Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 94/62/EF om emballage og emballageaffald"

(KOM(2001) 729 endelig - 2001/0291 (COD))

(2002/C 221/09)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 31. januar 2002 under henvisning til EF-traktatens artikel 95 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne og Miljø, som udpegede Richard Adams til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 6. maj 2002.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 391. plenarforsamling af 29.-30. maj 2002, mødet den 29. maj 2002, med 100 stemmer for og 3 hverken for eller imod følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Kommissionens forslag vedrører målene for genanvendelse og genvinding af emballageaffald. Målet er at fortsætte harmoniseringen af medlemsstaternes foranstaltninger, så man reducerer miljøvirkningerne og sikrer et velfungerende indre marked. Visse foranstaltninger på dette område blev for første gang indført i 1985. Efterfølgende anerkendte de økonomiske beslutningstagere og medlemsstaterne behovet for overordnet lovgivning om emballage og emballageaffald. Efter en omfattende høringsproces (ØSU's udtalelse af 24. marts 1993(1) gav en positiv og bred støtte), blev direktiv 94/62/EF vedtaget. Det viste sig at være det rigtige valg af politik. I de fleste medlemsstater er direktivet blevet implementeret med succes, selv om man har måttet konstatere mange omkostninger i forbindelse med ikke-bæredygtige bortskaffelsesmetoder og overføre en stor del af disse til producenter og forbrugere. Selv i lande med dårligere resultater er en positiv tendens sat i gang. Nærværende forslag søger at opfylde kravet om yderligere at hæve de mål, der blev fastlagt i den første fase, (disse mål skulle være opfyldt senest den 30. juni 2001) - de nye mål skal være opfyldt senest den 30. juni 2006. Nye mål skal også foreslås og opstilles for specifikke affaldsmaterialer, delvis på basis af en livscyklusvurdering og lønsomhedsanalyse. Direktivet fastslår også, at denne evaluerings- og revisionsproces gentages hvert femte år.

1.2. Forslaget undersøger ikke grundlaget eller behovet for at mindske, genvinde eller genanvende emballageaffald, eftersom dette spørgsmål blev grundigt behandlet i det oprindelige direktiv og er efter alles opfattelse fortsat et presserende miljøkrav, der har stor støtte i befolkningen i hele EU. Forslaget bemærker også, at en række andre aktuelle initiativer beskæftiger sig med beslægtede spørgsmål - f.eks. meddelelsen/hvidbogen om en integreret produktpolitik, den tematiske strategi for genvinding, den tematiske strategi for bæredygtig ressourceanvendelse og direktivet om elektrisk og elektronisk udstyr. Nærværende forslag undersøger imidlertid, hvor effektive og opnåelige de eksisterende og foreslåede mål er.

1.3. Denne udtalelse følger en tilsvarende fremgangsmåde, idet man ligesom Kommissionen anerkender, at andre aspekter af 1994-direktivet såsom forebyggelse, genanvendelse og videre arbejde med, hvordan omkostningerne ved emballages miljøvirkninger lægges ind under produktomkostningerne, bør behandles hurtigst muligt inden for en nær fremtid. ØSU har faktisk allerede bidraget væsentligt til denne forestående debat med sin initiativudtalelse om "Udvikling af afsætningsmarkeder for emballageaffald fra fødevarer og non-food produkter," udarbejdet af Paul Verhaeghe og vedtaget i december 1999(2). Den udtalelse er fortsat yderst relevant, dækker mange beslægtede emner og anbefales som et supplerende perspektiv på de tekniske, miljømæssige og økonomiske spørgsmål vedrørende behandling af emballageaffald samt omdannelse af affald til sekundære materialer. Denne udtalelse vil derfor i sin egen konklusion atter fremsætte de vigtigste punkter, som ØSU gav sin tilslutning til i december 1999.

1.4. Alle samfundssektorer er blevet berørt af dette direktiv. Det er en succeshistorie for Kommissionen og alle, der har været involveret i dets udvikling og implementering. Det har været afgørende for at øge miljøbevidstheden i EU, men især for at fremkalde en respons i medlemsstater med lavt genvindingsniveau. Følgelig forstår forbrugere og producenter i stigende grad, samtidig med at de anerkender fordelene ved emballage, at de har et medansvar for en bæredygtig bortskaffelse af biprodukter fra deres forbrug og produktion. Når virksomheder, forbrugere og lokale og nationale myndigheder har arbejdet efter en fælles plan, er der blevet opnået betydelige, tilmed imponerende, resultater med genvinding.

