fællesskabet indfører handelsrestriktioner 
på 'følsomme' varer og anvender antidumpningstil-
tag for at begrænse eksporten fra østlandene i de 
kommende få år, kan dette medvirke til, at den slår 
fejl.) Dette kunne så potentielt få alvorlige implika­
tioner for den økonomiske byrde på Fællesskabets 
offentlige sektor, som udgøres af støtteprogrammer 
til fordel for østlandene, som igen meget vel kan 
reducere de offentlige midler, der er til rådighed for 
Fællesskabets strukturpolitikker. Trusler mod 
mængden af fremtidig regionalstøtte fra 
Fællesskabet vakte meget større bekymring hos de 
tilbagestående regionerend eventuelle virkningere af 
samhandelen mellem øst Og Vest. 
EPRC (1993), Regional socioøkonomisk udvikling i Polen, Ungarn Tjekkiet og Slovakiet. Undersøgelsen finansieret 
af Europa-Kommissionens GD XVI. 
NERA (1992), Handel og udenlandske investeringer i Fællesskabets regioner: virkningen af økonomisk reform i Central-
og Østeuropa. Regionaludviklingsundersøgelser nr. 7. Undersøgelsen finansieret af Europa-Kommissionens GD XVI. 
169 
Kort 27 Regional arbejdsløshed i 
Visegrad-landene, 1993 
Polen 
Ungarn 
Tallene er fra slutning af juni 1993 Kort 28 Beskæftigelse i landbruget 
Visegrad-landene, 199"! 
TaHene fof Ungarn er fra 1990 
Kort 29 Beskæftigelse i industrien i 
Visegrad-landene, 1991 
Ungarn 
TaHene for Ungarn er fra 1990 Kort 30 Beskæftigelse i servicesektoren i 
Visegrad-landene, 1991 
Tjekkiet 
Tallene for Ungarn er fra 1990 
Statistisk bilag 
Statistisk bilag 
A. 1 Overensstemmelse mellem NUTS-niveauer og nationale administrative inddelinger i Fællesskabet 
A.2 EF-regionernes areal og befolkning 
A.3 BNP pr. beskæftiget i medlemsstateme 
A.4 Forskelle i BNP pr. indbygger (i KKS) i Fællesskabet 1980-1990 
A.5 BNP pr. indbygger i medlemsstateme og EFTA-landene, 1980-1993 
A.6 Arbejdsløshedsprocenter i EUR 12, 1983-1993 
A.7 Beskæftigelse i automobilindustrien 
A.8 Beskæftigelse i flyindustrien 
A.9 Beskæftigelse i tekstil og beklædning 
A. 10 NUTS 2-regioner, der er afhængige af forsvaret 
A. 11 Vejtransportinfrastrukturer 
A. 12 Bruttoinvesteringer i vejinfrastrukturer som % af BNP 
A.13 Jembanetransportinfrastruktur, 1990 
A. 14 Bruttoinvesteringer i jernbaneinfrastruktur som % af BNP 
A.15 Telekommunikationsinfrastrukturer, 1992 
A. 16 Investeringer i telekommunikationsinfrastruktur som % af BNP 
A. 17 EFTA-landenes grænser, 1993 (i kilometer) 
A. 18 Beskæftigelse i mål nr. I-regioner, 1990 
A.19 Arbejdsløshedsprocenter i mål nr. 1-regioner, 1986-1993 
A.20 BNP pr. indbygger (KKS) i mål nr. 1-regioner, 1986-1991 
A.21 Ændringer i beskæftigelse og produktivitet, 1986-1991 
A.22 EF-initiativer, 1994-1999 
A.23 Nye tyske delstater sammenlignet med det genforenede Tyskland og EUR 12 
A.24 Branchemæssige ændringer i de nye tyske delstater sammenlignet med de gamle tyske delstater 
ogEUR12 . -
A.25 Fællesskabets regioner opstillet efter størrelsen af deres BNP per capita 
A.26 Fællesskabets regioner opstillet efter arbejdsløshedens størrelse 
A.27 De vigtigste indikatorer for regionerne i EF (NUTS 2) 
171 
Statistisk bilag 
Definition af regioner, deres niveau og størrelse 
1. Nomenklaturen for statistiske territoriale enheder (NUTS) blev udarbejdet af De Europæiske 
Fællesskabers Statistiske Kontor i samarbejde med Kommissionens øvrige afdelinger for at give en enkel, 
ensartet opdeling af de territoriale enheder til fremstilling af EF's regionalstatistikker. 
2. Der er forskellige muligheder for territorial opdeling: 
(i) normative regioner (administrative grænser); 
(ii) analytiske regioner 
- (a) funktionelle regioner 
(sammenlægninger af komplementære områder), 
- (b) homogene regioner 
(sammenlægninger af områder med tilsvarende egenskaber). 
Af praktiske årsager, som hænger sammen med, hvilke data der foreligger og gennemførelsen af regionale po­
litikker, er NUTS primært baseret på de institutionelle opdelinger, der for øjeblikket gælder i medlemsstater­
ne. 
NUTS omfatter regionale enheder af generel karakter; nomenklaturen omfatter således ikke territoriale enhe­
der, der tjener særlige formål. I nomenklaturen anvendes der en hierarkisk klassificering af regionerne på tre 
niveauer for hver medlemsstat (NUTS l - NUTS 2 - NUTS 3). 
I NUTS opdeles hver medlemsstat i en række niveau 1-regioner, der hver især opdeles i en række niveau 2 
-regioner, som så igen opdeles i en række niveau 3-regioner. 
3. I den nugældende NUTS inddeles Det Europæiske Fællesskabs område i 71 niveau 1-regioner, 
183 niveau 2-regioner og 1044 niveau 3-regioner (se tabel Al). 
Selv om man har forsøgt at sørge for, at regioner af sammenlignelig størrelse alle findes på det samme NUTS-
niveau, omfatter hvert niveau stadig regioner, som afviger stærkt fra hinanden i areal, befolkning, 
økonomisk betydning eller administrative beføjelser. 
172 
Statistisk bilag 
Tabel A.1 
Overensstemmelse mellem NUTS-niveauer 
og nationale administrative inddelinger i Fællesskabet 
NUTS1 NUTS 2 NUTS 3 
B 
DK1 
D 
GR 
IRL 
I 
L 
NL 
P 
UK Régions 
Lander 
Groups of 
development regions2 
Agrupacion de 
comunidades autonomas 
ZEAT 
+ DOM 
Gruppi di regioni' 
Landsdelen 
Continente 
+ Regioes autonomas 
Standard regions 3 Provinces 9 
l l 
16 Regierungsbezirke 40 
4 Development regions 13 
7 Comunidades autonomas 17 
+ Melilla Y Ceuta I 
8 Régions 
11 Regioni 
4 Provindes 
1 Commissaoes de 
2 coordenaçao regional 
Regioes autonomas 
11 Group of counties 22 
4 
20 
1 
12 
5 
2 
35 Arrondissements 
Amter 
Kreise 
Nomoi 
Provincias 
Departements 
Planning regions 
Provincie 
COROP-Regio's 
Grupos de Cancelhos 
Counties/Local 
authorities areas 43 
15 
543 i 
51 
50 
2 
96 
4 
9 
95 
1 
40 
30 
65 
EUR12 71 183 1044 
1 De fleste tabeller og kort viser en opdeling af Danmark i tre regioner. 
2 Sammenlægning af EF hensyn. 
Kilde : Eurostat 
173 
Statistisk bilag 
Tabel A.2 
EF-regionernes areal og befolkning 
Regionernes areal (1000 km ) 
No. 
No. NUTS1 
Min. Max. Gen­
nemsnit No NUTS 2 
Min. Max. Gennems No. NUTS 3 
Min. Max. 
Regionernes befolkning -1.1.1990 (1000) 
NUTS1 
Min. Max. Gen­
nemsnit No NUTS 2 
Min. Max. Gennems No. NUTS 3 
Min. Max. Gen­
nemsnit! 
Gen­
nemsnit! 
174 
Statistisk bilag 
EUR12 Tabel A3 
BNP pr. beskæftiget i medlemsstaterne 
1984 
100,0 BNP pr. beskæftiget i KKS 1984-1993 
EUR12 = 100 
1987 1990 
100,0 100,0 1993 
100,0 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
P 
UK 114,2 
89,0 
108,1 
52,4 
95,6 
113,4 
76,4 
100,9 
105,9 
130,7 
50,0 
89,8 111,1 
86,2 
105,2 
51,6 
94,0 
114,4 
79,8 
102,0 
103,0 
120,4 
54,6 
93,5 113,7 
86,2 
106,5 
51,2 
92,4 
116,2 
87,6 
103,7 
104,9 
120,1 
57,8 
88,9 114,3 
88,4 
104,6 
55,1 
96,0 
116,7 
89,6 
101,7 
101,2 
117,5 
58,8 
Forskel 16,0 14,4 15,1 14,3 
Ændring 100,0 105,6 111,5 116,2 
Kilde : Eurostat 
Tabel A4 
Forskelle i BNP pr. indbygger (i KKS) i Fællesskabet 
1980-1990 (EUR12=100) 
1980 
1981 
1982 
1983 
1984 
1985 
1986 
1987 
1988 
1989 
1990 
1991 
19912 Gennemsnit 
De 10 svageste 
regioner Gennemsnit 
De 10 stærkeste 
regioner Gennemsnit 
De 25 svageste 
regioner Gennemsnit 
De 25 stærkeste 
regioner 
44,0 
44,0 
44,7 
43,8 
42,6 
43,2 
42,6 
41,7 
41,0 
41,1 
40,5 
41,8 
33,4 145,8 
149,2 
149,4 
151,0 
150,6 
152,1 
151,4 
151,9 
152,4 
152,8 
150,6 
151,6 
151,6 54,9 
53,7 
53,8 
53,5 
52,8 
52,6 
51,9 
52,1 
52,7 
53,5 
53,1 
54,4 
42,9 135,3 
137,7 
138,5 
138,2 
138,5 
139,3 
138,3 
138,7 
137,5 
138,0 
137,4 
137,0 
137,0 Forskel1 
26,6 
28,4 
28,2 
28,3 
28,6 
29,0 
28,5 
28,2 
28,2 
27,9 
27,9 
27,9 
30,6 
NUTS 2 : Eksklusive de franske oversøiske departementer, Azorerne og Madeira 
1 Forskellen er standardafvigelsen vægtet efter befolkningsstørrelsen i hver region 
2 Inklusive de nye tyske delstater 
Kilde : Eurostat 
175 
Statistisk bilag 
Tabel A5 
BNP pr. indbygger i medlemsstaterne og EFTA-landene, 
1980-1993 (EUR16 = 100) 
1980 1981 1982 1983 1984 1985 1986 1987 1988 1989 1990 1991 1992 1993 
B 
DK 
D 
D (+ nye 
delstater) 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
P 
UK 107 
106 
ll8 
52 
72 
113 
63 
103 
116 
108 
53 
98 106 
106 
118 
52 
71 
114 
65 
104 
115 
107 
54 
97 107 
108 
117 
52 
71 
116 
65 
103 
117 
104 
54 
98 106 
109 
51 
71 
114 
64 
103 
117 
104 
53 
100 106 
112 
119 
51 
71 
113 
64 
103 
119 
104 
51 
100 104 
114 
119 
51 
70 
112 
65 
104 
120 
104 
51 
101 103 
115 
118 
51 
71 
111 
63 
104 
125 
104 
52 
102 102 
112 
117 
49 
72 
110 
64 
104 
119 
102 
54 
104 103 
109 
116 
49 
73 
110 
64 
104 
122 
100 
54 
105 104 
107 
116 
49 
74 
111 
67 
104 
128 
101 
55 
103 104 
106 
[17 
47 
75 
111 
71 
104 
127 
102 
56 
101 104 
106 
119 107 
104 
[20 
47 
78 
110 
72 
105 
127 
100 
59 
95 49 
76 
109 
75 
104 
128 
100 
61 
96 106 
106 
117 
102 105 104 
49 
76 
109 
78 
104 
132 
101 
60 
99 
AUS 
NOR 
SWE 
FIN 108 107 108 109 108 108 
102 103 102 105 109 111 
112 113 113 113 115 115 
97 98 101 101 102 103 107 105 105 106 106 106 107 107 
113 111 106 103 102 103 105 105 
114 115 112 111 108 103 98 98 
102 103 104 106 103 95 86 86 
EFTA 
EUR31 
EUR92 
EUR163 106 107 107 108 
54 55 55 54 
103 104 103 104 
100 100 100 100 109 110 109 109 107 107 105 102 100 
53 53 53 53 53 54 54 56 56 57 
104 104 104 104 104 104 104 103 103 103 
100 100 100 100 100 100 100 100 100 100 
Forskel 
(EUR12) 
Forskel 
(EUR16) 18,5 19,8 18,6 18,7 19,0 19,0 18,9 18,2 17,9 17,5 17,5 
17,9 18,2 18,0 18,2 18,5 18,5 18,4 17,7 17,4 17,0 16,9 17,5 
(H84) 
165> 
(K44) 17,5 
(15,0) 
17,0 
(14,6) 16,8 
(14,8) 
3 EUR16 = EUR12 + Norge. Sverige, Østrig, Finland 
4 Tallene i parantes indbefatter de nye tyske delstater 1 Grækenland. Irland. Portugal 
2 Andre 
Kilde : Eurostat, beregninger GD XVI 
176 
Statistisk bilag 
Tabel A.6 
Arbejdsløshedsprocenter1 i EUR 12, 
1983-1993 
1983 1984 1985 1986 1987 1988 1989 1990 1991 1992 1993 
Arbejdsløshedsprocent EUR122 9,6 10,5 10,8 10,7 10,5 9,9 9,0 8,2 8,5 9,3 10,4 
Gennemsnit for 25 højeste 
Gennemsnit for 25 laveste 
Forskelle 
Spredning3 : 
