Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Retningslinjer for integrerede aktioner for ø-områder i Den Europæiske Union i henhold til Amsterdam-traktatens artikel 158"

(2000/C 268/09)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 22. september 1999 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, på eget initiativ at afgive en udtalelse om de ovennævnte Retningslinjer.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Den Økonomiske og Monetære Union og Økonomisk og Social Samhørighed, som udpegede Nikolaos Vassilaras til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 6. juni 2000.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 374. plenarforsamling af 12.-13. juli 2000, mødet den 12. juli, med 53 stemmer for og 5 stemmer hverken for eller imod følgende udtalelse.

Under udarbejdelsen af udtalelsen besøgte medlemmer af sektionen flere ø-områder i EU. Et kort referat af disse besøg er vedhæftet udtalelsen.

1. Indledning

1.1. Mere end 25 år efter, at EF indførte en regionalpolitik, har det meste af befolkningen i EU's ø-regioner(1) stadig en BNP per capita-indkomst, der ligger 75 % under EU-gennemsnittet. Dette rejser spørgsmålet, om EU's og medlemsstaternes ø-politik gennem årene har været effektiv nok.

1.2. I Amsterdam-traktatens artikel 158, der nu udgør retsgrundlaget for den økonomiske og sociale samhørighed i EU, understreges det ikke alene, at Fællesskabet for at fremme en harmonisk udvikling skal formindske forskellene mellem de enkelte områders udviklingsniveauer, der lægges også særlig vægt på, at situationen for de mindst begunstigede områder eller øer, herunder landdistrikter, må forbedres.

1.3. Efter ØSU's mening kan man ud fra den nye artikel 158 og erklæring nr. 30 om ø-områder(2) konkludere, at EU's politik indtil videre har bidraget for lidt til at løse ø-områdernes strukturproblemer, som skyldes permanente geografiske handicap. Samtidig peger den på et påtrængende behov for særlige foranstaltninger, der sætter ø-områderne i stand til at konkurrere på lige fod med andre regioner.

1.4. Det bør desuden understreges, at det hører til Amsterdam-traktatens positive resultater, at bæredygtig udvikling nu regnes for et af de vigtigste mål for Unionens bestræbelser i retning af økonomisk og social samhørighed.

1.5. Europa-Parlamentet vedtog den 16. maj 1997 en beslutning "om en integreret politik for den særlige situation i Unionens ø-områder"(3) (således som denne er defineret i traktatens artikel 158), hvori det anerkendes, at en bæredygtig, harmonisk, konvergerende og ligeværdig socioøkonomisk udvikling af Unionens ø-områder er et højt prioriteret mål og et krav af største betydning for integrationen i Europa. Endvidere opfordrer Europa-Parlamentet Rådet og Kommissionen til at bevare et højt interesseniveau for at mindske skævhederne og forskelle i udviklingstrin i Unionens ø-områder, opretholde et højt niveau for interventioner fra strukturfondene samt kræve, at disse tager de nødvendige initiativer med henblik på at gavne samtlige øer i Europa.

1.6. Efter Europa-Parlamentets mening skal foranstaltninger og tiltag fremover afspejles i hele EU's lovgivning og i enhver fælles politik: kun på den måde kan de næsten 14. mio. indbyggere på øerne konkurrere på lige vilkår med de andre regioner og disponere over de samme udviklingsmuligheder, som EU giver regioner på fastlandet og meget perifere egne.

1.7. Økonomi- og finansministrene erklærede på Rådets samling i december 1997, at de ville beskytte og støtte den økonomiske udvikling på øerne.

1.8. Kommissionen har ved flere lejligheder betonet behovet for at løse de særlige problemer, som de mest fjerntliggende og isolerede regioner, herunder ø-områder, må slås med. F.eks. erkender Kommissionen i den 10. årsberetning for strukturfondene 1998(4) behovet for en bedre samordning af den fremtidige transportpolitik og samhørighedspolitik allerede i planlægningsfasen. I den nye programmeringsperiode vil vægten blive lagt på en forbedring af adgangen til transportnettene og på oprettelsen af bæredygtige og effektive transportsystemer, som kan sikre ligevægten mellem de forskellige transportformer. EFRU og Samhørighedsfonden vil fortsat finansiere de transeuropæiske net (TEN).