1.5. ØSU anerkender, at hensigtsmæssig emballage har mange fordele, når det gælder beskyttelse, helbred, sikkerhed, information, pålidelighed og "hyldeliv", og mener derfor, at behandling af emballageaffald, der engang betragtedes som et eksternt anliggende i produktionsprocessen, bør indgå i omkostningsberegningen. ØSU's udtalelse fokuserer følgelig på, hvorvidt de eksisterende mål i direktivet har været effektive, når det gælder om at fremme bæredygtig genvinding og genanvendelse, og hvorvidt de nye, foreslåede mål kan implementeres inden udgangen af 2006.

2. Definitioner (En kort guide til den terminologi og de definitioner, der anvendes i forslaget)

2.1. Det overordnede mål for genanvendelse: Genanvendelse af emballageaffald omfatter genvinding af materialer og genanvendelse af energi eller brændstoffer fra materialer gennem forbrænding eller andre processer.

2.2. Materialespecifikke mål: Særskilte mindstemål for genvinding er defineret for glas, papir/karton, metal og plastik. Det foreslåede genanvendelsesmål på 20 % for plastikemballageaffald skal udelukkende opnås ved hjælp af mekanisk eller kemisk genanvendelse. Målene for en femte strøm af genanvendelige materialer såsom træ, tekstiler og sammensatte materialer er ikke blevet fastlagt, selv om det anerkendes, at genanvendelse af disse materialer muligvis udgør en del (7 %) af det overordnede genanvendelsesmål.

2.3. Blandingsmaterialer: Emballage indeholdende en blanding af materialer. Der kan være problemer med at genanvende disse på grund af vanskeligheder med at opsplitte dem i deres bestanddele. Hovedparten af bestanddele vil blive klassificeret på grundlag af det dominerende materiale, der anvendes i fremstillingen.

2.4. Det højeste mål: Hensigten med at fastlægge et højeste mål for genanvendelse og genvinding var at sikre, at der ikke sker forvridninger i det indre marked på grund af indsamling af en stor volumen af genvundne materialer, såfremt medlemsstaterne ikke tilvejebringer passende behandlingsfaciliteter. Det øvre loft kan overskrides efter aftale, forudsat at sådanne faciliteter er til stede eller planlægges. Et antal medlemsstater overskrider allerede de nuværende mål, og prognoser om den videre indførelse af genanvendelse i disse stater viser, at de forslåede højeste mål i praksis fortsat vil blive overskredet. Fastlæggelsen af et højeste mål udgik enten fra endelige tekniske grænser for genanvendelse eller blev udformet med henblik på at beskytte udviklingen af programmer til materialeindsamling og sortering i andre medlemsstater mod en overforsyning af materialer fra andre lande.

3. Forslagets hovedpunkter

3.1. I følgende tabel opstilles de mål, som blev vedtaget for direktivets første fase, samt de foreslåede mål for anden fase.

Første og anden fases (foreslåede) mål (efter vægt)

>TABELPOSITION>

3.2. Indsnævringen af forskellen mellem minimal genanvendelse og mindstemål for genvinding bekræfter det faktum, at genvinding - for så vidt angår hovedparten af sorteret, indsamlet emballageaffald - er langt bedre rent miljømæssigt og berettiget ud fra en cost-benefit-beregning. Forslaget kræver imidlertid også, at medlemsstaterne tilskynder til energigenvinding under bestemte omstændigheder. Det skyldes, at energiudnyttelse af visse emballageaffaldsfraktioner kan forbedre emballageaffaldshåndteringens miljøregnskab, og muliggør en økologisk og økonomisk samlet optimering af alle affaldsstrømme, hvis energiudnyttelsen finder sted i anlæg med hensigtsmæssigt luftforureningsbekæmpelsesudstyr og høj energianvendelseseffektivitet. Ikke desto mindre er det vigtigt til stadighed at være opmærksom på offentlighedens og miljøorganisationernes betænkeligheder, især hvad angår potentielle sundheds- og miljøvirkninger fra forbrænding. Dette er især vigtigt, hvis affald afbrændes i anlæg, der endnu ikke er tilpasset IPPC-standarder, eller i anlæg, der har ringere emissionsværdier end forbrændingsanlæg for affald. Desuden er etableringen af en forbrændingsanstalt en større kapitalomkostning, hvilket tenderer til at fastlåse affaldsbehandling i et fast mønster og derved mindske fleksibiliteten. Af disse grunde foreslås det ikke at forhøje genanvendelsesmålene til over 75 %.