Mellem medlemsstater 
Mellem alle regioner 
Inden for medlemsstater 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
P 
UK 17,5 19,4 20,8 20,4 20,1 
5,4 5,4 5,3 4,7 4,6 
12,1 14,0 15,6 15,7 15,3 
3,3 3,9 4,4 4,3 4,2 
4,1 4,8 5,2 5,3 5,5 
1,7 
1,5 
1.7 
0,7 
3,9 
1,5 1,9 
1,2 
2,0 
0,9 
5,4 
1,9 2,3 
1,0 
2,2 
1,8 
5,1 
2,0 2,4 
0,7 
2,2 
2,6 
5,0 
1,8 2,9 
0,9 
2,2 
1,9 
5,7 
1,8 19,9 
4,1 
15,8 
4,1 
5,4 
2,9 
0,9 
2,2 
2,1 
5,0 
1,8 18,5 
3,4 
15,1 
3,6 
5,2 
2,8 
1,0 
2,0 
1,9 
5,4 
1,8 17,0 
2,9 
14,1 
3,4 
4,9 
2,7 
0,9 
1,8 
1,9 
5,4 
1,7 17,8 
2,8 
15,0 
3,5 
4,9 
2,6 
0,7 
1,6 
2,1 
5,3 
1,7 18,6 
3,3 
15,4 
3,4 
5,2 
2,7 
0,5 
1,7 
2,5 
5,3 
1,9 21,0 
4,1 | 
16,9 
4,3 
5,9 
2,8 
0,6 
1,5 
2,1 
5,3 
2.7 3,0 3,3 4,0 5,2 6,4 7,0 6,4 6,7 6,2 7,0 
1.8 1,4 1,1 1,0 1,0 1,1 1,1 1,2 0,8 1,0 1,0 
1,6 1,9 1,9 2,8 2,5 3,2 2,5 2,1 1,6 1,2 1,3 
3,5 3,4 3,4 3,4 3,6 3,5 3,5 3,3 2,7 2,3 2,3 
1 NUTS 2: Franske Oversøiske Departementer. Acorerne og Madeira ikke medregnet. 
2 Data for 1983 til 1991 medregner ikke de nye tyske delstater. 
3 Vejet standardafvigelse. 
Kilde : Eurostat, beregninger GD XVI 
177 
Statistisk bilag 
B 
JDK 
D1 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
NL 
P 
UK 
EUR12 Tabel A.7 
Beskæftigelse i automobilindustrien 
% af total 
beskæftigelse, 1993 
3,1 
0,3 
43,9 
0,1 
8,3 
18,5 
0,1 
10,1 
1,6 
0,9 
13,1 
100 % ændring 
1981-1991 
11,4 
30,5 
15,1 
-55,8 
0,9 
-25,4 
-67,7 
-26,2 
15,3 
16,7 
-23 
-9 % ændring 
1991-1993 
-5,4 
-5,5 
-10,2 
-5,2 
-2 
-7 
-7,4 
-14,3 
-5,6 
-17 
-6,8 
-9,8 
1 Kun Vesttyskland 
| Definition: NACE 35 
Kilde: Visa database. Europæiske Fællesskabers Statistiske Kontor 
D1 
GR 
E 
F 
I 
UK 
B, DK, IRL, NL 
EUR12 Tabel A.8 
Beskæftigelse i flyindustrien 
% af total 
beskæftigelse, 1993 
17,5 
1,1 
1,5 
27 
10,6 
37,4 
4,8 
100 % ændring 
1981-1991 
24,2 
-9,3 
-0,4 
36,6 
-16,3 
-0,3 % ændring 
1991-1993 
-8,4 
-21,l 
-13,9 
-9,1 
-14 
-16,1 
-6 
-12,4 
1 Kun Vesttyskland 
Definition: NACE 364 
Kilde: Visa database. Europæiske Fællesskabers Statistiske Kontor 
178 
Statistisk bilag 
B 
DK 
D1 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
P 
UK 
EUR12 Tabel A.9 
Beskæftigelse i tekstil og beklædning 
% af total 
beskæftigelse, 1993 
3,8 
0,9 
17,4 
3,2 
9,5 
14,6 
l.l 
19,8 
0,04 
1,6 
8,2 
19,8 
100 % ændring 
1981-1991 
-l 6,4 
-14,8 
-28.7 
-22,2 
-25,1 
-34 
-28,7 
-15,8 
8,8 
6,1 
-5,9 
-26,8 
-25 % ændring 
1991-1993 
-l 2.8 
-5,5 
-I8,l 
-20,8 
-19,8 
-12,4 
-9,2 
-9.7 
-19,4 
-4,7 
-20,3 
-4,1 
-13 
1 Kun Vesttyskland 
Definition: NACE 43 + 453 + 455 + 456 
Kilde: Visa database, Europæiske Fællesskabers Statistiske Kontor 
179 
Statistisk bilag 
GR 
E 
P 
GR 
GR 
I 
GR 
GR 
UK 
D 
UK 
UK 
UK 
E 
D 
F 
D 
D 
F 
UK 
D 
D 
F Tabel A.10 
NUTS 2-regioner, der er afhængige af forsvaret 
NUTS 2 
Voreio Aigaio 
Ceuta Y Melilla 
Acores 
Noto Aigaio 
Kriti 
Friuli-Venezia Giulia 
Dytiki Makedonia 
Anatoliki Makedonia, Thraki 
Hampshire, Isle of Wight 
Trier 
Cumbria 
Cornwall, Devon 
North Yorkshire 
Madrid 
Koblenz 
Bretagne 
Luneburg 
Bremen 
Provence-Alpes-Côte d'Azur 
Avon, Gloucester, Wiltshire 
Rheinhessen-Pfalz 
Schleswig-Holstein 
Aquitaine 
EF gennemsnit Kun 
forsvarsindustri Beskæftigelsesandele (%) 
Kun 
militær Total 
forsvarsrelateret 
Regionerne på listen er de højest rangerende NUTS 2-regioner i alle medlemsstater, hvor afhængigheden overstiger det vejede EF-gennemsnit 
med det dobbelte eller mere 
Kilde : Europa - Kommissionen (1992) 
180 
Statistisk bilag 
Vejareal 
pr. km2 Tabel A.11 
Vejtransportinfrastrukturer 
Vejareal 
pr. 1000 indbyggere Vejareal 
sammensat 
indikator1 Motorvejslængde 
sammensat 
indikator Antal dræbte ved 
færdselsulykker 
pr. 100.000 || 
indbyggere 
Indeks 
1986 Indeks 
1986 Indeks 
1986 Indeks 
1990 1990 
EUR12 100 100 100 100 31 
Belgien 
Danmark 
Tyskland (V) 
Frankrig 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene 
Det Forenede 
Kongerige 
Spanien 
Grækenland 
Irland 
Portugal 328 
51 
176 
107 
107 
222 
238 
185 
23 
23 
76 
42 145 
62 
101 
152 
81 
224 
88 
115 
45 
43 
211 
58 236 
57 
139 
129 
94 
223 
163 
150 
34 
33 
144 
50 266 
117 
195 
103 
124 
207 
249 
73 
9 
50 
5 
29 45 
33 
24 
38 
23 
35 
23 
22 
69 
43 
50 
69 
1 gennemsnit aftal i kolonne I og 2 
Kilde: D. Biehl og Eurostat 
EUR12 
EUR8 
EUR4 Tabel A.12 
Bruttoinvesteringer i vejinfrastrukturer som % af BNP 
75 76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 
1,1 1,0 0,9 0,8 0,8 0,8 0,8 0,7 0,7 0,7 0,7 0,7 0,7 0,7 0,8 
1,1 1,0 0,9 0,8 0,8 0,8 0,8 0,8 0.7 0,7 0,7 0,7 0,7 0,7 0,7 
0,8 0,8 0,8 0,6 0,5 0,4 0,5 0,6 0,6 0,5 0,6 0,6 0,6 0,8 1,0 
Grækenland 
Spanien 
Irland 
Portugal 0,7 0,7 0,6 0,5 0,5 0,3 0,4 0,4 0,5 0,5 0,6 0,5 0,4 0,4 0,4 
1,0 1,0 1,0 0,6 0,5 0,4 0,4 0,5 0.7 0,5 0,5 0.6 0,7 0,9 1,1 
0,5 0,4 0,5 0,5 0,6 0,6 0,7 0,8 0.9 0,9 1,0 1,0 0,9 0,8 0,8 
0,1 0,1 0,4 0,5 0,5 0,6 0,7 0,6 0,5 0,3 0,4 0,5 0,7 0,8 0,9 
EUR8 : B. DK. D. F. /, L. NL. UK EUR4 : GR. E. IRL, P 
Kilde: Transportministrenes europæiske konference 
181 
Statistisk bilag 
Belgien 
Danmark 
Tyskland (V) 
Frankrig 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene 
Det Forenede 
Kongerige 
Grækenland 
Spanien 
Irland 
Portugal Tabel A.13 
Jernbanetransportinfrastruktur, 1990 
Længde af jernbanelinier 
2 Procent af jernbanelinier 
pr. km' pr. 1000 indb. sammensat som er som mindst med 
indikator elektrificeret er dobbelt- automatiske 
Index Index Index sporede bloksignaler 
EUR12 
EUR8 
EUR4 TabelA.14 
Bruttoinvesteringer i jernbaneinfrastruktur som % af 
76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 86 BNP 
87 88 89 
0,19 0,19 0,19 0,18 0,20 0,19 0,18 0,19 0,20 0,19 0,19 0,19 0,22 0,19 
0,19 0,19 0,19 0,18 0,20 0,19 0,18 0,18 0,20 0,19 0,20 0,19 0,22 0,19 
0,25 0,23 0,13 0,19 0,22 0,22 0,22 0,28 0,24 0,13 0,16 0,15 0,21 0,22 
Grækenland 
Spanien 
Irland 
Portugal 0,06 0,06 0,04 0,05 0,09 0,04 0,08 0,06 0,07 0,09 0,12 0,11 0,10 0,13 
0,29 0,27 0,16 0,24 0,28 0,29 0,28 0,36 0,31 0,15 0,17 0,16 0,26 0,26 
0,08 0,09 0,08 0,05 0,05 0,05 0,03 0,03 0,04 0,03 0,02 0,01 0,01 0,01 
0,32 0,24 0,13 0,09 0,06 0,08 0,13 0,12 0,06 0,11 0,17 0,17» 0,15 0,11 
EUR8 : B, DK. D. F. I. L. NL. UK EUR4 : GR, E, IRL, P 
Kilde: Transportministrenes europæiske konference 
182 
Statistisk bilag 
EUR12 Tabel A.15 
Telekommunikationsinfrastrukturer, 1992 
Antal telefonlinier 
pr. 100 indbyggere Procent abonnenter tilsluttet 
digital lokal central Antal fejl pr. linie pr. år 
44 
Belgien 
Danmark 
Tyskland (V) 
Frankrig 
Italien 
| Luxembourg 
Nederlandene 
Det Forenede Kongerige 
Grækenland 
Spanien 
Irland 
Portugal 41 
58 
50 
51 
40 
50 
48 
46 
40 
34 
30 
27 41 
28 
na 
75 
42 
31 
33 
47 
8 
28 
60 
26 0,18 
0,20 
na 
0,09 
0,17 
0,17 
na 
0,15 
0,53 
0,30 
0,39 
0,50 
Kilde: Ewbank Preece Ltd. 
Tabel A.16 
Investeringer i telekommunikationsinfrastruktur som % af BNP 
EUR12 1987 
0,59 1988 1989 1990 
0,59 0,65 0,70 1991 
0,70 1992 
na 
Belgien 
Danmark 
Tyskland (V) 
Frankrig 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene 
Det Forenede 
Kongerige 
Grækenland 
Spanien 
Irland 
Portugal 0,38 
0,49 
0,76 
0,57 
0,46 
0,49 
0,35 
0,55 
0,42 
0,73 
0,68 
0,76 0,33 
0,56 
0,73 
0,49 
0,45 
0,54 
0,43 
0,56 
0,45 
0,93 
0,60 
1,07 0,42 
0,47 
0,73 
0,50 
0,49 
0,62 
0,62 
0,65 
0,56 
1,33 
0,56 
1,12 0,43 
0,41 
0,80 
0,51 
0,62 
0,60 
0,52 
0,65 
0,57 
1,38 
0,63 
1,34 0,42 
0,34 
0,87 
0,51 
0,68 
0,67 
0,56 
0,57 
0,77 
1,10 
0,65 
1,41 na 
na 
na 
0,44 
0,71 
na 
na 
0,49 
na 
0,70 
0,55 
1,16 
Kilde: Ewbank Preece Ltd. 
183 
Statistisk bilag 
Tabel A17 
EFT A-landenes grænser, 1993 (i kilometer)1 
Landegrænser til EUR12 Landegrænser til: Alle „ ,. . 
, . Kystlinje 
landegræns ' 
-r .. . ,_ , . .... andre andre er Tyskland Frankring Italien ,-.-,.« , . 