1.9. Allerede i en udtalelse af 2. juli 1987 om ugunstigt stillede ø-områder(5) udtrykte ØSU bekymring og fremsatte en første række forslag til særforanstaltninger for øerne. Udtalelsen havde siden en positiv indflydelse på konklusionen fra det Europæiske Råds samling på Rhodos(6) i december 1988. Men først 9 år senere banede EU med Amsterdam-traktaten vejen for nye politiske beslutninger og initiativer til fordel for øerne.

1.10. Siden har ØSU i sine udtalelser igen og igen fremhævet behovet for at ændre EU's regionalpolitik, så ø-områder som de facto mål 1-områder kan få udlignet de socioøkonomiske uligheder og imødegå de trusler mod miljøet, som bunder i strukturelle mangler og svagheder. Senest har ØSU i sin udtalelse af 10. september 1998 om strukturfondsreformen(7) plæderet for at gøre kriterierne for udvælgelsen af regioner, der er berettiget til støtte fra strukturfondene og Samhørighedsfonden, meget smidige.

1.11. ØSU beklager dog, at de nye strukturfondsbestemmelser for perioden 2000-2006 ikke tager hensyn til ø-områdernes særlige problemer. Det meste af finansieringen vil således fortsat ske på et strengt statistisk grundlag, f.eks. ud fra BNP per capita, som kun levner ringe eller ingen mulighed for fleksibilitet.

1.12. I sin udtalelse af 22. september 1999 om "Sjette periodiske rapport om den socioøkonomiske situation og regionaludviklingen i Den Europæiske Union"(8) udtrykte ØSU navnlig bekymring for, at det fremgik af rapporten, at den statistiske definition af EU's regioner, dvs. NUTS-klassificeringen, kan afskære visse svage regioner fra støtte.

1.13. På baggrund af ovenstående ønsker ØSU nu

(i) at bidrage til udformningen af de nødvendige initiativer, som vil gøre det muligt for ø-områderne at deltage på lige fod i udviklingen, for på den måde at medvirke til gennemførelsen af traktatens artikel 158 og den vedføjede erklæring, og

(ii) at igangsætte en ny tænkefase for strukturfondenes kommende programmeringsperiode.

1.13.1. Udtalelsen skal også ses som et bidrag til udarbejdelsen af den næste samhørighedsrapport, som Kommissionen i henhold til traktatens artikel 159 skal offentliggøre ved udgangen af 2000.

1.14. ØSU erkender, at traktatens artikel 158 også refererer til mange andre ugunstigt stillede områder med helt andre karakteristika (f.eks. visse bjergområder), herunder landbrugsområder, men anser det ikke desto mindre for nødvendigt at skelne mellem disse områder, da de geografisk og fysisk er meget forskellige.

1.14.1. Efter ØSU's mening bør også disse områders problemer behandles, eftersom den nye traktat, strukturfondsreformen og den kommende udvidelse også har skabt ny usikkerhed om dem.

1.15. I traktatens artikel 299, stk. 2, anerkendes de særlige vanskeligheder, som de mest fjerntliggende eller perifere regioner i EU må slås med. Der refereres især til Azorerne, Madeira og De Kanariske Øer samt til de fire franske oversøiske departementer, hvoraf tre er øer og det fjerde kan betragtes som lige så isoleret fra EU's kerneområde. Nærværende udtalelse kommer ikke ind på gennemførelsen af artikel 299, stk. 2, eftersom den vil blive taget op i en særskilt udtalelse om Rapport fra Kommissionen om foranstaltninger til gennemførelse af artikel 299, stk. 2: regionerne i Den Europæiske Unions yderste periferi(9).