3.3. Medlemsstaterne tilskyndes atter til at bruge materialer, der stammer fra genvundet emballageaffald.

3.4. Grækenland, Irland og Portugal kan udsætte opfyldelsen af disse mål til den 30. juni 2009, en udsættelse af tre års varighed.

3.5. Der gives definitioner på mekanisk genvinding, kemisk genvinding til samme materiale og kemisk genvinding til andet materiale.

3.6. I et bilag gives der yderligere definitioner af emballagematerialer, der er et svar på spørgsmål, der er blevet rejst under gennemførelsen af det oprindelige direktiv.

4. Generelle bemærkninger

4.1. De foreslåede mål er blevet opstillet efter omfattende høring af repræsentanter for europæiske emballage- og genanvendelses-, affaldsgenvindings- og affaldsbortskaffelsesvirksomheder, ikke-statslige miljø- og forbrugerorganisationer samt andre interesserede parter. De nuværende mål er lavere end de, der oprindelig blev foreslået i den første høringsrunde, og har derfor nærmet sig et niveau, som er dikteret af forbrugeradfærd, industrikapacitet og de lokale myndigheders deltagelse i de lande, hvor genanvendelse er mindre udviklet. En række forbruger-, miljø- og ikke-statslige organisationer, der deltog i høringen, argumenterede for højere genanvendelsesmål, en genbrugskvota, bortskaffelsesordninger og afgifter på emballage. Disse synspunkter genfindes ikke i direktivforslaget. ØSU mener, at presset for at indføre yderligere emballageafgifter vil blive mindre eller forsvinde, hvis de samlede omkostninger til produktion, markedsføring, samfundsmæssige aspekter og miljø afspejles i prisen. På nuværende tidspunkt er der overhovedet ikke nogen enighed om, hvorvidt miljømæssige og samfundsmæssige omkostninger kan udpeges og kvantificeres.

4.2. ØSU understreger, at hovedmålsætningen om en mere bæredygtig emballagepolitik kun kan realiseres på basis af et sammenhængende fundament bestående af politisk vilje, uddannelse af offentligheden, engagement fra virksomhedernes side og aktiv støtte fra de kommunale myndigheder. Dette fælles mønster har været tydeligt i de lande, som har opnået højere mål for genanvendelse og genvinding.

4.3. Kommissionens forslag bygger på en række uafhængige undersøgelser af spørgsmålene og især en undersøgelse bestilt af RDC/Pira om omkostninger og fordele ved forskellige mål. Om end denne fortsat kun foreligger som udkast, er den blevet offentliggjort og støtter generelt direktivets forslag. Kompleksiteten af problemerne i forbindelse med en cost-benefit-analyse har medført betydelig forsinkelse i den oprindelige tidsplan, men Kommissionen mener, at der fortsat er tilstrækkelig tid til, at den nationale lovgivning kan inkorporere nye mål, hvis dette anses for nødvendigt.

4.4. Kommissionen mener også, at sektorerne har tilstrækkelig tid til at etablere eller udbygge den nødvendige infrastruktur, så de nye mål kan opfyldes. Repræsentanter for erhvervslivet i visse medlemsstater, der har opstillet høje gennemførelsesmål, deler ikke denne opfattelse. ØSU's synspunkt er, at emballagesektoren i de fleste medlemsstater har bevist, at den er fleksibel og i stand til at tilpasse sig for at opfylde den første gruppe af mål - og tilmed højere nationale mål end de, som foreslås i direktivet - og denne opmuntrende præstation vil gøre det muligt for den at reagere effektivt på de nye mål. ØSU mener, at det kun vil være tilfældet, hvis alle sektorer - nationale og kommunale myndigheder, erhvervsliv og virksomheder - aktivt samarbejder og støtter genanvendelses- og genvindingsprogrammer.