1 EFTA lande 
Østrig 729 0 375 182 1092 2378 0 
Finland 0 0 0 1170 1207 2377 11090 
Norge 0 0 0 2297 161 2458 23090 
Sverige 0 0 0 2095 0 2095 9106 
Sum 729 0 375 5744 2460 9308 43286 
Grænser i alt2 729 0 375 2872 2460 6436 
1 Automatiske målinger lavet efter kort i målestoksforholdet 1:1.000.000 (grænser til Rusland i målestoksforhold 1:10.000.000) 
Forskellen til de virkelige mål forventes at være over 10% 
Dobbelttælling af grænser mellem nabolande er elimineret 
Kilde : Eurostat 
184 
Statistisk bilag 
Tabel A.18 
Beskæftigelse i mål nr. 1-regioner, 1990 
Region 
Eliada Beskæftigelse 
Landbrug Industri 1990(1.000) 
Service Total Beskæftigelse 1990 (%) 
Landbrug Industri Service 
876 .016 1.952 3.844 22,8 26,4 50,8 
Galicia 
Asturias 
Castilla-Leôn 
Castilla-La Mancha 
Extremadura 
Comunidad Valenciana 
Andalucia 
Murcia 
Ceuta y Melilla 
Canarias 
Espana 334 
57 
167 
96 
74 
115 
281 
45 
0 
35 
.438 249 
122 
254 
165 
65 
489 
477 
107 
3 
90 
4.176 478 
195 
462 
257 
167 
724 
1.135 
192 
32 
307 
7.407 1.061 
374 
884 
518 
307 
1.328 
1.893 
344 
35 
431 
13.021 31,5 
15,2 
18,9 
18,5 
24,3 
8,7 
14,8 
13,1 
0,8 
8,0 
11,0 23,5 
32,5 
28,8 
31,9 
21,3 
36,8 
25.2 
31,0 
9,6 
20.8 
32,1 45,0 
52,3 
52,3 
49,6 
54,5 
54,5 
60,0 
55,9 
89,5 
71,2 
56,9 
Corse 
France 1.349 17 
6.494 60 
14.098 85 
21.941 9,3 
6,1 20,4 
29,6 70,3 
64,3 
Ireland 165 317 631 1.113 14,8 28,5 56,7 
Campania 
Abruzzi 
S Molise 
Puglia 
Basilicata 
Calabria 
Sicilia 
Sardegna 
Italia 289 
75 
27 
173 
49 
169 
234 
80 
2.235 410 
137 
33 
323 
56 
118 
318 
128 
6.915 1.205 
303 
68 
852 
113 
371 
1.053 
373 
14.121 1.904 
515 
127 
1.349 
218 
658 
1.604 
581 
23.271 15,2 
14,6 
20,9 
12,8 
22,6 
25,7 
14,6 
13,7 
9,6 21,6 
26,6 
26,1 
24,0 
25,6 
18,0 
19,8 
22,1 
29,7 63,3 
58,8 
53,0 
63,2 
51,8 
56,3 
65,7 
64,2 
60,7 
Norte 
Centra 
Lisboa e vale do Tejo 
Alentejo 
Algarve 
Acores 
Madeira 
Portugal 281 
236 
141 
66 
31 
20 
25 
800 611 
196 
369 
30 
20 
18 
32 
1.274 524 
234 
849 
71 
63 
38 
44 
1.821 1.415 
666 
1.358 
167 
114 
76 
101 
3.896 19,9 
35,5 
10,4 
39,8 
27,3 
25,7 
25,1 
20,5 43,1 
29,4 
27,2 
17,8 
17,5 
23,9 
31,3 
32,7 37,0 
35,1 
62,5 
42,4 
55,2 
50,4 
43,6 
46,7 
Northern Ireland 
United Kingdom 33 
577 176 
8.589 392 
[7.430 602 
26.596 5,6 
2,2 29,3 
32,3 65,2 
65,5 
EUR12 
Mål nr. 1 9.016 
4.182 43.562 
6.346 83.256 
13.142 135.834 
23.669 6,6 
17,7 32,1 
26,8 61,3 
55,5 
Kilde : Eurostat, estimat GD XVI 
185 
Statistisk bilag 
Tabel A.19 
Arbejdsløshedsprocenter i mål nr. 1-regioner, 1986-1993 
Region 
Ellada 1986 1987 1988 1989 1990 1991 1992 1993 Ændring 
1986-91 
7,4 7,4 7,7 7,5 7,0 7,7 7,7 7,* 0,3 Ændring 
1986-93 
0,4 
Galicia 
Asturias 
Castilla-Leon 
Castilla-La Mancha 
Extremadura 
Comunidad Valenciana 
Andalucia 
Murcia 
Ceuta y Melilla 
Canarias 
Espana 13,9 
18,8 
18,1 
15,4 
28,3 
19,7 
30,3 
18,4 
28,7 
26,5 
21,4 13,4 
19,7 
17,6 
15,1 
25,9 
20,1 
31,1 
21,4 
29,8 
25,5 
20,8 13,2 
20,2 
17,8 
16,6 
27,1 
18,3 
29,2 
17,6 
35.4 
22,5 
20,1 12,4 
17,4 
17,4 
14,8 
26,8 
15,3 
27,2 
16,2 
31,6 
22,5 
17,4 11,9 
17,4 
15,5 
13,3 
25,4 
14,1 
25,9 
15,8 
29,7 
23,1 
16,3 12,4 
16,1 
14,5 
13,6 
24,2 
15,9 
24,7 
16,5 
29,7 
24,4 
16,0 16,0 
17,4 
17,0 
15,0 
25,9 
18,4 
26,5 
19,0 
25,1 
24,4 
17,6 17,0 
19,6 
19,2 
18,6 
28,9 
22,8 
30,8 
23,4 
21,9 
26,7 
21,3 -1,6 
-2,6 
-3,6 
-1,8 
-4,0 
-3,7 
-5,6 
-1,9 
1,0 
-2,1 
-5,4 3,1 
0,9 
1,0 
3,2 
0,7 
3,1 
0,5 
4,9 
-6,8 
0,1 
-0,1 
Corse 
France 11,7 
10,0 [1,9 
10,3 10,6 
9,6 9,4 
9,3 9,7 
8,7 10,9 
9,0 10,4 
9,7 11.0 
10,3 -0,8 
-1,0 -0,7 
0,4 
Ireland 18,1 18,1 17,5 16,1 14,2 15,8 17,6 18,4 -2,3 0,2 
Campania 
Abruzzi 
Molise 
Puglia 
Basilicata 
Calabria 
Sicilia 
Sardegna 
Italia 16,6 
11,7 
7,1 
14,3 
21,0 
15,4 
15,1 
20,2 
10,5 21,5 
8,6 
12,2 
13,2 
15,9 
17,8 
16,0 
16,2 
10,2 23,0 
9,3 
12,4 
15,7 
21,5 
22,6 
18,6 
18,4 
11,0 22,3 
10,3 
13,1 
14,8 
20,5 
25,1 
21,6 
18,9 
10,9 18,6 
9,6 
11,3 
13,6 
20,1 
21,2 
20,4 
17,8 
9,5 20,4 
9,4 
14,7 
15,1 
19,6 
21,3 
21,4 
18,1 
10,0 20,1 
11,0 
13,8 
13,8 
20,5 
17,4 
20,5 
17,5 
9,9 22,8 
12,4 
15,6 
15,6 
23,0 
19,6 
23,1 
19,8 
11,2 3,7 
-2,4 
7,6 
0,8 
-1,4 
5,9 
6,3 
-2,1 
-0,6 6,2 
0,7 
8,5 
1,3 
2,0 
4,2 
8,0 
-0,5 
0,6 
Norte 
Centra 
Lisboa e vale do Tejo 
Alentejo 
Algarve 
Acores 
Madeira 
Portugal 6,7 
5,6 
11,3 
14,9 
8,8 
5,0 
6,3 
8,6 4,9 
5,5 
9,7 
11,9 
7,2 
3,7 
4,5 
7,0 3,6 
3,7 
8,8 
14,6 
5,5 
2,2 
4,8 
6,0 3,0 
3,0 
6,9 
11,5 
3,1 
2,5 
5,5 
4,8 2,6 
2,1 
5,8 
9,7 
3,8 
3,1 
5,0 
4,1 2,7 
2,4 
4,5 
9,0 
3,9 
3,8 
3,1 
3,6 3,1 
2,2 
4,7 
7,0 
2,6 
3,1 
3,0 
3,7 4,2 
3,4 
6,0 
8,1 
4,8 
4,6 
3,4 
4,9 -4,0 
-3,3 
-6,9 
-5,9 
-4,9 
-1,2 
-3,2 
-5,0 -2,5 
-2,2 
-5,3 
-6,8 
-4,0 
-0,4 
-2,9 
-3,8 
Northern Ireland 
United Kingdom 17,7 
11,5 18,6 
11,0 17,1 
8,9 17,3 
7,3 [7,1 
7,0 16,3 15,6 
9,9 15,0 
10,3 -1,4 
-2,7 -2,7 
-1,2 
EUR12 
Gennemsnit mål nr. 1 10,7 
15,4 10,5 
15,5 9,9 
15,8 9,0 
15,2 8,2 
13,9 8,5 
14,3 9,3 
14,8 10,4 
16,7 -2,2 
-1,0 -0,3 
1,3 
Kilde : Eurostat 
186 
Statistisk bilag 
Tabel A.20 
BNP pr. indbygger (KKS) i mål nr. 1-regioner, 1986-1991 
EUR12 = 100 
Region 
Eliada 1986 1987 1988 1989 
51 49 49 49 1990 
47 1991 
47 
Galicia 
Asturias 
Castilla- Leon 
Castilla- La Mancha 
Extremadura 
Comunidad Valenciana 
Andalucia 
Murcia 
Ceuta Y Melilla 
Canarias 
Espana 56 
71 
66 
55 
45 
72 
53 
68 
64 
70 
71 56 
69 
67 
58 
47 
73 
55 
69 
65 
72 
72 57 
71 
67 
60 
49 
73 
55 
67 
65 
74 
73 58 
72 
66 
62 
48 
74 
56 
69 
63 
74 
74 57 
70 
66 
63 
50 
76 
58 
71 
64 
73 
75 59 
73 
67 
64 
51 
78 
60 
74 
64 
77 
78 
Corse 
France 82 
111 80 
110 79 
111 80 
111 80 
[10 
Ireland 60 61 62 65 69 70 
Campania 
Abruzzi 
Molise 
Puglia 
Basilicata 
Calabria 
Sicilia 
Sardegna 
Italia 69 
89 
78 
73 
65 
60 
70 
75 
103 69 
90 
78 
74 
66 
61 
71 
75 
103 69 
89 
80 
75 
66 
58 
68 
75 
103 70 
90 
79 
75 
64 
61 
67 
74 
103 70 
90 
79 
74 
65 
57 
68 
74 
102 70 
91 
79 
74 
65 
57 
68 
74 
105 
Norte 
Centra 
Lisboa e vale do Tejo 
Alentejo 
Algarve 
Acores 
Madeira 
Portugal 46 
38 
70 
34 
39 
52 45 
39 
75 
34 
40 
54 47 
39 
72 
34 
47 
54 49 
39 
74 
34 
46 
55 50 
39 
76 
33 
48 
56 52 
41 
80 
35 
50 
59 
Northern Ireland 
United Kingdom 79 
102 78 
104 78 
105 77 
103 76 
101 72 
95 
EUR12 
Gennemsnit mål nr. 1 [00 
61 100 
62 [00 
62 100 
63 100 
63 100 
64 
Kilde : Eurostat 
187 
Statistisk bilag 
Tabel A.21 
Ændringer i beskæftigelse og produktivitet, 1986-1991 
Region 
Eliada Ændring i beskæftigelse 
1986-91 
(%) BNP/beskæftiget 
(EUR12 = 100) 
1986 
56 1991 
55 
Galicia 
Asturias 
Castilla-Leôn 
Castilla - La Mancha 
Extremadura 
Comunidad Valenciana 
Andalucia 
Murcia 
Ceuta Y Melilla 
Canarias 
Espana 5,5 
4,5 
11,8 
8,7 
12,9 
19.8 
21,1 
26,5 
27,2 
17,1 
16.3 64 
89 
85 
76 
72 
95 
89 
96 
1 14 
105 
95 65 
90 
82 
88 
79 
91 
90 
89 
92 
108 
94 
Corse 
France 7,5 
3,6 101 
I 14 95 
117 
Ireland 4,1 94 
Campania 
Abruzzi 
Molise 
Puglia 
Basilicata 
Calabria 
Sicilia 
Sardegna 
Italia 2,9 
6,3 
3,1 
2,5 
4,9 
-2,2 
2,0 
8,5 
2,9 83 
90 
82 
87 
76 
74 
89 
90 
101 92 
86 
92 
76 
76 
90 
87 
105 
Portugal 3,4 53 61 
Northern Ireland 
United Kingdom 5,2 
5,6 94 79 
EUR12 
Gennemsnit mål nr. 1 6,4 
6,4 100 
75 100 
'78 
Kilde : Eurostat, estimat GD XVI 
188 
Statistisk bilag 
Tabel A.22 
EF-initiativer, 1994-1999 
(mia. ECU, 1994-priser) 
Interreg/Regen 
Udvikling af landdistrikter (Leader II) 
Regis 
Beskæftigelse 
Now 
Horisont 
Youthstart 
Industrielle omstillinger 
Adapt 
Rechar 
Resider 
Konver 
Retex 
Portugisiske tekstilindustrier 
Små og mellemstore virksomheder 
Byplanlægningspolitik 
PESCA (fiskeri) 
Reserve 
I ALT 2,9 
1,4 
0,6 
1,4 
1,4 
0,4 
0,5 
0,5 
0,5 
0,4 
1,0 
0,6 
0,25 
1,6 
13,45 
For at imødekomme de forpligtelser, man blev enige om i Edinburgh, og som er omfattet af forordningerne, skal mindst 8.15 mia. ECU gå til mål 
nr. 1-regioner og mindst 52 mia. ECU til Grækenland, Spanien, Irland og Portugal. 
Kilde : Europa - Kommissionen 
189 
Statistisk bilag 
Tabel A.23 
Nye tyske delstater sammenlignet med det genforenede Tyskland og EUR121 
Indikator 
Befolkning 
Befolkningsændring 
Nettomigration 
Landområde 
Befolkningstæthed 
Total ændring 
i beskæftigelsen 
Ændring i 
beskæftigelsen i 
industrien 
Deltagelsesprocent 
Arbejdsløshedsprocent 
Landbrug 
(% af totalt ansatte) 
Industri 
(% af totalt ansatte) 
Serviceydelser 
(% af totalt ansatte) 
BNI pr. indbygger 
BNI pr. indbygger 
BNI pr. ansat 
-BNI p>. ansat "O 
O 
<u 
Û. 
90 
90/80 
90 
90 
90 
92/90 
92/90 Regioner 
<D 
T3 
O 
JZ 
C 
LU O) 
3 
Si 
C C »_ O 
E E o 
Q. o _ 
o o 
2> O) 
1_ =3 
J3 
C 
0) 
T3 
C 
(0 
m (0 
.c 
c 
< 
• c a> t/i sz o 
(0 
CO c 
0) 
(0 
x: 
o 
(0 
CO C <D O) C "i_ 
O 
.c o 
O 
I-T3 
C 
w >. H + 
cg 
rr 
LU 
1000s 
% p.a. 
% 
1000 km2 
indb./km" 
% p. a. 
% p. a. 1976 2664 
0.9 0,0 
-2.1 -2.3 
23.6 29.1 
82.0 89,0 2995 4979 2713 
-0.3 -0.5 -0.1 
-2.8 -2.4 -2.5 
20.6 18.3 16.3 
139.0 260.3 161.0 1279 16434 79113 344149 
1.1 -0.2 0.2 0.3 
-2.3 -2.2 0.8 0.1 
0.4 108.2 356.9 2361.0 
3862.0 148.9 222.0 145.8 
-15.6 -12.2 -15.3 -12.7 -14.9 11,9 -14,0 
91 % 
93 % 
90 % 
90 % 
90 % 
91-92 EURI2=100 
91-92 EUR12=I00 
91-92 EURI2=I00 -22.1 
53.0 
14,1 
16,3 
29.9 
53,8 
37.3 
40,8 
35,4 -21,7 
54,4 
12,0 
12.2 
41,4 
46,4 
40,8 
44,6 
37,3 -23.0 -27.8 -28.6 -24,4 -25.6 -2,0 
-8.4 
53.5 52.7 52,6 
13.6 11,5 12.8 
10.0 6.0 8.1 55.2 
10.9 
0.8 53.3 48.9 
12.5 7.0 
8.9 4.4 0.0 
0.0 
45.3 i 
10.4 
I 
8.1 
46,6 51.9 51.0 32.7 44,7 40.1 32.3 \ 
43.4 42.1 40.9 66.5 46.4 55.5 59.7 
39.6 37,3 34.1 
43,4 40.8 37.3 
35,6 36.9 32.5 48.7 38.4 106.5 100.0 ! 