2. Generelle bemærkninger

2.1. ØSU konstaterer for det første, at henvisningen til ø-områderne i artikel 158, stk. 2, er blevet oversat til EU's officielle sprog på en måde, så meningen er blevet uklar og direkte modstridende mellem visse sprog.

Afhængigt af den sproglige udgave af traktaten kan øernes særlige karakter enten opfattes som et særligt tilfælde i sig selv eller som en ren geografisk term af ringe praktisk betydning.

2.1.1. ØSU finder dog, at en henvisning til ø-områderne i artikel 158 vil have meget ringe betydning, hvis den ikke også anerkender øernes vedvarende strukturulemper. Erklæring nr. 30 om ø-områder, som blev vedtaget i Amsterdam samtidig med ændringen af artikel 158, er derimod helt igennem utvetydig.

2.1.2. ØSU antager derfor, at den rigtige fortolkning af artikel 158 er den, som angiver, at status som ø-område er en kilde til permanente strukturproblemer. Status som ø-område, i ovennævnte betydning, er et særligt kriterium, som må tages med i betragtning i tilgift til de kriterier, der som regel anvendes til at vurdere socioøkonomiske problemer i EU's mindre gunstigt stillede egne (f.eks. per capita-BNP og arbejdsløshedstal).

2.2. Med udgangspunkt i ovenstående udtrykker ØSU bekymring for, at ø-områderne stadig ikke behandles tilbørligt af EU. Behovet for at træffe de nødvendige foranstaltninger bliver så meget desto mere uomgængeligt i en tid, hvor EU har besluttet:

1) at omlægge strukturfondene og vedtage nye forordninger for perioden 2000-2006, så der kun er meget få ø-områder i EU, som fra 2000 vil blive regnet for ugunstigt stillede regioner og dermed være berettiget til særlig strukturstøtte,

2) at forhandle om tiltrædelse med stater, der for de flestes vedkommende har en meget lav per capita-indkomst. Samtidig vil udvidelsen bevirke, at EU's tyngdepunkt rykkes østover, hvilket vil give flere problemer med udgangspunkt i kriteriet geografisk beliggenhed for såvel de nye som de gamle medlemsstater.

2.3. Efter ØSU's mening forhindrer den fortsatte udbygning af infrastruktur på fastlandet, der skaber stadig øget værditilvækst, det indre markeds ikke-diskriminerende regler (der afspejler logikken i fastlandets socioøkonomiske miljø) ø-områderne i at blive konkurrencedygtige og forstærker skævridningen.

2.4. Reformen af strukturfondene tager ikke hensyn til øernes særlige kendetegn og de permanente fysiske barrierer for regionaludviklingen, men begrænser sig til at undersøge de makroøkonomiske faktorer som eneste kriterier for ø-områders støtteberettigelse. Et minimumsniveau på 75 % af per capita-BNP i købekraftspariteter er efter ØSU's mening et meget strengt kriterium i ø-områderne, eftersom ø-områderne i lyset af Amsterdam-traktaten vil kunne nyde godt af særprogrammer, der er skræddersyet til at opveje det enkelte områdes fysiske mangler.

2.4.1. Dette forhold vil også påvirke godkendelsen af national støtte til disse egne, eftersom anvendelsen af støtte i medfør af artikel 87, stk. 3, litra a), i øjeblikket udelukkende er begrænset til NUTS II-regioner med et per capita-BNP på under 75 % af EU-gennemsnittet. Det vil således ikke blive muligt at erstatte den manglende EU-støtte med national støtte. Den støtte, som i dag kan gives i medfør af artikel 87, stk. 3, litra a), vil heller ikke længere kunne gives uden en ændring af retningslinjerne. Dette vil få alvorlige konsekvenser for mange ø-områder og kan helt ødelægge de første delresultater af de eksisterende nationale politikker eller EU-politikker.