4.5. I den forbindelse er en række medlemsstaters erfaringer relevante, eftersom seks af dem allerede i 1998 opfyldte de overordnede genvindingsmål, der svarer til dem, som Kommissionen nu foreslår for 2006. Ligeledes i 1998 opnåede otte medlemsstater et genvindingsniveau svarende til det, som nu foreslås af Kommissionen for 2006, hvad angår glas og papir, fire medlemsstater opnåede målene for plast og tre medlemsstater målene for metal.

Resultater med genanvendelse

>TABELPOSITION>

4.6. ØSU anerkender, at der var tre grupper af medlemsstater, da det oprindelige direktiv blev vedtaget:

- medlemsstater med en betydelig mindre udviklet genvindingskapacitet - for så vidt angår forbrugerbevidsthed, indsamling og oparbejdning;

- medlemsstater med interne ressourcer og et potentiale for hastig udvikling af indsamlings- og oparbejdningskapacitet, men hvor ikke-bæredygtige metoder traditionelt blev brugt i udvidet grad til affaldsoparbejdning, og hvor forbrugernes bevidsthed om genvinding ikke var blevet aktivt tilskyndet;

- medlemsstater med en etableret indsamlings- og oparbejdningskapacitet støttet af en relativt høj forbrugerbevidsthed.

4.7. De oprindelige mål, og de mål, som nu foreslås i ændringerne til direktivet, søger at tilgodese alle tre grupper ved at stimulere progressiv konvergens hen imod miljøeffektive genvindingsmål, hvilket muliggør kapacitetsopbygning, indsamlingsordninger og uddannelse af forbrugerne. Ved at opstille specifikke mål har direktivet utvivlsomt stimuleret genanvendelses- og genvindingsinitiativer på alle niveauer i medlemsstaterne. Medlemsstater med et lavere bevidsthedsniveau har gjort væsentlige fremskridt, som landene med etablerede programmer har udvidet og forbedret yderligere.

4.8. Kommissionen accepterer, at de foreslåede nye mål vil have en minimal direkte indvirkning på adskillige medlemsstater, der allerede er ved at opnå de foreslåede mål. Kommissionen påpeger imidlertid, at de nye mål vil føre til, at yderligere 4,7 mio. tons af emballagemateriale vil blive genvundet inden udgangen af 2006, når lande med mindre udviklede genanvendelsesprogrammer opfylder kriteriet.

4.9. Reduktion af emballages miljøbelastning skal ses som en ufravigelig prioritet. Det bør imidlertid altid afvejes på en "fair" måde med andre vitale behov, som forbrugere forventer, at emballagen sikrer: fødevaresikkerhed, konservering, produktbeskyttelse, information og bekvemmelighed. I betragtning af hvordan det indre marked fungerer, er det vigtigt, at EU agerer som dommer for at fastlægge denne balance.

5. Særlige bemærkninger

5.1. ØSU anerkender, at tekniske spørgsmål i stigende grad spiller en væsentlig rolle i genanvendelses- og genvindingsprogrammer og opfordrer til, at der afsættes yderligere midler til forskning, især forskning vedrørende genanvendelse og genbrug af plast- og polymermaterialer og udvikling af industriens kapacitet.

5.2. De høje marginale omkostninger ved indsamling, sortering og behandling for at opnå højere genvindingsprocenter for emballage vil rejse finansierings- og kapacitetsmæssige udfordringer, selv om disse måske delvis kan mindskes ved øget forbrugerbevidsthed. Højere genvindingsmål vil ikke desto mindre være omkostningskrævende, og man må gøre alt for at bevare forbrugernes aktive støtte og engagement, da disse vil blive bedt om at bære omkostningerne.

5.3. I mange medlemsstater har der inden for socialøkonomien udviklet sig en større sektor, der beskæftiger sig med de forskellige aspekter af genvinding og genbrug. ØSU gør Kommissionen opmærksom på, at den voksende professionalisering og industrialisering af genanvendelses-, genvindings- og genbrugsprocesser kan true eksisterende jobs, der sikrer ugunstigt stillede grupper mulighed for beskæftigelse. Især udviklingen af kemiske processer for visse plastmaterialer (parallelt med eller til erstatning af mekaniske processer) gavner teknologisk avancerede virksomheder til eventuel skade for arbejdskraftintensive processer.