53,4 42.1 117.0 100.0 
38,9 36,1 94.3 100.0 
-7F71 hUK12= 11AJ 38.8 40,y 17$ 307t 357" -TTZ75- "39^5 roxz rorjrrj-
1 Nye delstater inkluderet i Tyskland (bortset fra beskæftigelsesstruktur) og EURJ2 (bortset fra beskæftigelsesstruktur og deltagelse) 
Ændring i beskæftigelsen i industrien: for fabrikationsvirksomhed og minedrift kun virksomheder med mere end 20 ansatte 
Deltagelsesprocent: Arbeitsmarkt-Monitor 7191. Samlet migration mellem Øst og vest alene 
Arbejdsløshedsprocenter: Beregninger fra LFJ og GD XVI • 
NI: foreløbige opgørelser for 1992 
190 
Statistisk bilag 
Tabel A.24 
Branchemæssige ændringer i de nye tyske delstater 
sammenlignet med de gamle tyske delstater og EUR12 
1989 
Landbrug 
Industri 
Serviceydelse 
r 10 
45 
45 Nye delstater 
1990 1991 1992 
8,9 
44,7 
46.4 6,2 
41,6 
52,2 4,4 
36,6 
59 Gamle 
delstater 
1990 
3.7 
38.6 
57,4 Tyskland 
1990 
4,4 
40,1 
55,5 EUR12 
1990 
8,1 
32,3 
59,7 
Kilde : Nationale statistikker 
191 
Statistisk bilag 
Tabel A.25 
Fællesskabets regioner opstillet efter størrelsen af deres BNP per capita1 
Nummer Region BNP per capita i Arbejdsløshedsproce 
KKS gennemsnit nt gennemsnit 
(89-90-91) (91-92-93) 
EUR12=100 Befolkning 1991 
Total 
(i mio.) Kumulativ 
andel (i %) 
1 Thiiringen (D) 
2 Mecklenburg-Vorpommern (D) 
3 Sachsen (D) 
4 Alentejo (P) 
5 Sachsen-Anhalt (0) 
6 Voreio Aigaio (GR) 
7 Brandenburg (D) 
8 Ipeiros (GR) 
9 Guadeloupe (F) 
10 Centro (P) 
11 Oytiki Ellada (GR) 
12 Anatoliki Make, Thraki (GR) 
13 loniaNisia (GR) 
14 Thessalia (GR) 
15 Réunion (F) 
16 Kriti (GR) 
17 Kentriki Makedonia (GR) 
18 Peloponnisos (GR) 
19 Algarve (P) 
20 Extremadura (E) 
21 Oytiki Makedonia (GR) 
22 i Norte (P) 
23 Notio Aigaio (GR) 
24 Attiki (GR) 
25 Martinique (F) 
26 Guyane (F) 
27 Andalucia (E) 
28 i Calabria (I) 
29 Sterea Ellada (GR) 
30 Galicia (E) 
31 Castilla-La Mancha (E) 
32 Ceuta Y Melilla (E) 
33 Basilicata (I) 
34 Castilla-Leon (E) 
35 Sicilia (I) 
36 Ireland (IRL) 
37 Campania (I) 
38 Murcia (E) 
39 Asturias (E) 
40 ' Puglia (I) 
41 Sardegna (I) 
42 Cantabria (E) 
43 Canarias (E) 
44 ! Northern Ireland (UK) 
45 Comunidad Valenciana (E) 
46 Lisboa e vale do Tejo (P) 
47 Merseyside (UK) 
48 Highlands, Islands (UK) 
49 South Yorkshire (UK) 
50 Hainaut (B) 
51 i Flevoland (NL) 
52 Molise (I) 
53 Corse (F) 
54 Cornwall, Devon (UK) 
55 Northumberland, Tyne, Wear (UK) 
56 Clwyd, Dyted, Gwynedd, Powys (UK) 
57 Lûneburg (D) 
58 Namur (B) 
59 Lincolnshire (UK) 
60 Friesland (NL) 
61 Cleveland, Durham (UK) 
62 Gwent. Mid Glamorgan (UK) 30.0 
33.0 
33.0 
33.9 
35.0 
35.2 
36.0 
36.2 
39.0 
39.6 
40.8 
43.3 
43.7 
43.7 
45.0 
45.5 
46.8 
47.3 
47.9 
49.5 
50.2 
50.2 
52.2 
52.3 
53.0 
54.0 
57.8 
57,9 
58.0 
58.3 
63,1 
63.6 
64.5 
66.7 
67,5 
68,0 
70.2 
71,3 
71.5 
74.1 
74.2 
74,4 
74.5 
75.1 
76,0 
76.6 
76,7 
76,9 
77.5 
77.6 
78.1 
78.8 
79.8 
80.2 
80,4 
81,1 
81,9 
82.6 
83.1 
83,6 
83,8 
84.5 139.3 
158.8 
125.9 
85.1 
145.3 
100.8 
129.4 
11 I.I 
250.5 
28.3 
98.8 
61.1 
44.7 
78.6 
304.2 
45.3 
70.0 
63.7 
39.8 
279.9 
90.5 
35.0 
40.7 
112.6 
239.9 
231.3 
290.5 
206.4 
79.5 
160.3 
167.2 
271,7 
223.5 
179.6 
230,4 
183.3 
224.0 
208.8 
188.4 
157.5 
196.2 
179.3 
267.0 
165.8 
202.2 
53.5 
152.5 
114.1 
124.5 
141.8 
78.3 
156.5 
114.7 
105.7 
126,7 
92.7 
49.9 
107.5 
85.7 
105.5 
124,5 
106.0 2.6 
1.9 
4.8 
0.5 
2.9 
0.2 
2.6 
0.3 
0.4 
1.7 
0.7 
0.6 
0.2 
0.7 
0.6 
0.5 
1.7 
0.6 
0.3 
1.1 
0.3 
3.5 
0.3 
3.5 
0.3 
0.1 
6.9 
2.2 
0.6 
2.8 
1.7 
0.1 
0.6 
2.6 
5.2 
3.5 
5.8 
1.0 
1.1 
4.1 
1.7 
0.5 
1.5 
1.6 
3.8 
3.3 
1,4 
0.3 
1.3 
1,3 
0,2 
0.3 
0.3 
1.5 
1.4 
1,1 
1.5 
0.4 
0,6 
0.6 
1.2 
1,8 0.8 
1,3 
2.7 
2.9 
3.7 
3.8 
4.5 
4.6 
4,7 
5.2 
5.4 
5,6 
5.6 
5.9 
6.0 
6,2 
6.7 
6.9 
7.0 
7,3 
7.4 
8.4 
8,4 
9.5 
9.6 
9,6 
11,6 
12,2 
12,4 
13,2 
13,7 
13,7 
13.9 
14.7 
16,2 
17,2 
18.9 
19,2 
19,5 
20,7 
21,2 
21,3 
21,8 
22.2 
23.3 
24,3 
24,7 
24,8 
25.1 
25,5 
25,6 
25,7 
25,7 
26.2 
26,6 
26,9 
27.4 
27,5 
27.6 
27.8 
28,2 
28,7 
192 
Statistisk bilag 
Tabel A.25 
Fællesskabets regioner opstillet efter størrelsen af deres BNP per capita1 
Nummer Region BNP per capita i Arbejdsløshedsproce 
KKS gennemsnit nt gennemsnit 
(89-90-91) (91-92-93) 
EUR12=100 Befolkning 1991 
Total 
(i mio.) Kumulativ 
andel (i %) 
63 Rioja (E) 
64 Luxembourg (B) 
65 Aragon (E) 
66 Salop, Staffordshire (UK) 
67 Languedoc-Roussillon (F) 
68 Trier (D) 
69 Limousin (F) 
70 Essex (UK) 
71 Hereford, Worcs, Warwick (UK) 
72 Dumfries-Gall, Strathclyde (UK) 
73 Drenthe (NL) 
74 Gelderland (NL) 
75 Pais Vasco (E) 
76 Overijssel (NL) 
77 Nord-Pas-de-Calais (F) 
78 Øst for Storebit (DK) 
79 Kent (UK) 
80 Abruzzi (I) 
81 Derbyshire, Nottingham, (UK) 
82 Poitou-Charentes (F) 
83 Lancashire (UK) 
84 Bretagne (F) 
85 Greater Manchester (UK) 
86 Auvergne (F) 
87 West Yorkshire (UK) 
88 Koblenz (D) 
89 Dorset, Somerset (UK) 
90 North Yorkshire (UK) 
91 Cataluna (E) 
92 Lorraine (F) 
93 Weser-Ems (D) 
94 Bord-Centr-Fife-Lothian-Tay (UK) 
95 Madrid (E) 
96 Limburg (NL) 
97 West Midlands (County) (UK) 
98 Picardie (F) 
99 Basse-Normandie (F) 
100 Midi-Pyrénées (F) 
101 Munster (D) 
102 Humberside (UK) 
103 Oberpfalz (D) 
104 Liège (B) 
105 Navarra (E) 
106 Niederbayern (D) 
107 Schleswig-Holstein (D) 
108 Pays de la Loire (F) 
109 Hampshire, Isle of Wight (UK) 
110 Gieflen (D) 
111 Baléares (E) 
112 Noord-Brabant (NL) 
113 Bourgogne (F) 
114 Umbria (I) 
115 Surrey, East-West Sussex (UK) 
116 Vest for Storebit (DK) 
117 Unterf ranken (D) 
118 Oost-Vlaander (B) 
119 EastAnglia (UK) 
120 Provence-Alpes-Côte d'Azur (F) 
121 Bedford, Hertfordshire (UK) 
122 Centre (F) 
123 Cumbria (UK) 
124 Limburg 1§J_ 
193 
Statistisk bilag 
Tabel A.25 
Fællesskabets regioner opstillet efter størrelsen af deres BNP per capita1 
Nummer Region BNP per capita i Arbejdsløshedsproce 
KKS gennemsnit ; nt gennemsnit 
(89-90-91) (91-92-93) 
EUR12=100 Befolkning 1991 
Total 
(i mio.) Kumulativ 
andel (i %) 
125 Aquitaine (F) 
126 Oberf ranken (D) 
127 Cheshire (UK) 
128 Arnsberg (D) 
129 Franche-Comté (F) 
130 Leicester, Northampton (UK) 
131 Marche (I) 
132 Detmold (D) 
133 West-Vlaanderen (B) 
134 Zuid-Holland (NL) 
135 Avon.Gloucester, Wiltshire (UK) 
136 Utrecht (NL) 
137 Kassel (D) 
138 Saarland (D) 
139 ' Haute-Normandie (F) 
140 Zeeland (NL) 
141 Toscana (I) 
142 Rhône-Alpes (F) 
143 Freiburg (D) 
144 Champagne-Ardenne (F) 
145 Berks, Bucks, Oxfordshire (UK) 
146 Rheinhessen-Pfalz (D) 
147 Schwaben (D) 
148 Braunschweig (D) 
149 Kôln (D) 
150 Tubingen (D) 
151 i Alsace (F) 
152 Noord-Holland (NL) 
153 Liguria (I) 
154 Berlin (D) 
155 Hannover (D) 
156 Brabant (B) 
157 Veneto (I) 
158 Lazio (I) 
159 Grampian (UK) 
160 Piemonte (I) 
161 j Friuli-Venezia Giulia (I) 
162 i Trentino-Alto Adige (I) 
163 Dùsseldorf (D) 
164 Karlsruhe (D) 
165 ! Antwerpen (B) 
166 Hovedstadsregionen (DK) 
167 \ Mittelfranken (D) 
168 Luxembourg (L) 
169 Groningen (NL) 
170 Emilia-Romagna (I) 
171 ; Valle d'Aosta (I) 
172 Lombardia (I) 
173 Stuttgart (D) 
174 Oberbayern (D) 
175 Bremen (D) 
176 Greater London (UK) 
177 Darmstadt (D) 
178 Ile de France (F) 
_1Z9_ Hamburg (D)L_ 103.3 
103.9 
104.0 
104.2 
104.2 
104.6 
104.7 
106.0 
106.3 
106.3 
106.6 
I07.1 
107,4 
107,6 
108,4 
108.7 
109,4 
109.7 
110.0 
110,7 
110,8 
110,9 
MII 
112,3 
112,8 
112,9 
113,7 
113,8 
115.8 
116,3 
116,6 
116.6 
116.6 
116.8 
117.3 
119,6 
121,6 
122,0 
122.8 
124,2 
125,6 
126,7 
126,7 
127,2 
127,4 
127.5 
129,6 
134,7 
137,6 
148,1 
149,7 
151.2 
162,9 
166.8 
194,5 120.3 
39.1 
84.6 
66.4 
84.3 
79.7 
66.7 
49.8 
47.2 
75.1 
85,7 
68.7 
53.3 
68.4 
124.8 
75.1 
80.7 
99.5 
34.2 
100.6 
63.6 
44,9 
29.4 
71.0 
59.5 
30.4 
59.1 
81,4 
94.9 
90,1 
59,1 
74.4 
47,5 
108,8 
55,1 
76,4 
57,5 
32,7 
67.9 
36.3 
71.5 
93,9 
36.4 
20.1 
112.6 
46,2 
82.8 
41.8 
30.8 
27.1 
85.8 
131.2 
35.0 
86.3 
„59,4 2.8 
1.1 
1.0 
3.7 
1.1 
1.5 
1.4 
1.9 
l.l 
3.2 
2.0 
1.0 
1.2 
l.l 
1.7 
0.4 
3.6 
5.4 
2.0 
1,3 
2.0 
1.9 
1.6 
1.6 
4.0 
1.6 
1,6 
2.4 
1.7 
3.4 
2,0 
2.2 
4,4 
5.2 
0,5 
4,4 
1.2 
0.9 
5.2 
2.5 
1,6 
1.7 
1.6 
0,4 
0.6 
3,9 
0,1 
8,9 
3.6 
3,8 
0.7 
6.8 
3.5 
10.7 
L6 60,7 
61.0 
61,3 
62.4 
62.7 
63.1 
63.5 
64.1 
64.4 
65.3 
65.9 
66.2 
66.6 
66.9 
67.4 
67.5 
68.5 
70.1 
70,7 
71.0 
71.6 
72.2 
72.6 
73,1 
74,3 
74.7 
75,2 
75.9 
76,4 
77,4 
78.0 
78.6 
79.9 
81.4 
81.5 
82,8 
83.2 
83.4 
84.9 
85,6 
86.1 
86.6 
87,1 
87.2 
87,3 
88.5 
88,5 
91,1 
92.2 
93,2 
93.4 
95.4 
96.4 
99.5 
100,0 
udelukker Acorerne og Madeira for hvilke BNP per capita ikke er 
NUTS2 regioner, undtaget de nye Tyskedelstater for hvilke kun BNP 
Danmark er statistisk opdelt i 3 regioner. 
For DOM. (F) er tallene fra nationale kilder (INSEE). 
Kilde : Eurostat tilgængelige. 