2.5. EU's udvidelsespolitik vil få det relative velfærdsniveau til at stige markant i ø-områderne - i hvert fald i statistikkerne. Det meget lavere per capita-BNP i de lande, som for øjeblikket søger om optagelse i EU, vil sænke EU-gennemsnittet og således skabe en forholdsmæssig velstandsstigning i de regioner, som på nuværende tidspunkt er dårligst stillet.

2.5.1. Ifølge statistikken vil kun mellem 1 og 10 % af befolkningen i de 15 medlemsstater opnå mål-1-status i 2007. Formentlig med undtagelse af bestemte øer vil alle ø-områder, som i dag falder under mål 1, miste deres støtteberettigelse, fordi de i matematisk forstand vil komme til at ligge over 75 % af EU-gennemsnittet.

2.5.2. Derfor bør der efter ØSU's mening ved siden af de socioøkonomiske kriterier fastsættes andre udvælgelseskriterier, når strukturfondsbevillingerne skal fordeles, som f.eks. status som ø-område og andre begrænsninger, som følger af en status som ø-område.

2.6. I sin udtalelse af 9. september 1998 om Det Europæiske Fysiske og Funktionelle Udviklingsperspektiv (EFFU)(10) understregede ØSU, at udvidelsen vil forværre de problemer, som EU's fjerntliggende regioner allerede slås med (inden for kommunikation, transportinfrastruktur, adgang til økonomiske aktiviteter og offentlige tjenester, navnlig på sundheds- og undervisningsområdet, m.m.) og vil gøre det så meget desto vigtigere at sikre en ny regional balance, der tager højde for Europas geografiske diversitet, og på den måde føjer et princip om territorial samhørighed til princippet om økonomisk og social samhørighed.

2.6.1. I lyset af ovenstående finder ØSU, at Det Europæiske Fysiske og Funktionelle Udviklingsperspektiv (EFFU), som man enedes om på det uofficielle rådsmøde for ministre med ansvar for fysisk planlægning i Potsdam i maj 1999, tager for lidt hensyn til øerne og behovet for at indføre en integreret udviklingspolitik for fysisk planlægning såvel i EU som i medlemsstaterne med behørig hensyntagen til ø-områdernes særlige geografiske karakteristika og ulemper.

2.6.2. ØSU glæder sig ikke desto mindre over mangfoldigheden af de initiativer, som de politiske, økonomiske og sociale aktører i ø-områderne har taget, og de projekter, de har sat i gang. Disse giver håb for fremtiden og kan danne grundlag for konkrete aktioner på EU-plan (samarbejdsprojekter, udvekslinger og benchmarking). ØSU støtter navnlig Kommissionens initiativer vedrørende øerne i Konferencen af Perifere Kystregioner i EU og vedrørende et netværk af handelskamre på øerne i Den Europæiske Union.

3. Generelle konklusioner, der begrunder igangsættelsen af politikker

3.1. Efter ØSU's opfattelse nødvendiggør diversiteten af EU's ca. 450 beboede øer en vurdering fra flere synsvinkler af de problemer og behov, som øerne har dels hver for sig dels som tilhørende en gruppe af øer af nogenlunde samme størrelse.

3.2. Men inden man går i gang med en gennemgribende vurdering med henblik på udformningen af politikker, skal følgende forhold tages i betragtning:

a) afstanden til det nærmestliggende centrum, som den pågældende ø eller den pågældende ø-gruppe er afhængig af (det er ikke praktisk muligt at sammenligne Salamis ud for Piræus med Île de Reunion i Det Indiske Ocean),

b) klimaet (øer i den nordlige del af EU),

c) befolkningstallet (Sardinien tæller 1,6 mio. indbyggere, mens de 53 øer ud for Irlands kyst sammenlagt har en befolkning på 4000).