5.4. Træ udpeges ikke som en særskilt materialestrøm med sit eget mål i det oprindelige direktiv eller den foreslåede revision, selv om træ fylder og vejer meget i affaldsstrømmen. Udvalget foreslår, at det reviderede direktiv kommenterer træs særlige betydning i emballage og de dermed forbundne spørgsmål om affaldsbehandling.

5.5. Revisionen er led i en kontinuerlig proces, som tilskynder industri, handel og forbrugere til at være bevidst om emballageaffalds indvirkning på miljøet. Kilder til emballageaffald i industri og erhvervsliv har allerede reageret positivt på programmer til minimal brug, genvinding og genbrug, ofte tilskyndet af yderligere mål og lovgivning på nationalt plan. Ofte foregår emballagelivscyklusen hos klart identificerbare og afgrænsede brugere, og der er muligheder for direkte kontrol med omkostningsbesparelserne.

5.6. Der er betydelig variation mellem de optimale genvindingsrater, udpeget i RDC/Pira-rapporten, på hele 31 %. Det skyldes i et vist omfang (ca. 10 %) forskelle i geografiske forhold. Visse medlemsstater vil blive stillet over for betydelige udfordringer i forbindelse med opfyldelsen af de foreslåede mål. Det gælder især de, som tidligere har lagt mindre vægt på forbrugerbevidsthed om genbrug og genvinding og følgelig har udviklet en lavere genvindingskapacitet. Der kan på visse materialeområder være tale om betydelige udfordringer (f.eks. genvinding af grønt glas i Storbritannien på grund af den massive nettoimport af vin). ØSU mener imidlertid, at man allerede har gjort store sociale og miljømæssige fremskridt, hvad angår fremme af mere bæredygtig emballage, og at yderligere fremskridt ikke bør sættes over styr ved at opstille mål, der uden nogen større indsats kan opfyldes i de medlemsstater, der har været mest langsomme til at iværksætte effektive, koordinerede programmer. Det betyder, at visse medlemsstater er nødt til at revidere deres interne gennemførelsesordninger, så de kan opfylde direktivets mål og give yderligere incitamenter eller støtte til specifikke materialer.

5.7. Affald fra husholdninger er kilde til hovedparten af glasemballageaffald, omkring halvdelen af metal- og plastikaffald og en tredjedel af papir- og kartonaffald. Der bliver i stigende grad sat fokus på behovet for at minimalisere emballage i forbrugsvarer og forbedre genvinding fra den kommunale affaldsstrøm, der er sværere at kontrollere end affaldsstrømmen fra industri og erhvervsliv. Denne udtalelse benytter derfor denne lejlighed til at understrege, at det er nødvendigt at styrke støtten til nationale, regionale og kommunale initiativer vedrørende genvinding af emballageaffald fra husholdninger. Det ligger i forlængelse af ØSU's tidligere erklærede ønske om at se miljøpolitikken vedrørende emballage og emballageaffald udviklet til en ambitiøs og proaktiv strategi, som fokuserer på forebyggelse og genvinding af emballageaffald.

6. Konklusioner

6.1. ØSU anerkender og giver sin fulde støtte til direktiv 94/62/EF, der er en vigtig drivkraft til fremme af national lovgivning med henblik på at indføre systemer til selektiv indsamling, sortering og genvinding af emballageaffald og øge bevidstheden om, at emballage både er et vigtigt og nødvendigt element i produktlivscyklussen, samt er en vigtig bidragsyder til affaldsstrømmen. ØSU støtter desuden beslutningen om gradvist at hæve målene for genvinding og genanvendelse og betydeligt øge målene i det foreliggende forslag til ændring.

6.2. De nuværende forslag til reviderede mål er blevet opstillet med særligt henblik på medlemsstater med lav genvindingsrate. For dem er målene krævende, men efter ØSU's opfattelse mulige at opnå ved en fælles proaktiv indsats. ØSU bygger denne opfattelse på, at man har noteret betydelige fremskridt i de sidste fem år, både når det gælder indførelsen af specifik, fremskridtsvenlig lovgivning i medlemsstaterne og reaktionerne hos virksomhederne inden for emballage og genvinding, genanvendelse samt affaldsbortskaffelse. ØSU bemærker imidlertid, at i adskillige medlemsstater er forbrugerne fortsat kun i ringe grad bevidste om deres egen rolle i forbindelse med øget genanvendelse, og ØSU tilskynder derfor EU og medlemsstaterne til at iværksætte specifikke uddannelses- og oplysningsinitiativer vedrørende genvinding, genbrug og accept af en udvikling hen imod minimal emballage, der overholder sundheds- og sikkerhedskrav. Med forbrugersamfundets udvikling i anden halvdel af forrige århundrede indledtes en tradition for genanvendelse og genvinding i visse lande, men ikke i andre. Dette har fortsat en kraftig effekt. Medlemsstaterne må også sikre, at de kommunale myndigheder med konkrete foranstaltninger viser deres støtte til genvinding af emballageaffald.