1991. EUR 12 er eksklusiv nye Delstater. 
194 
Statistisk bilag 
Tabel A.26 
Fællesskabets regioner opstillet efter arbejdsløshedens størrelse 
Nummer Region Arbejdsløshed 
gennemsnit (91-92-93) 
Procent Indeks 
EUR12=100 BNP per capita i 
KKS gennemsnit 
(89-90-91) 
EUR12=100 Befolkning 1991 
Total 
(i mio.) Kumulativ 
andel (i %) 
1 Réunion (F) 
2 Andalucia (E) 
3 Extremadura (E) 
4 Ceuta Y Melilla (E) 
5 Canarias (E) 
6 Guadeloupe (F) 
7 Martinique (F) 
8 Guyane (F) 
9 Sicilia (I) 
10 Campania (I) 
11 Basilicata (I) 
12 PaisVasco (E) 
13 Murcia (E) 
14 Calabria (I) 
15 Comunidad Valenciana (E) 
16 Sardegna (I) 
17 Asturias (E) 
18 Ireland (IRL) 
19 Castilla-Leôn (E) 
20 Cantabria (E) 
21 Castilla-La Mancha (E) 
22 Northern Ireland (UK) 
23 Galicia (E) 
24 Mecklenburg-Vorpommern (D) 
25 Puglia (I) 
26 Molise (I) 
27 Merseyside (UK) 
28 Cataluna (E) 
29 Sachsen-Anhalt (D) 
30 Madrid (E) 
31 Hainaut (B) 
32 Languedoc-Roussillon (F) 
33 Thiiringen (D) 
34 West Midlands (County) (UK) 
35 Provence-Alpes-Côte d'Azur (F) 
36 Nord-Pas-de-Calais (F) 
37 Greater London (UK) 
38 Brandenburg (D) 
39 Northumberland, Tyne, Wear (UK) 
40 Sachsen (D) 
41 Rioja (E) 
42 Aragon (E) 
43 Dumfries-Gall,, Strathclyde (UK) 
44 Haute-Normandie (F) 
45 South Yorkshire (UK) 
46 Cleveland, Durham (UK) 
47 Baléares (E) 
48 Poitou-Charentes (F) 
49 Humberside (UK) 
50 Aquitaine (F) 
51 Navarra (E) 
52 Liège (B) 
53 Abruzzi (I) 
54 Corse (F) 
55 Highlands, Islands (UK) 
56 Attiki (GR) 
57 Groningen (NL) 
58 Øst for Storebælt (DK) 
59 Ipeiros (GR) 
60 Greater Manchester (UK) 
fi1 'a7in M 37.0 
27.4 
26.3 
25.6 
25.1 
24.0 
24.0 
16.0 
21,7 
21.1 
21.0 
20.0 
19.7 
19.4 
19.0 
18.5 
17.7 
17,3 
16.9 
16.9 
15.7 
15.6 
15.1 
14.9 
14.8 
14.7 
14,4 
14.2 
13.7 
13.5 
13.3 
13.3 
13.1 
12.6 
12.6 
12,5 
12.3 
12.2 
11.9 
11.9 
11.8 
11.8 
11,8 
11.7 
11,7 
11.7 
11,6 
11.4 
11.3 
11,3 
11,1 
10.9 
10,9 
10,8 
10.7 
10.6 
10.6 
10.5 
10.5 
10.3 
'"-2 304.2 
290.5 
279,9 
271.7 
267,0 
250.5 
239.9 
231.3 
230.4 
224.0 
223.5 
212.5 
208.8 
206.4 
202.2 
196.2 
188.4 
183.3 
179.6 
179.3 
167.2 
165.8 
160.3 
158.8 
157.5 
156.5 
152,5 
150,8 
145.3 
143,6 
141,8 
141,6 
139.3 
133.6 
133,6 
132.4 
131,2 
129.4 
126.7 
125,9 
125,8 
125.4 
125,0 
124,8 
124,5 
124,5 
123,3 
121,0 
120,5 
120,3 
118.0 
116.2 
116,1 
114.7 
114.1 
112.6 
112,6 
111.7 
111.I 
109,9 
108 8 45,0 
57.8 
49.5 
63.6 
74.5 
39.0 
53.0 
54,0 
67,5 
70.2 
64.5 
89.1 
71.3 
57.9 
76.0 
74.2 
71.5 
68.0 
66.7 
74,4 
63.1 
75.1 
58.3 
33.0 
74.1 
78.8 
76.7 
92,7 
35.0 
94,4 
77.6 
85.1 
30.0 
95,0 
101,5 
89.8 
151.2 
36.0 
80,4 
33,0 
84.6 
84,8 
88,4 
108,4 
77,5 
83.8 
98.3 
90,5 
95,4 
103,3 
95.9 
95.8 
90.2 
79.8 
76,9 
52.3 
127.4 
90.0 
36,2 
91,7 
"68 0.6 
6.9 
l.l 
0,1 
1.5 
0.4 
0.3 
0.1 
5.2 
5.8 
0.6 
2.1 
1.0 
2.2 
3.8 
1.7 
1.1 
3.5 
2.6 
0.5 
1.7 
1,6 
2.8 
1.9 
4.1 
0.3 
1.4 
6.0 
2.9 
4.9 
1.3 
2.1 
2.6 
2.6 
4.3 
4.0 
6.8 
2,6 
1,4 
4.8 
0.3 
1.2 
2,5 
1.7 
1.3 
1,2 
0.7 
1,6 
0.9 
2.8 
0.5 
1.0 
1,3 
0.3 
0,3 
3,5 
0.6 
0,6 
0.3 
2.6 
-12. 0.2 
2.2 
2.5 
2.5 
3.0 
3.1 
3.2 
3.2 
4.7 
6.4 
6.6 
7.2 
7.5 
8.1 
9.2 
9.7 
10.0 
I 1.0 
11,8 
11.9 
12.4 
12.9 
13.7 
14,3 
15.4 
15.5 
16.0 
17.7 
18.5 
20,0 
20,3 
20,9 
21.7 
22,5 
23.7 
24.8 
26.8 
27,6 
28.0 
29,4 
29.4 
29,8 
30,5 
31.0 
31.4 
31.7 
31.9 
32,4 
32.6 
33,4 
33.6 
33.9 
34.2 
34,3 
34,4 
35.4 
35,6 
35.7 
35.8 
36,6 
-2LL 
195 
Statistisk bilag 
Tabel A.26 
Fællesskabets regioner opstillet efter arbejdsløshedens størrelse 
Nummer Region Arbejdsløshed 
gennemsnit (91-92-93) 
Procent i Indeks 
EUR12=100 BNP per capita i 
KKS gennemsnit 
(89-90-91) 
EUR12=100 Befolkning 1991 
Total 
(i mio.) Kumulativ 
andel (i %) 
62 Namur (B) 
63 Picardie (F) 
64 Gwent, Mid Glamorgan (UK) 
66 Cornwall, Devon (UK) 
65 Vest for Storebælt (DK) 
67 Auvergne (F) 
68 Friesland (NL) 
69 Pays de la Loire (F) 
70 Voreio Aigaio (GR) 
72 Bourgogne (F) 
71 Champagne-Ardenne (F) 
73 West Yorkshire (UK) 
74 Rhône-Alpes (F) 
75 Centre (F) 
76 Dytiki Ellada (GR) 
77 Derbyshire, Nottingham (UK) 
78 Bord-Centr-Fife-Lothian-Tay (UK) 
79 Lorraine (F) 
80 Liguria (I) 
81 Umbria (I) 
82 Hovedstadsregionen (DK) 
83 Bretagne (F) 
84 Clwyd, Dyfed, Gwynedd, Powys (UK) 
85 Drenthe (NL) 
86 Midi-Pyrénées (F) 
87 Basse-Normandie (F) 
88 ! Dytiki Makedonia (GR) 
89 Berlin (D) 
90 Kent (UK) 
91 Essex (UK) 
92 Limousin (F) 
93 Lancashire (UK) 
94 Dorset, Somerset (UK) 
95 lie de France (F) 
96 Bremen (D) 
97 Avon.Gloucester, Wiltshire (UK) 
98 Lincolnshire (UK) 
99 : Alentejo (P) 
100 Limburg (B) 
101 Cheshire (UK) 
102 Franche-Comté (F) 
103 Hampshire, Isle of Wight (UK) 
104 i Valle d'Aosta (I) 
105 Salop, Staffordshire (UK) 
106 ! Noord-Holland (NL) 
107 ; Cumbria (UK) 
108 , Toscana (I) 
109 i Hereford, Worcs, Warwick (UK) 
110 Leicester, Northampton (UK) 
111 Sterea Ellada (GR) 
112 EastAnglia (UK) 
113 Thessalia (GR) 
114 Flevoland (NL) 
115 Overijssel (NL) 
116 Bedford, Hertfordshire (UK) 
117 Piemonte (I) 
118 Limburg (NL) 
119 Gelderland (NL) 
120 Zuid-Holland (NL) 
121 Zeeland (NL) 
122 Noord-Brabant (NU 10.I 
lO.l 
10,0 
10,0 
10.0 
9,9 
9,9 
9.7 
9.5 
9,5 
9.5 
9.4 
9.4 
9.3 
9,3 
9.3 
9.1 
9,0 
8.9 
8,9 
8,7 
8,7 
8.6 
8,5 
8,5 
8,5 
8,4 
8.4 
8.3 
8,3 
8.2 
8.1 
8.1 
8,1 
8,1 
8,0 
8,0 
8,0 
7.9 
7,8 
7,8 
7,7 
7.7 
7,7 
7,6 
7.5 
7,5 
7.5 
7,4 
7.4 
7,4 
7,3 
7.2 
7,2 
7,2 
7.1 
7,1 
7,1 107.5 
107.1 
106.0 
105.7 
105.7 
105.6 
105.5 
103.2 
100.8 
100.6 
100.6 
99.9 
99.5 
98.9 
98,8 
98.6 
96.3 
95.6 
94.9 
94,7 
93,9 
93.0 
92.7 
92,1 
91.1 
90,7 
90,5 
90,1 
89.3 
89,0 
88.4 
88.2 
87.2 
86.3 
85.8 
85,7 
85,7 
85.1 
84,8 
84,6 
84,3 
83.1 
82.8 
82,3 
81.4 
81,3 
80,7 
80.0 
79,7 
79,5 
78.9 
78.6 
78,3 
77,2 
76,7 
76.4 
76.1 
75.8 
75,1 
75.1 
JJuL. 82.6 
95.2 
84.5 
80.2 
99.4 
91.7 
83.6 
97.6 
35.2 
98.9 
110.7 
92.2 
109.7 
103.0 
40.8 
90.3 
94.3 
93.1 
115.8 
98.9 
126.7 
91,4 
81.1 
88.5 
95.3 
95,2 
50.2 
116.3 
90,2 
86.8 
86.8 
91,1 
92,5 
166,8 
149.7 
106.6 
83.1 
33.9 
103.3 
104.0 
104.2 
97,9 
129,6 
84.8 
113,8 
103.3 
109.4 
87,5 
104.6 
58.0 
99.8 
43.7 
78.1 
89.7 
102.6 
119.6 
94.8 
88.9 
106.3 
108.7 
98 6 0,4 
1,8 
1.8 
1.5 
2.8 
1.3 
0.6 
3.1 
0.2 
1.6 
1.3 
2,1 
5,4 
2.4 
0.7 
2.0 
1.9 
2.3 
1.7 
0,8 
1,7 
2,8 
l.l 
0,4 
2,4 
1,4 
0,3 
3.4 
1.5 
1.5 
0,7 
1,4 
1,1 
10,7 
0,7 
2.0 
0.6 
0.5 
0,7 
1,0 
1,1 
1,7 
0,1 
1.4 
2,4 
0,5 
3,6 
1,2 
1,5 
0,6 
2,1 
0.7 
0,2 
1,0 
1,5 
4,4 
1,1 
1,8 
3,2 
0,4 38.2 
38.7 
39,2 
40.5 
40.1 
40.9 
41.0 
41.9 
42.0 
42.8 
42.4 
43.4 
45,0 
45.7 
45.9 
46.4 
47,0 
47.7 
48.2 
48.4 
48.9 
49,7 
50,0 
50,2 
50,9 
51.3 
51,3 
52,3 
52,8 
53.2 
53,4 
53.8 
54,2 
57,2 
57,4 
58,0 
58.2 
58.4 
58.6 
58.9 
59.2 
59,7 
59,7 
60,1 
60.8 
60,9 
62,0 
62.3 
62,7 
62,9 
63.5 
63,7 
63.8 
64,1 
64,5 
65.8 
66.1 
66,6 
67.6 
67,7 
MA* 
196 
Statistisk bilag 
Tabel A.26 
Fællesskabets regioner opstillet efter arbejdsløshedens størrelse 
Nummer Region Arbejdsløshed 
gennemsnit (91-92-93) 
Procent Indeks 
EUR12=100 BNP per capita i 
KKS gennemsnit 
(89-90-91) 
EUR12=100 Befolkning 1991 
Total 
(i mio.) Kumulativ 
andel (i %) 
123 
124 
125 
126 
127 
128 
129 
130 
131 
132 
133 
134 
135 
136 
137 
138 
139 
140 
141 
142 
143 
144 
145 
146 
147 
148 
149 
150 
151 
152 
153 
154 
155 
156 
157 
158 
159 
160 
161 
162 
163 
164 
165 
166 
167 
168 
169 
170 
171 
172 
173 
174 
175 
176 
177 
178 
179 
180 
..«.1 Brabant (B) 
Antwerpen (B) 
Surrey, East-West Sussex (UK) 
Braunschweig (D) 
Kentriki Makedonia (GR) 
Utrecht (NL) 
Saarland (D) 
Dùsseldorf (D) 
Marche (I) 
Arnsberg (D) 
Peloponnisos (GR) 
Berks, Bucks, Oxfordshire (UK) 
Luxembourg (B) 
North Yorkshire (UK) 
Anatoliki Make, Thraki (GR) 
Munster (D) 
Weser-Ems (D) 
Kôln (D) 
Hamburg (D) 
Alsace (F) 
Hannover (D) 
Oost-Vlaanderen (B) 
Friuli-Venezia Giulia (I) 
Grampian (UK) 
Lisboa e vale do Tejo (P) 
Kassel (D) 
Schleswig-Holstein (D) 
Lùneburg (D) 
Detmold (D) 
Veneto (I) 
West-Vlaanderen (B) 
GieBen (D) 
Emilia-Romagna (I) 
Kriti (GR) 
Rheinhessen-Pfalz (D) 
Oberpfalz (D) 
Ionia Nisia (GR) 
Lombardia (I) 
Notio Aigaio (GR) 
Trier (D) 
Acores (P) 
Algarve (P) 
Oberfranken (D) 
Unterfranken (D) 
Koblenz (D) 
Mittelfranken (D) 
Karlsruhe (D) 
Darmstadt (D) 
Norte (P) 
Niederbayern (D) 
Freiburg (D) 
Madeira (P) 
Trentino-Alto Adige (I) 
Stuttgart * (D) 
Tubingen (D) 
Schwaben (D) 
Centro (P) 
Oberbayern (D) 
kM.xembaur.g_ (L) 
NUTS2 regioner, undtaget de nye Tyskedelstater 
Kilde: Eurostat Danmark er 
For DO.M 7.0 
6.7 
6,7 
6.7 
6,6 
6.5 
6.4 
6.4 
6.3 
6.3 
6.0 
6.0 
6,0 
5,9 
5,8 
5.7 
5.6 
5.6 
5,6 
5.6 
5.6 
5.5 
5.4 
5.2 
5.0 
5,0 
4,8 
4,7 
4.7 
4,5 
4,4 
4,4 
4.4 
4,3 
4,2 
4,2 
4.2 
3.9 
3.8 
3,8 
3,8 
3,7 
3.7 
3,5 
3.5 
3,4 
3,4 
3,3 
3,3 
3,3 
3,2 
3.2 
3.1 
2.9 
2,9 
2,8 
2.7 
2,5 
__LÆ 
statistisk opdelt i 
(F) er tallene fra 74.4 
71.5 
71.4 
71.0 
70.0 
68.7 
68.4 
67.9 
66.7 
66.4 
63.7 
63.6 
63.4 
62.5 
61.1 
60.3 
59.9 
59.5 
59.4 
59.1 
59.1 
58.6 
57.5 
55.1 
53.5 
53.3 
51.3 
49.9 
49.8 
47.5 
47,2 
47,1 
46.2 
45.3 
44,9 
44,7 
44,7 
41.8 
40.7 
40.7 
40.4 
39.8 
39,1 
37.2 
36.8 
36,4 
36,3 
35.0 
35.0 
34,6 
34.2 
33.7 
32,7 
30,8 
30.4 
29.4 
28.3 
27.1 
.20JL_ 
3 regioner. 
nationale kilder (INSEE) 116.6 
125.6 
99.4 
112.3 
46.8 
107.1 
107.6 
122.8 
104.7 
104.2 
47.3 
110.8 
84.7 
92.6 
43.3 
95.4 
94.0 
I 12.8 
194.5 
113.7 
116.6 
99.7 
121.6 
117.3 
76.6 
107.4 
96.9 
81.9 
106.0 
116.6 
106.3 
97.9 
127.5 
45.5 
110.9 
95.6 
43.7 
134.7 
52.2 
86.5 
47.9 
103.9 
99,6 
92.4 
126.7 
124.2 
162.9 
50.2 
96.5 
110.0 
122.0 
137.6 
112.9 
III.I 
39.6 
148.1 
127,1 2.2 
1.6 
2.4 
1.6 
1.7 
1.0 
l.l 
5.2 
1.4 
3.7 
0.6 
2.0 
0.2 
0.7 
0.6 
2.5 
2.2 
4.0 
1.6 
1.6 
2.0 
1.3 
1.2 
0.5 
3.3 
1.2 
2.6 
1.5 
1.9 
4.4 
1.1 
1.0 
3,9 
0.5 
1.9 
1.0 
0.2 
8.9 
0.3 
0.5 
0.2 
0.3 
l.l 
1.2 
1.4 
1.6 
2.5 
3.5 
3.5 
l.l 
2.0 
0,3 
0.9 
3.6 
1.6 
1.6 
1.7 
3.8 
0,4 68.9 
69.4 
70.1 
70.6 
71.1 
71.4 
71.7 
73.2 
73.6 
74.7 
74.9 
75.4 
75.5 
75.7 
75.9 
76.6 
77.2 
78.4 
78,8 
79,3 
79.9 
80.3 
80.6 
80.8 
81,7 
82.1 
82,8 
83,3 
83.8 
85.1 
85,4 
85,7 
86,8 
87.0 
87,5 
87,8 
87.9 
90.5 
90.5 
90,7 
90.7 
90.8 
91.1 
91,5 
91,9 
92.4 
93,1 
94,1 
95,1 
95,4 
96.0 
96.1 
96.3 
97,4 
97.8 
98.3 
98.8 
99.9 
.100.0 
197 
Statistisk bilag 
Tabel A.27 
De vigtigste indikatorer for regionerne i EF (NUTS 2) 
Region Demografi Arbejdsmarked Økonomi 
A u -4 i u J Sektorernes andel _.,_ Arbejdsløshedspro afdensamIede BNP gennemsnit 
Cent beskæftioelse1 1989-90-91 
beska3n.ge.se EUR12 = 100 
(O T-Ô £ CC 
3 
UJ 
T^ ? 