3.3. ØSU finder det nødvendigt og anmoder Kommissionen om at:

- udarbejde en grønbog i samarbejde med de sociale og økonomiske aktører, som tegner konturerne af en egentlig fysisk-funktionel udviklingsplan for ø-områderne i EU og med afsæt i de forskellige EU-politikker (transport og telekommunikation, energi og miljø, forskning og innovation, information og uddannelse, skoleuddannelse og kultur, informationssamfundet og den nye økonomi, sundhedsvæsen og landbrugs-, fiskeri- og turistpolitik) identificerer mekanismer for fælles handling i de forskellige programmer. Disse mekanismer sættes i værk, ved at der oprettes en one-stop-shop for EU's ø-områder med bistandsaktioner, der direkte afpasses efter de enkelte ø-områders eller ø-gruppers forhold ved hjælp af en interaktiv Internet-platform og retter sig efter deres situation og behov, og som sikrer, at de bliver integreret i en teknologi-, innovations- og læringsbaseret vækstdynamik, som overgår væksten på kontinentet, således at ø-områderne gradvis indhenter deres udviklingsefterslæb;

- denne nye indfaldsvinkel til ø-problematikken skal dernæst befæstes med en efterfølgende hvidbog indeholdende en handlingsplan forsynet med en tidsplan for aktionerne og instrumenter til overvågning og kontrol af de opnåede resultater, som fuldt involverer det økonomiske og sociale livs aktører i ø-områderne og på europæisk plan;

- i den forbindelse kunne ØSU som det institutionelle organ, der repræsenterer civilsamfundets økonomiske og sociale aktører, spille en vigtig rolle som mellemled og kunne på europæisk plan vurdere de praktiske resultater af denne indsats på grundlag af en rapport, som Kommissionen udarbejder hvert andet år og sender til Europa-Parlamentet, ØSU og Regionsudvalget.

- udforme og gennemføre en pilotaktion, hvor man benchmarker og evaluerer de problemer og behov, der knytter sig til status som ø-område i EU med det sigte at formulere en EU-strategi, som integrerer de forskellige relevante EU-politikker, og som under fuld hensyntagen til ø-områdernes mangfoldige og specielle problemstillinger satser på en EU-indsats, der støtter sig til fuld anerkendelse af princippet om, at status som ø-område skal være et prioriteret kriterium for iværksættelse af en EU-aktion, der sigter på forbedret konkurrenceevne og på en harmonisk udvikling i hele Unionen;

- rationalisere, udbygge og omdanne informations-, uddannelses- og opgraderingsnettene for innovative SMV til løbende aktioner, ved at der ud fra kriteriet status som ø-område tages behørigt hensyn til projekter og initiativer med en ø-områderelateret komponent inden for EU-programmer og økonomiske instrumenter som:

- det femte FTUD-rammeprogram og dets årlige arbejdsprogrammer og specielt særprogrammet Craft;

- programmet til fremme af energieffektiviteten Save og programmet til fremme af vedvarende energikilder Alterner;

- det nye program for transeuropæisk samarbejde INTERREG og LEADER-programmet;

- programmet for samarbejde i Middelhavsområdet MEDA og PHARE-programmet;

- miljøprogrammet LIFE;

- det næste flerårige program til fordel for SMV;

- erhvervsuddannelses-, uddannelses- og kulturprogrammerne LEONARDO, SOCRATES og RAFFAELLO;

- de finansielle interventionsmekanismer EIB og EIF;

- samt frem for alt nuværende og kommende EU-programmer og -initiativer til fremme af e-handel, immaterielle investeringer, den nye økonomi og netværk af "learning communities" samt systemer, der forbinder universiteter i perifere områder med videns- og kompetencecentre og bekæmper nye former for social udelukkelse på grund af manglende IT-kendskab.

3.3.1. ØSU understreger, at det haster med en sådan integreret strategisk ramme for aktioner, som vil være netop det redskab, der skal til, hvis man vil sikre, at princippet om økonomisk og social samhørighed begynder at tage form i ø-områderne og ikke kun på kontinentet, så også disse kan nyde de fulde fordele ved den europæiske integrationsproces.