6.3. Der er fortsat en række problemer i forbindelse med genvinding af emballageaffald, og ØSU vedbliver med at tilskynde til en proaktiv politik baseret på medindflydelse, som inddrager alle, der deltager i produktion, brug og bortskaffelse af emballage, idet der tages særligt hensyn til disse aktørers økonomiske begrænsninger. ØSU understreger atter engang, at en plan for udvikling af afsætningsmarkeder for genvundne produkter bør omfatte følgende:

- større opbakning til innovation og udvikling af nye genvindingsmetoder for emballageaffald,

- udpegning og udvikling af nye markeder for genvindingsprodukter,

- indførelse af CEN-standarder for genvindingsprodukter,

- større ansvarliggørelse af de forskellige emballageaffaldssektorer,

- konstruktiv dialog med forbrugere/borgere,

- fortsat forbedring af EU's statistiske overvågningssystem.

6.4. ØSU bemærker med en vis bekymring, at det nuværende forslag til revision ikke bidrager til diskussionen om minimal brug af emballage, genbrug og emballageproducenternes ansvar. Forsinkelser i forbindelse med indsamlingen af sammenlignelige data og evalueringen af ordninger bør ikke stå i vejen for, at der udvikles nye forslag, og udvalget vil overveje at afgive en initiativudtalelse om disse anliggender. Vi opfordrer især til, at medlemsstaterne træffer foranstaltninger til at indhente information om forebyggende foranstaltninger, såsom direktiv 94/62 kræver, foranstaltninger vedrørende sammensatte emballagematerialer, der er vanskelige at genanvende, evaluering af, om der er brug for at indføre økonomiske incitamenter til genbrug og genvinding, samt støtte til frivillige foranstaltninger.

6.5. ØSU opfordrer kraftigt til, at den omfattende igangværende indsats for at fastlægge et optimalt økonomisk/miljømæssigt niveau for genvinding og genanvendelse af emballagematerialer fortsættes og udvides. ØSU anmoder især om, at en undersøgelse af omkostningseffektivitet tager hensyn til:

- eskalerende marginale omkostninger ved indsamling og genvinding af en stadig højere procentdel af specificerede materialer,

- miljøfaktorer, der viser sig vanskelige at måle økonomisk såsom omkostningerne ved at løse den negative æstetiske effekt af affald,

- problemer som følge af brug af blandingsmaterialer eller mærkning, der indeholder tungmetaller eller andre stoffer, der gør genvinding umulig.

6.6. Der er fortsat en vis usikkerhed om indsamling og fortolkning af data om emballageproduktion og affald i medlemsstater, eftersom der er betydelige variationer. Kommissionen bør opstille klarere fælles retningslinjer, og der bør træffes foranstaltninger til at sikre sammenhængende gennemførelse i EU. Handel med genvundne materialer mellem medlemsstaterne og med andre lande er også et relevant spørgsmål i denne sammenhæng.

6.7. Endelig bemærker ØSU, at udvidelsen vil indebære, at det indre marked udvides til at omfatte lande, som vil stræbe efter at opnå økonomiske resultater, der i de eksisterende medlemsstater er forbundet med et højt niveau af emballageaffald. Tiltrædelseslandene har betydelige erfaringer med at løse genvindings- og genanvendelsesspørgsmål på en kreativ måde, og det ville være særdeles positivt, hvis disse kundskaber kan bevares og finde anvendelse overalt i EU med henblik på en mere bæredygtig fremgangsmåde over for emballage generelt.

Bruxelles, den 29. maj 2002.

Göke Frerichs

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EFT C 129 af 10.5.1993.

(2) ØSU's udtalelse CES 1119/99 EFT C 51 af 23.2.2000, s. 17-23.