m sz — c 
v> 
E o c c 
O «« "O 
Belgique-Belgie 
Vlaams Gewest 
Région Wallonne 
Bruxelles-Brussel 
Antwerpen 
Brabant 
Hainaut 
Liège 
Limburg 
Luxembourg 
Namur 
Oost-Vlaanderen 
West-Vlaanderen 
Danmark 
Hovedstadsregionen 
Øst for Storebælt, Ex, Hovedst 
Vest for Storebælt 
Deutschland 
Baden-Wurttemberg 
Stuttgart 
Karlsruhe 
Freiburg 
Tubingen 
Bayern 
Oberbayern 
Niederbayern 
Oberpfalz 
Oberf ranken 
M ittelf ranken 
Unterfranken 
Schwaben 
Berlin 
Brandenburg 
Bremen 
Hamburg 
Hessen 
Darmstadt 
GieBen 
Kassel 
Mecklenburg-Vorpommern 
Niedersachsen 
Braunschweig 
Hannover 
Lûneburg 
Weser-Ems 
Nordrhein-Westfalen 
Dûsseldorf 
Kôln 
Munster 2.9 
1.7 
0.9 
0.3 
0.5 
0.7 
0.4 
0.3 
0.2 
0.1 
0.1 
0.4 
0.3 
Ï.5 
0.5 
0.2 
0.8 
23.3 
2.9 
l.l 
0.7 
0.6 
0.5 
3.4 
l.l 
0.3 
0.3 
0.3 
0.5 
0.4 
0.5 
1.0 
0.7 
0.2 
0.5 
1.7 
1.0 
0.3 
0.4 
0.5 
2.2 
0.5 
0.6 
0.4 
0.6 
5.1 
1.5 
1.2 
0,7 0.1 
0.2 
0.1 
-0.4 
0.2 
0.1 
-0.2 
-0.1 
0.5 
0.4 
0.4 
0.0 
0.2 
0.0 
-0.2 
0.0 
0.2 
0.2 
0.5 
0.5 
0.5 
0.5 
0.7 
0.4 
0.3 
0.7 
0.3 
0.1 
0.4 
0.4 
0.5 
1.2 
-0.3 
-0.2 
-0.1 
0.2 
0.3 
0.2 
0.1 
-0.1 
0.1 
0.0 
0.0 
0.2 
0.3 
0.1 
0.0 
0.2 
0.2 328 
428 
194 
5922 
561 
671 
339 
260 
311 
53 
116 
449 
354 
120 
601 
84 
_86 
225 
280 
355 
372 
215 
186 
164 
220 
106 
105 
150 
224 
149 
166 
3876 
88 
1691 
2209 
276 
483 
189 
148 
80 
158 
204 
230 
99 
149 
514 
993 
553 
363 67.1 
67.8 
66.3 
65.3 
67.6 
66.9 
66.1 
66.7 
69.8 
64.6 
65.8 
67.5 
66.JL 
"67.3 
69.0 
65.7 
66.6 
69.6 
69.8 
70.1 
70.3 
69.3 
69.2 
69.3 
70.7 
68.4 
68.9 
68.3 
69.4 
68.6 
67.9 
70.0 
69.4 
69.8 
69.9 
70.8 
69.3 
67.9 
69.0 
69.0 
69.2 
68.9 
68.9 
69,9 
70.2 
70.8 
69.7 39.5 
40.4 
38.4 
38.0 
38.5 
40.3 
37.0 
39.3 
39.7 
39.3 
38.6 
41.1 
41.0 
56.7 
0.0 
0.0 
OX) 
49. Ï 
51.3 
52.7 
51.1 
50.6 
49.5 
52.6 
54.1 
53.2 
51.2 
53.0 
51.5 
50.6 
51.6 
53.3 
47.2 
51.1 
49.7 
50.9 
47.9 
47.6 
47.3 
46.2 
49.0 
48.1 
46.0 
46.0 
45.9 
47.4 
45.1 8.8 
6.6 
12.0 
11.3 
7.7 
7.9 
14.6 
11.9 
9,0 
6.8 
11.2 
6.5 
5,3 
Ï0.6 
9.8 
11.3 
JÇ.9 
7.0 
4.1 
4.0 
4.3 
4.3 
3.8 
3.9 
3.1 
4.0 
5.1 
4.5 
4.3 
4.4 
3.6 
9.2 
12.0 
8.7 
5.6 
4.6 
4.0 
5.4 
5.8 
14.1 
6.4 
7.6 
6.3 
5.2 
6.5 
6.6 
7.1 
6.3 
6.3 82.8 
61.0 
116.1 
107.8 
71.5 
74.4 
141.8 
116.2 
84.8 
63,4 
107,5 
58.6 
_47,2_ 
102.4 
93.9 
111.7 
105,7 
61.6 ~ 
32.8 
30.8 
36.3 
34.2 
30.4 
33,0 
27.1 
34.6 
44.7 
39.1 
36.4 
37.2 
29.4 
90,1 
129.4 
85.8 
59.4 
40,7 
35.0 
47.1 
53.3 
158.8 
60.1 
71.0 
59.1 
49.9 
59.9 
62.5 
67.9 
59.5 
60.3 -1.4 
-1.6 
-1.2 
-0.8 
-1.5 
-1.0 
-0.8 
-l.l 
-4.1 
-2.7 
-1.3 
-1.2 
-0/7 
4.5 
4.8 
3.8 
O.b 
0.5 
0.8 
0.0 
0.6 
0.5 
-0.5 
-1.1 
-0.3 
-0.4 
0.0 
-0.5 
0.2 
-0.2 
1.6 
•25 
•A.l 
-0.2 
-0.4 
0.3 
-1.5 
-0.4 
-1.8 
-1.3 
-2.0 
-1.7 
-1.7 
-1.7 
-2.0 2.7 
2.9 
3.1 
0.2 
1.6 
1.6 
2.8 
2.3 
2.9 
8.0 
2.8 
2.7 
5.7 
4.2 
3.4 
3.3 
1.2 
4.2 
6.2 
5.9 
3.9 
10.5 
7.9 
6.0 
4.5 
6.3 
7.4 
0.7 
8.7 
l.l 
1.0 
2.6 
1.3 
2.9 
6.3 
13.2 
4,8 
2.2 
3.2 
6.3 
7.4 
2.0 
1.7 
1.7 
3.8 30.5 
33.3 
28.1 
20.2 
35.7 
22.9 
30.5 
29.4 
37.9 
24.4 
20.8 
33.6 
35,6 
27.4 ' 
40.3 
46.2 
47.9 
43.6 
45.8 
47.1 
41.4 
35.7 
42.5 
43.6 
48.6 
44.7 
44.5 
43.1 
31.0 
36.4 
29.2 
26.2 
37.3 
36.0 
41.2 
38.3 
28.4 
36.9 
42.3 
35.7 
33.8 
36.4 
42.4 
42.5 
38.3 
41.6 66.8 
63.8 
68.8 
79.6 
62.7 
75.5 
66.7 
68.3 
59.2 
67.6 
76.3 
63.7 
59.1 
66.3" 
55.5 
50.3 
48.9 
55.2 
50.0 
46.7 
52.7 
60.5 
47.0 
48.4 
45.4 
50.8 
49.2 
49.5 
68.3 
54.9 
69.7 
72.8 
60.1 
62.7 
55.9 
55.3 
58.3 
58.2 
55.5 
61.1 
59.9 
56.2 
55.6 
55.7 
60.1 
54.5 104.4 
105.7 
84.2 ' 
164,4 
125.6 
116.6 . 
77.6 : 
95.8 . 
103.3 
84.7 ' 
82.6 ' 
99.7 ; 
19A3J 
106.3 i 
126.7 : 
90.0 • 
99.4 ' 
117.9 ! 
124.5 ' 
137.6 : 
124.2 ' 
110.0 '•• 
112.9 ; 
120.9 '. 
148.1 [ 
96.5 j 
95.6 j 
103.9 I 
126.7 j 
99,6 | 
III,I I 
116.3 i 
36.0 ! 
149.7 ! 
194.5 ! 
140.0 I 
162.9 ! 
97.9 ; 
107.4 • 
33.0 
101.9 ! 
112.3 
116.6 ' 
81.9 ; 
9*.0 I 
110.8 ; 
122.8 
112,8 ' 
95.4 ! 116.6 
112.6 
100.2 
201.2 
139.8 
128.4 
97.5 
110.7 
119.6 
94.2 
100.3 
103.5 
J09J 
84. r 
93.6 
73.0 
J0.0_ 
105.2 
105.6 
114.5 
107.7 
92.4 
97.7 
98.0 
117.9 
77.6 
79.6 
83.8 
102.8 
83.8 
91.0 
97.6 
144.0 
163.9 
118.7 
134.1 
87.1 
96.0 116.2 
112.1 
99.8 
200.5 
139.3 
127.9 
97.1 
110.3 
119.1 
93.9 
99.9 
103.1 
109.1 
109. i 
121.5 
94.7 
J03.9 
116.0 
116.5 
126.3 
118.9 
101.9 
107.7 
108.1 
130.1 
85.6 
87.8 
92.4 
113.3 
92.5 
100.4 
107.7 
158.9 
180.8 
130.9 
147.9 
96.1 
105.9 
94.6 , 104.3 
105.5 116.4 
105.9 ! 116.9 
74.2 '81.8 
89.6 1 98.9 
108.8 j 120.1 
120.8 j 133.2 
108.5 ! 119.7 
97.0 i 107.0 
198 
Statistisk bilag 
Tabel A.27 
De vigtigste indikatorer for regionerne i EF (NUTS 2) 
Region Demografi Arbejdsmarked1 
Arbejdsløshedspro Økonomi 
Sektorernes andel 
cent af den samlede 
beskæftigelse1 
(1991) BNP gennemsnit 
1989-90-91 
EUR 12 = 100 
O) 
c 
a> ^ 
•c o 
I ~g 
m S Q) CO > *-
-E « 
* o C«J — 
C T-
O (0 Q. 3 
o 
UJ 
Q. 
Detmold 
Arnsberg 
Rheinland-Pfalz 
Koblenz 
Trier 
Rheinhessen-Pfalz 
Saarland 
Sachsen 
Sachsen-Anhalt 
Schleswig-Holstein 
Tuhringen 
Ellada 
Voreia Ellada 
Anatoliki Makedonia, Thraki 
Kentriki Makedonia 
Dytiki Makedonia 
Thessalia 
Kentriki Ellada 
Ipeiros 
lonia Nisia 
Dytiki Ellada 
Sterea Ellada 
Peloponnisos 
Attiki 
Nisia 
Voreio Aigaio 
Notio Aigaio 
Kriti 
Espana 
Noroeste 
Galicia 
Asturias ' 
Cantabria 
Noreste 
Pais Vasco 
Navarra 
Rioja 
Aragon 
Madrid 
Centra 
Castilla-Leôn 
Castilla-La Mancha 
Extremadura 
Este 
Cataluna 
Comunidad Valenciana 
Baléares 
Sur 
Andalucia 0.6 
l.l 
l.l 
0.4 
0.1 
0.6 
0.3 
1.4 
0.8 
0.8 
. 0,7. 
3.0 
1.0 
0.2 
0.5 
0.1 
0.2 
0.7 
0.1 
0.1 
0.2 
0.2 
0.2 
1.0 
0.3 
0.1 
0.1 
0,2 
11.3 
1.3 
0.8 
0.3 
0.2 
1.2 
0.6 
0.2 
0.1 
0.4 
1.4 
1.6 
0.8 
0.5 
0.3 
3.0 
1.7 
l.l 
0.2 
2.4 
2.0 0.3 
0.1 
0,3 
0.2 
0.2 
0.3 
0.0 
-0,8 
-0,7 
0,0 
:Q.4 
0.6 
0.6 
0.0 
0.9 
0.2 
0.5 
0.6 
0,4 
0.4 
0.7 
0.7 
0.4 
0,6 
0.6 
0.1 
1.0 
0,7 
0.4 
0.1 
0.0 
0.0 
0.4 
0,0 
-0.2 
0.4 
0.5 
0.3 
0.3 
0.6 
0.4 
0.6 
0.9 
0.2 
0,0 
0,4 
0.5 
1.0 
_L2_ 295 
470 
193 
176 
99 
280 
419 
255 
137 
168 
158 
77~ 
58 
40 
90 
31 
52 
45 
37 
84 
62 
37 
39 
910 
57 
52 
49 
64 
77 
98 
95 
106 
99 
59 
293 
50 
52 
25 
612 
25 
28 
22 
27 
174 
188 
163 
136 
82 
80 68.2 
69.5 
68.9 
68.0 
67,9 
69.7 
70,1 
69 
66.7 
66.6 
66.3 
67.3 
66.3 
68.4 
70.2 
67.3 
66.3 
66.1 
68.0 
65.4 
66.1 
64.6 
65.2 
67.0 
67.7 
66.4 
65.0 
65.4 
65.4 46.6 
45.1 
47.6 
47.7 
45.8 
48.0 
44.8 
50.5 
40.6 
41.9 
45.1 
40.9 
43.5 
41.2 
43.1 
42.5 
45.0 
43.4 
40.9 
44.5 
38.0 
41.6 
35.0 
37.7 
46,5 
38.9 
40.8 
41.9 
38.8 
38.9 
39.5 
40.6 
39.2 
37.6 
38.1 
38.5 
37.0 
38.7 
35.4 
35.7 
41.5 
42.5 
39.9 
41.0 
36.0 
35.6 5.6 
7.1 
4.7 
4.1 
4.3 
5.3 
7.4 
11.5 
13.6 
5.3 
12,8 
7.8 
6.4 
5.5 
6.2 
8.1 
7.0 
7.3 
9.9 
4.0 
8.8 
7.1 
5.7 
10.0 
4.9 
9.0 
3.6 
4XL 
21.3 
17.8 
17.0 
19.6 
19,2 
18.6 
22.3 
12.5 
13.6 
15.3 
16.5 
21.0 
19.2 
18.6 
28.9 
19.6 
18.0 
22.8 
15.7 
29.7 
JPJL 49.8 
66.4 
41.3 
36.8 
40.7 
44.9 
68.4 
125.9 
145.3 
51.3 
139.3 
87.5 
71.8 
61.1 
70.0 
90.5 
78.6 
81.7 
111.1 
44.7 
98.8 
79.5 
63.7 
112.6 
54.7 
100.8 
40.7 
45,3 
194.4 
169.1 
160.3 
188.4 
179.3 
171.0 
212.5 
118.0 
125.8 
125.4 
143.6 
196.0 
179.6 
167.2 
279.9 
167.3 
150.8 
202.2 
123.3 
279.4 
290.5 -0.9 
-1.9 
-0.7 
-l.l 
-1.8 
-0.1 
-2.0 
-2.0 
0.1 
-0.8 
-3.5 
-0.6 
2.1 
0.1 
l.l 
4.9 
0.6 
1.6 
0.2 
-0.1 
0.0 
0.6 
3.6 
-1.5 
P.5 
1.2 
2.0 
3.8 
-0.5 
-2.7 
0.6 
0.6 
-1.6 
0.3 
1.3 
-0.7 
1.7 
1.4 
2.0 
1.8 
0.6 
-2.1 
4.5 
3.7 
1.9 
1.6 2.1 
1.6 
4.2 
3.3 
X.X 
3.9 
1.0 
4.1 
8.1 
4.8 
6.6 
22.2 
31.2 
43.0 
25.1 
29.5 
36.1 
39.8 
34.8 
35.7 
39.0 
38.3 
45.5 
1.3 
31.6 
20.7 
8.4 
45.0 
10.9 
25.0 
30.2 
16.1 
12.2 
6.7 
2.9 
7.0 
12.0 
12.0 
1.0 
18.0 
18.2 
16.0 
21.0 
5.4 
3.5 
9.1 
3.7 
15.7 
15.9 46.5 
45.3 
41.0 
40.9 
34.6 
42.7 
38.3 
47.2 
42.5 
29.1 
47.0 
25.7 
26.3 
20.3 
28.4 
32.2 
24.5 
21.4 
22.5 
17.7 
19.4 
27.2 
19.5 
29.6 
18.1 
17.3 
23.7 
15.9 
33.0 
28.3 
25.8 
33.6 
32.3 
39.8 
42.0 
41.1 
41.0 
35.3 
28.6 
31.4 
30.0 
37.2 
25.1 
40.0 
42.8 
37.1 
29.8 
27.5 
27.1 51.4 
53.1 
54.7 
55.8 
56.7 
53.4 
60.7 
48.6 
49.4 
66.1 
46,4 
52.1 
42.5 
36.7 
46.5 
38.4 
39.4 
38.8 
42.7 
46.6 
41.7 
34.5 
35.0 
69.2 
50.4 
61,9 
68.0 
39,1 
56.1 
46.7 
44.0 
50.4 
55.5 
53.4 
55.1 
51.8 
47.0 
52.7 
70.4 
50.6 
51.8 
46.8 
53.9 
54.6 
•3.7 
53.8 
66.5 
56.7 
57,0 106.0 
104.2 
100.9 
92.4 
86.5 
110.9 
107.6 
33.0 
35.0 
96.9 
30,0 
48.1 
45.8 
43.3 
46.8 
50.2 
43.7 
46.1 
36.2 
43.7 
40.8 
58.0 
47.3 
52.3 
45.2 
35.2 
52.2 
45,5 
75.7 
63.5 
58.3 
71.5 
74,4 
88.4 
89.1 
95.9 
84.6 
84.8 
94.4 
62.0 
66.7 
63.1 
49.5 
87.0 
92.7 
76.0 
9X.3 
59.6 
57.8 102.0 
103.7 
94.0 
86.0 
87.5 
101.5 
109.8 
88. 
52.8 
50.9 
42.2 
53.1 
62.3 
49.2 
50.8 
41.1 
41.3 
42.1 
73.0 
51.2 
56.2 
51.9 
42.3 
67.2 
_48L8 _ 
95.8 
72.9 
63.0 
91.1 
96.0 
108.5 
113.2 
114.8 
97.3 
100.2 
117,3 
84.2 
87.1 
83.8 
76.8 
99.8 
104.4 
90.6 
108.0 
89.4 
88,7 I 12.5 
I 14.4 
103.7 
94.« 
96.6 
I I 1.9 
121.1 
97.3 Ij 
39.3 || 
37.9 
31.4 
39.5 
46.4 
36.6 
37.X 
30.6 
30.7 
31.3 
54.4 
38.1 
41.8 
38.6 
31.5 
50.0 
_.J6,3 
83.4 
63.5 
55.0 
79.3 
83.5 
94.5 
98.6 
100.1 
84.7 
87.3 
102.2 
73.4 
75.9 
73.1 
66.9 
86.9 
90.9 
78.9 
94.0 
77.9 
77.3 
199 
Statistisk bilag 
Tabel A.27 
De vigtigste indikatorer for regionerne i EF (NUTS 2) 
Demografi Arbejdsmarked1 
Arbejdsløshedspro Økonomi 
Sektorernes andel 
cent af den samlede 
beskæftigelse1 
(1991) BNP gennemsnit 
1989-90-91 
EUR 12 = 100 
T- -<D 
1 2 rr 
3 
UJ 
*-*• <a 
5= Ol 
E S 
> *-
xz — 
O li! CD 
Q. 
Murcia 
Ceuta Y Melilla 
Canarias 
France 
Ile de France 
Bassin parisien 
Champagne-Ardenne 
Picardie 
Haute-Normandie 
Centre 
Basse-Normandie 
Bourgogne 
Nord-Pas-de-Calais 
Est 
Lorraine 
Alsace 
Franche-Comté 
Ouest 
Pays de la Loire 
Bretagne 
Poitou-Charentes 
Sud-Ouest 
Aquitaine 
Midi-Pyrénées 
Limousin 
Centre-Est 
Rhône-Al pes 
Auvergne 
Méditerranée 
Languedoc-Roussillon 
Provence-Alpes-Côte d'Azur 
Corse 
Départements d'Outre-Mer 
Guadeloupe 
Martinique 
Guyane 
Réunion 
Ireland 
Italia 
Nord Ouest 
Piemonte 
Valle d'Aosta 
Liguria 
Lombardia 
Nord Est 
Trentino-Alto Adige 
Veneto 
Friuli-Venezla Giulia 0,3 
0.0 
0,4 
16.5 
3.1 
3.0 
0.4 
0.5 
0.5 
0.7 
0.4 
0.5 
1.2 
1.5 
0.7 
0,5 
0,3 
2.2 
0.9 
0.8 
0.5 
1.7 
0,8 
0.7 
0.2 
2.0 
1.6 
0,4 
1,9 
0.6 
1.3 
0.1 
0,4 
0.1 
0,1 
0,0 
0.2 
1.0. 
16,4 
1.8 
1.2 
0,0 
0.5 
2.6 
1.9 
0.3 
1.3 
0.3 1.0 
1.0 
0.6 
0.5 
0.7 
0.4 
0.0 
0.5 
0.6 
0.6 
0.4 
0.1 
0.1 
0.2 
-0.1 
0.5 
0.2 
0.5 
0.6 
0.4 
0.2 
0.5 
0.6 
0.5 
-0.2 
0,6 
0,8 
-0,1 
1,0 
1,2 
0.9 
0,6 
1.7 
1,8 
1,0 
8.9 
1.6 
0,3 
0,2 
-0.4 
-0,3 
0.3 
-0.6 
0.0 
0,1 
0.2 
0.1 
-0.3 91 
4071 
206 
105 
898 
71 
53 
94 
142 
61 
79 
51 
320 
105 
98 
197 
68 
88 
96 
103 
62 
58 
68 
54 
42 
97 
124 
51 
100 
78 
138 
29 
17 
236 
333 
2 
243 
51 
188 
179 
170 
35 
310 
371 
162 
65 
238 
153 65.1 
65.5 
67,6 
65.9 
69.0 
64.9 
65.5 
65.3 
65,4 
64.5 
64,7 
64.2 
64.7 
66.9 
66.7 
68.0 
65.6 
64.5 
64.5 
64.7 
64.1 
65,1 
65.2 
65.6 
63,6 
66.3 
66.5 
65.4 
64.8 
64,4 
65.0 
65.5 
64.3 
65.4 
66.0 
61.3 
63,2 
61,2 
68.8 
69.4 
69.7 
71.3 
68.3 
71.2 
70.1 
69,3 
70.6 
69.0 38.3 
35.9 
38,6 
44.5 
49.5 
43.4 
42,6 
43.1 
44.4 
42.8 
43.3 
44.1 
39.2 
44.3 
41.4 
47,6 
46.0 
44.3 
44.7 
44,3 
43.1 
43.6 
43.9 
43.4 
43.1 
45.3 
45.4 
44,9 
41.4 
39.0 
42.7 
42.5 
38.3 
41.5 
43.0 
43.9 
45.3 
40.6 
44.3 
43.0 
44.0 
43.2 
41J 23.4 
21.9 
26,7 
10.3 
8.9 
10,5 
10.1 
11.0 
12,1 
10.1 
8.9 
10.3 
13,2 
8.2 
9.6 
6.4 
8.6 
10.0 
10.2 
8,9 
11.6 
10.2 
11.9 
9.0 
8.4 
10,5 
10.7 
9,7 
13.5 
13.7 
13.5 
11.0 
10,3 
26,1 
25.0 
24.1 
31,7 
18,4 
il.2 
8,7 
8.2 
4,9 
10.1 
4.5 
4.9 
3,1 
5.0 
5,9 208.8 
271.7 
267,0 
102.7 
86.3 
103.9 
100.6 
107.1 
124.8 
98.9 
90,7 
100.6 
132.4 
80.1 
95.6 
59,1 
84.3 
102.7 
103.2 
93,0 
121.0 
103.8 
120.3 
91.1 
88.4 
100,6 
99.5 
105,6 
135.5 
141.6 
133.6 
114.7 
99.2 
250.5 
239.9 
231.3 
304,2 
1.83,3 
Il 0.0 
80.5 
76.4 
82,8 
94.9 
41.8 
47.2 
32.7 
47.5 
57.5 5.8 
-13.4 
4,2 
0.7 
0.8 
0.4 
-0,3 
0.0 
0.8 
0.8 
0.1 
1.0 
-0.1 
0.0 
0.1 
0.5 
-1.0 
0.0 
-0.1 
-0.4 
0.9 
0,4 
0.7 
0.2 
0.0 
2.2 
2.8 
0.0 
1.3 
-0.5 
2.1 
0,4 
0.7 
-5.0 
-7.1 
-0,1 
-5.2 
0,8 
0.2 
0.9 
0.8 
0,9 
1.3 
-0,3 
-1.3 
-1.2 
-1.2 
-1,8 15.9 
1.2 
7,8 
6.0 
0.4 
8.2 
11.8 
5.1 
6.2 
8.2 
9.0 
9.9 
3.2 
4.1 
4.7 
2.6 
5.6 
11.0 
9.2 
11.6 
13.9 
12.3 
12.3 
11.9 
13.5 
5.4 
3.6 
13,4 
5.6 
9.3 
3.7 
7.5 
13.9 
8.5 
6.1 
6.8 
9.8 
3.9 
3.2 
7.4 
10.2 
7.1 31.6 
12.0 
19,4 
30,0 
25.3 
34.3 
34.8 
39.3 
34.5 
34,4 
30.6 
31.3 
36.3 
38,0 
36.8 
37,5 
41,0 
28,8 
32.2 
24,3 
30.0 
26,0 
25.6 
25.8 
28.4 
34.8 
35.6 
31.3 
22,1 
21.7 
22.2 
22.3 
28,9 
32.2 
37.0 
41.9 
26.5 
24,0 
43.1 
37,5 
25.3 
41.6 
31.8 52.5 
86.8 
72,8 
63.7 
74.1 
57.1 
53.2 
55.5 
59.0 
57.2 
59.0 
58.7 
60.3 
57.6 
58.2 
59.4 
53.3 
59.7 
58,5 
63.0 
55,9 
61.5 
61,9 
62.1 
58.0 
59.5 
60,5 
55,1 
72,1 
68.8 
73.8 
70.2 
56,8 
59.3 
56.9 
51.4 
63.8 
72,1 
53.7 
55,1 
64.5 
51.3 
62.4 71.3 
63.6 
74,5' 
111.6 
166.8 
101.9 
110.7 
95.2 
108.4 
103.0 
95.2 
98.9 
89.8 
102.2 
93.1 
113.7 
104.2 
93.7 
97.6 
91.4 
90.5 
98.0 
103.3 
95.3 
86.8 
106,2 
109.7 
91.7 
95.5 
85.1 
101.5 
79.8 
38.4 
39.0 
53.0 
54.0 
45,0 
68,0 
102.7 
118.8 
119.6 
129.6 
115.8 
134,7 
148.3 
122.0 
116.6 
121,6 92.3 
97.6 
101,3 
115.7 
149.7 
108.6 
122.0 
109.6 
105.7 
Il 1.9 
93.5 
110.2 
110.6 
103.9 
102.4 
101.2 
112.2 
96.0 
97.4 
91.3 
102.7 
103.8 
115.1 
94.1 
96.3 
108.8 
112.1 
95.7 
115.2 
109,8 
115.1 
224.1 
83^4 
113.1 
122.1 
119.8 
125.2 
128.3 
129.6 
117.9 
117.5 
115.2 
128,9 80.5 
85.0 
88,3 
1 19.5 
154.6 
112.2 
126.0 
113.2 
10'' -1 
llj.O 
96.6 
113.9 
114.3 
107.3 
105.8 
104.5 
115.9 
99,2 
100.7 
94.4 
106.1 
107.2 
118.9 
97.2 
99.5 
112.4 
115.8 
98.9 
119.0 
113.5 
118.9 
231.8 
83,2 
111.2 
120.0 
117.7 
123.0 
126.1 
127.4 
115.9 
115.4 
113.3 
126.7 
200 
Statistisk bilag 
Tabel A.27 
De vigtigste indikatorer for regionerne i EF (NUTS 2) 
Region 
Emilia-Romaona Demografi Arbejdsmarked 
Arbejdsløshedspro 
cent Økonomi 
Sektorernes andel 
af den samlede 
beskæftigelse1 
(1991) BNP gennemsnit 
1989-90-91 
EUR 12 = 100 
?= o 
E £ 
O J3 
m JE sz — 3 
O 
UJ 
JLL I77 69 4 45.6 4.7 46.2 -Il X.6 35.1 56.3 127.5 119 7 1 CL 
]_L6_ 
Centra 
Toscana 
Umbria 
Marche 
Lazio 
Campania 
Abruzzi-Molise 
Abruzzi 
Molise 
Sud 
Puglia 
Basilicata 
Calabria 
Sicilia 
.. JSaidegna 
_Luxernbourfl (Gran.drDuchéJ 
Nederland 
Noord-Nedertand 
Groningen 
Friesland 
Drenthe 
Oost-Nederland 
Overijssel 
Gelderland 
Flevoland 
West-Nederland 
Utrecht 
Noord-Holland 
Zuid-Holland 
Zeeland 
Zuid-Nederland 
Noord-Brabant 
LJmbjurfl _. .. 
Portugal 
Continente 
Norte 
Centra 
Lisboa e vale do Tejo 
Alentejo 
Algarve 
Acores 
Madeira. 
United Kingdom 
North 
Cleveland, Durham 
Cumbria 
Northumberland, Tyne and Wear 
Yorkshire and Humberside 1.7 
1.0 
0.2 
0.4 
1.5 
1.6 
0.5 
0.4 
0.1 
1.9 
1.2 
0.2 ; 
0.6 
1.4 
,0.5 .. 
.0.1 ... 
4.4 
0.5 
0.2 
0.2 
0.1 i 
0.9 i 
0.3 
0.5 
0.1 
2.0 
0.3 . 
0.7 
0.9 
0.1 
1.0 
0.6 i 
.JU_.l. 
2.9 
2.7 
1.0 
0.5 
1.0 
0.2 
0.1 
0.1 
_.Q.L .1 
16.7 
0.9 ' 
0.3 
0.1 
0.4 
1.4 0.0 j 
-0.1 . 
0.2 : 
0.2 
0.4 : 
0.7 
0.4 ; 
0.4 
0.2 j 
0.5 
0.6 ; 
0.2 : 
0.5 
0.6 
QA 4 
0.6 ; 
0.2 : 
0,0 ! 
0,2 i 
0.5 ! 
0.9 I 
0.0 : 
0.6 ! 
11.9 , 
0.5 
1.3 '; 
0.3 : 
0,4 ] 
0.2 
0,5 
0,6 : 
QJ_J 
0.1 
0.1 
0.2 
-0,1 
0,2 ; 
-0.5 ' 
0.5 
-0.2 : 
.JLl—j 
0,2 , 
-0.2 : 
-0.3 
0,2 
-0.2 
0.1 140 
154 
96 
147 
299 
414 
104 
116 
75 
151 
208 
61 
137 
193 68.3 
68.6 
67.9 
68.0 
70.5 
66.9 
67.2 
67.4 
66.2 
66.6 
67,1 
66.3 
65.9 
.,- . 66.3 
68 _; 69J0 
367 69.0 
140 j 67.6 
187 , 68.8 
104 j 66.4 
166 ! 67.7 
281 j 68.3 
301 ! 67.9 
354 ! 68.8 
94 
623 
719 
685 
978 
118 
457 66.0 
68.8 
69.4 
69.7 
683 
65.8 
70.7 
436 ! 70.6 
.504 j 70,1 
107 
105 
163 
73 
275 
20 66.0 
66,3 
66,1 
64.5 
68.2 
63.3 
68 I 62.9 
106 j 57.3 
237 
201 
386 
72 
258 
323 65.4 
65.5 
65.9 
65.5 
65.3 
65.3 43.5 
43.3 
41.2 
45.3 
42.3 
37.8 
41.7 
42.0 
40.7 
37.9 
37.8 
39.4 
37.8 
36.4 
...40 J_ 
.42J_ 
46.4 
42.9 
43,7 
42.2 
42.9 
45.8 
44.1 
46.9 
45.6 
47.4 
49.4 
48.9 
45.9 
45.8 
46.3 
46.6 
_4L1 
47.4 
47.6 
47.8 
46.7 
48.9 
43.4 
43.9 
38.0 
JUA 
50.9 
48.2 
49.9 7.9 
8.1 
9.2 
6.6 
11.0 
22.8 
13.1 
12.4 
15.6 
17.6 
15.6 
23.0 
19.6 
23.1 
19.8 
. JL4 
8.2 
106 
10.9 
11.1 
9.6 
7.9 
8.3 
7.7 
7.6 
7.9 
6.6 
8.7 
7.7 
9.1 
8.0 
8.0 
_8JL 
4.9 
4.9 
4.2 
3.4 
6.0 
8.1 
4.8 
4.6 
__X4 
10.3 
11.4 
12.0 
8.3 
12.1 
10,2 79.1 
80.7 
94.7 
66.7 
108.8 
224.0 
124.8 
116.1 
156.5 
178.9 
157.5 
223.5 
206.4 
230.4 
J96J 
_2Q.L 
79.0 
104.5 
112.6 
105.5 
92.1 
76.5 
77.2 
75.8 
78.3 
76.1 
68.7 
81.4 
75.1 
75.1 
75.1 
74.7 
_26J_ 
42.8 
43.2 
35.0 
28.3 
53.5 
85.1 
39.8 
40.4 
. .317. 
102.5 
118.5 
124.5 
81.3 
126.7 
104.2 -0.3 
-0.4 
-0.6 
-0.2 
0.3 
-0.2 
3.1 
3.1 
3.2 
-0.9 
-0.1 
1.5 
-3.0 
4.5 
_U4 
.QA.. 
-1.0 
-l.l 
-2.8 
0.2 
-0.5 
-1.6 
-1.8 
-1.6 
-0.6 
-0.7 
-1.3 
-0.6 
-0.6 
1.2 
-1.3 
-1.2 
--.LA. 
-1.1 
-1.2 
0.5 
-0.3 
-2.8 
-6.4 
-0.7 
2.4 
-:l± 
1.5 
l.l 
-1.4 
0.6 
-1.4 
-0,2 7.3 
5.5 
9.6 
10.1 
5.0 
12.0 
14.1 
12.4 
21.0 i 
17.0 : 
15.6 
20.3 : 
18.9 
14.4 
J. 3,8 ... 
J.5 
4.3 
5.0 
3.9 
6.8 
3.9 
6.1 
6.3 
5.8 
8.0 
3.3 
2.1 
2.6 
3.9 
7.1 
4.7 i 
4.8 
A,5_, 
17.4 . 
17.2 ; 
18.4 
31.3 
7.6 
22.0 
17.0 
21.9 
ÎIJL1 
2.3 
1.7 
2.5 34.7 
33.6 
33.4 
38.0 
19.8 
24.8 
27.3 
28.3 
23.3 
22.9 
23.8 
24.1 
20,4 
21.8 
25.2_ 
28,9 
25.4 
26.8 
25.7 
26.8 
28.3 
27.9 
30.9 
26.9 
22.9 
20.5 
17.1 
20.0 
21.2 
28.0 
33.4 
33.5 
33.3 
34.0 
34.2 
43.0 
33.3 
27,1 
28.5 
20.8 
24.0 
32.9 
30.9 
34.9 58.1 
60.9 
57.0 
51.8 
75.3 
63.2 
58.6 
59.3 
55.7 
60.1 
60.5 
55.6 
60,7 
63.8 
__6_L0_ 
67,6 
69.6 
67.6 
69.8 
65.7 
67.4 
65.5 
62.4 
66.7 
68.9 
75.5 
79.8 
76.9 
74.1 
64.6 
61.4 
61.2 
61,8 
48.5 
48.5 
38.5 
35.3 
65.1 
49.5 
62.0 
54,0 
. 45.3 
65.9 
^62.0 
34,8 61,7 106.7 
109.4 
98.9 
104.7 
116.8 
70.2 
87.8 
90.2 
78.8 
68.1 
74.1 
64.5 
57.9 
67.5 
74,2_ i 
L27,2_i 
101.3 i 
100.2 ; 
127.4 i 
83.6 I 
88.5 
88.4 
89.7 
88.9 j 
78.1 I 
109.1 j 
107.1 | 
113.8 j 
106.3 i 
108.7 
97.3 i 
98.6 ! 
94.8 _. 
56.5 I 
56.5 i 
50.2 • 
39.6 
76.6 i 
33.9 
47.9 i 
0.0 
o.o.: 
99.1 
85.3 
83.8 
103.3 
80.4 
89,0 109.9 
114,4 
106.6 
101.1 
127.2 
93,0 
95,6 
97,4 \ 
88.7 ] 
91.9 ; 
97.4 j 
83.5 i 
83.4 i 
94.6 ; 
94.2 ; 
±2_L?_. 
98.4 i 
111.3 : 
146.1 
91.3 
94.2 
85.8 
91.7 
85.2 
63.4 I 
103.8 ; 
86.2 i 
108.2 ; 
105,7 i 
111.0 
92.2 ; 
91,6 : 
93,6 j 
45.5 ! 
47.8 ; 
40.2 
34.6 , 
64.9 
35.0 
49.0 • 
0.0 
. 0,0 
89.1 
8.3.7 
82.1 
96.4 
79.4 
83,4 07.9 
I 12.4 
104.7 
99.3 
125.0 
91.4 
94.0 
95.8 
87.3 
90.3 
95.7 
82.1 
82.0 
93,0 
92,5 
122,1 
100.6 
113.8 
149.3 
93.3 
96.4 
87.7 
93.7 
87.0 
64.8 
106.1 
88.1 
110.6 
108.0 
113.6 
94.3 
93.6 
95J) 
26,8 
28.2 
23.7 
20.4 
38.2 
20.6 
28.8 
0.0 
0.0 
83.9 
78.8 
77.3 
90.8 
74.7 
201 
Statistisk bilag 
Tabel A.27 
De vigtigste indikatorer for regionerne i EF (NUTS 2) 
Region 
Humberside 
North Yorkshire Demografi Arbejdsmarked Økonomi 
. . . . , . . Sektorernes andel _.._ Arbejdsløshedspro „f M ,_^ BNP gennemsnit 
cent af den samlede 
beskæftigelse1 
(1991) 1989-90-91 
EUR 12 = 100 
O) -i -^ ro 
o "S m 
0.3 
0.2 Ï: ai 
cn — 
o JD 
0) TJ 
m JE 
o.o 
0,7 250 
87 64,7 
66,1 n — 
11.7 
6,6 O 
120.5 
62,5 0.4 
0.2 95.4 
92,6 93.1 
83,9 Z> 
O 
UJ 
87.6 
79,0 
South Yorkshire 
West Yorkshire 
East Midlands 
Derbyshire, Nottinghamshire 
Leicestershire, Northampton 
Lincolnshire 
East Anglia 
South East 
Bedford, Hertfordshire 
Berks, Bucks, Oxfordshire 
Surrey, East-West Sussex 
Essex 
Greater London 
Hampshire, Isle of Wight 
Kent 
South West 
Avon, Gloucester, Wiltshire 
Cornwall, Devon 
Dorset, Somerset 
West Midlands 
Hereford, Worcs, Warwick 
Salop, Staffordshire 
West Midlands (County) 
North West 
Cheshire 
Greater Manchester 
Lancashire 
Merseyside 
Wales 
Clwyd, Dyted'Gwynedd, Powys 
Gwent, Mid-S-W Glamorgan 
Scotland 
Bord-Centr-Fife-Lothian-Tay 
Dumfries-Galloway, Strathclyde 
Highlands, Islands 
Grampian 
_ Northern Ireland _ 
BJR12 ~ \ 
Vægtet standard afvigelse 0.4 
0.6 
1.2 
0.6 
0.4 
0.2 
0.6 
5.1 
0.4 
0.6 
0.7 
0.4 
2.0 
0.5 
0.4 
1.4 
0.6 
0.4 
0.3 
1.5 
0.3 
0.4 
0.8 
1.9 
0.3 
0,7 
0.4 
0.4 
0.8 
0.3 
0.5 
1.5 
0.5 
0.7 
0.1 
0,1 
_0A_ lOOJ) 
0,0 -0.2 
0.0 
0.5 
0.2 
0.7 
0.7 
0.9 
0,3 
0.4 
1.0 
0.3 
0.4 
-O.I 
0.5 
0.3 
0.7 
0.5 
0.8 
1.0 
0.1 
0.4 
0.4 
-0.3 
-0.1 
0.3 
-0.1 
0.1 
-0.6 
0.2 
0.5 
0.1 
-0.1 
0.0 
-0,4 
0.6 
0.7 
0,2 
JLi 0,5 835 
1022 
258 
410 
301 
100 
165 
648 
530 
344 
450 
422 
4360 
411 
412 
198 
278 
147 
185 
405 
199 
235 
2924 
872 
414 
1996 
460 
2222 
139 
65 
488 
65 
103 
122 
9 
58 
J 13 _ 
J53 
154 65.8 
65.0 
65.8 
66.0 
65.8 
65.6 
64.4 
65.8 
66.5 
67.5 
63.3 
65.2 
66.5 
65.7 
65.0 
64.0 
65.3 
63.1 
62.8 
65.8 
66.3 
66.7 
65.1 
65.1 
66.5 
65.4 
64.3 
64.6 
64.4 
63.8 
64.7 
66.3 
66.4 
66.3 
64.6 
66.9 
62J? 
6J.3 
2,0 51.9 
53.0 
52.9 
50.8 
51.6 
49.6 
47.3 
50.1 
44,1 
45,3 
4,7 11.9 
9.8 
9.0 
9.9 
8.2 
8.4 
8.4 
10.5 
8.3 
6.9 
8.0 
9.8 
13.9 
8.9 
9.6 
9.6 
8.9 
10.9 
9.1 
10.9 
8.5 
8.4 
13.3 
10.5 
8.4 
10.5 
8.6 
14.0 
9,7 
9.0 
10.1 
10,1 
9.1 
11.4 
13.4 
5.6 
J5.0 
10,4 
5.3 124.5 
99.9 
89.6 
98.6 
79.7 
85.7 
78.9 
97.9 
76.7 
63.6 
71.4 
89.0 
131.2 
83.1 
89.3 
92.1 
85.7 
105.7 
87.2 
107.1 
80.0 
82.3 
133.6 
110.8 
84.6 
109.9 
88.2 
152.5 
101.0 
92.7 
106.0 
106.6 
96.3 
125.0 
114.1 
55.1 
165.8 
JO0.O 
50.4 -1.6 
0.4 
l.l 
0.5 
2.3 
0. 
2.7 
4.4 
4.2 
3.6 
4.4 
4.5 
5.1 
3.4 
3.7 
2.9 
3.1 
3.7 
1.1 
1.7 
0.6 
1.2 
-0.6 
-0.1 
-0.2 
-0.4 
-1.8 
-1.0 
-1.3 
-0.8 
-2.3 
-1.8 
-2.9 
0.6 
-2.1 
-2.1 
0.5 
1.6 29.2 
25.4 58.5 
0.0 
0.0 
0.0 
66.3 
72.5 
29.0 65.6 
39.1 57.7 
33.3 64.4 
.7 62.9 
30.2 65.9 
4 
6.4 
6.0 28.0 
33.2 
6,6 6A1 
60.2 
7.3 77.5 : 
92.2 
94.5 
90.3 
104.6 , 
83.1 , 
99.8 
119.0 < 
102.6 
110.8 
99.4 i 
86.8 
151.2 
97.9 ; 
90.2 '• 
94.8 ' 
106.6 | 
80.2 ; 
92.5 i 
90.5 
87.5 | 
84.8 j 
95.0 | 
90.0 
104,0 
91.7 
91.1 
76.7 
83.2 
81.1 
84.5 
92,8 
94.3 
88.4 
76.9 
117.3 
75J 
100.0 
24.2 74.8 
84.4 
82.5 
79.7 
87.2 
76,4 
84.3 
101.4 
82.2 
88.2 
84,8 
74.2 
131.2 
83.2 
78,5 
82.8 
87.9 
75.3 
81.9 
80.6 
75.8 
74,2 
86.8 
84.2 
95.0 
84,6 
83.7 
77.0 
82,4 
82.0 
81.7 
86.5 70.4 
79.5 
77.7 
75.0 
82.1 
71.9 
79.3 
95.5 
77.4 
83.0 
79.9 
69.8 
123.5 
78.3 
73.9 
77.9 
82.7 
70.9 
77.1 
75.9 
71.4 
69.9 
81.7 
79.3 
89.4 
79.7 
78.8 
72.5 
77.6 
77.2 
76.9 
81.4 
_81_J_ 76.9 
100.0J 100.0 
" 19,6 25.3 
Data for beskæftigelse og arbejdsløshed baseret på arbejdsstyrkeundersøgelsen. 
Kilde: Eurostat 
202 



ISSN (054-1459 
KOM(94) 322 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 01 05 13 
Katalogniimmcr : CB-CO-94-366-DA-C 
ISBN 92-77-72099-9 
Kontoret finr DA fturopiMikc TmUmskMbti OffidcUc jVuMikfttioucr 
L-2985Luaiaibouxi