4. Forslag og henstillinger

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

- der henviser til behovet for, at Den Europæiske Union iværksætter en integreret politik for ø-områderne i Fællesskabet, som sigter på effektivt at realisere princippet om økonomisk og social samhørighed og lige konkurrencevilkår på hele EU's territorium, ved at de permanente, geografiske, naturgivne, økonomiske, sociale og strukturelle handicap, der er kendetegnende for ø-regionerne, afhjælpes,

- der henviser til, at den nye artikel i Amsterdam-traktaten er af stor konstitutionel betydning for kriteriet status som ø-område, således som dette er indskrevet i artikel 158 - i overensstemmelse med, hvad Europa-Parlamentet har støttet gentagne gange; dette kriterium skal fuldt ud afspejle sig i EU-institutionernes politikudspil og lovgivningsinitiativer,

- er overbevist om, at benchmarking af ø-områdestatus i Den Europæiske Union er nødvendigt som led i en sammenlignende analyse af de forskellige ø-områders konkurrencemæssige stilling, således at man bliver i stand til at identificere, hvilke niveauer det vil være mest hensigtsmæssigt at sætte ind på, og at bedømme behovet for koordinerende foranstaltninger for at sikre, at ø-områderne nyder lige muligheder i det indre marked ved at afhjælpe deres iboende handicap;

- understreger, at ø-områdekriteriet, som det er indskrevet i traktaten, i enhver EU-politik eller ethvert EU-instrument skal indgå som en prioriteringsfaktor og benyttes som et af kriterierne i projektudvælgelsen;

- mener, at en koordinering af politiktiltag og foranstaltninger er relevant for ø-områderne sammen med en forstærket indsats på felterne indsamling af statistiske data, overvågning af resultaterne og evaluering af EU-foranstaltningernes indvirkning på ø-områdernes forhold er af allerstørste betydning;

- opfordrer Kommissionen til:

1) straks at lancere en pilotaktion for evaluering og benchmarking af ø-områdernes forhold i EU,

2) at fremlægge en grønbog, som udstikker en strategisk ramme for et fysisk-funktionelt udviklingsperspektiv for ø-områderne i Fællesskabet, som integreres i Det Europæiske Fysiske og Funktionelle Udviklingsperspektiv (EFFU), som blev vedtaget i Potsdam,

3) at følge op på denne med en hvidbog om en handlingsplan med tilhørende tidsplan for foranstaltninger rettet mod ø-områderne, som koordineres af en tværgående task-force i Kommissionen, der også vil få til opgave at administrere den one-stop-shop, der oprettes for ø-områderne, samt den hertil knyttede interaktive Internet-platform,

4) at inddrage ØSU i formuleringen af den integrerede handlingsplan for ø-områder;

5) hvert andet år at forelægge Europa-Parlamentet, ØSU og Regionsudvalget en rapport om ø-områderne til udtalelse.

Bruxelles, den 12. juli 2000.

Beatrice Rangoni Machiavelli

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) "Region" skal igennem hele udtalelsen forstås i den geografiske og ikke i den administrative betydning.

(2) Erklæring nr. 30: "Konferencen erkender, at ø-områder lider under vedvarende strukturelle ulemper, der skyldes deres status som ø-samfund, og som hæmmer deres økonomiske og sociale udvikling. Konferencen erkender derfor, at der i EF-lovgivningen skal tages hensyn til disse ulemper, og at der, når det er berettiget, kan træffes særlige foranstaltninger til gavn for disse områder for bedre at integrere dem i det indre marked på rimelige vilkår."

(3) EFT C 167 af 2.6.1997, s. 249.

(4) KOM(1999) 467 endelig udg., pkt. 1.2.5, s. 27.

(5) EFT C 232 af 31.8.1987.

(6) Det Europæiske Råd anerkendte, at visse ø-områder i EF har særlige socioøkonomiske problemer. Det bad derfor Kommissionen undersøge disse problemer og - hvis det viste sig relevant - fremsætte ethvert forslag, som det fandt hensigtsmæssigt, inden for rammerne af de eksisterende vedtagne EF-politikkers finansielle muligheder.

(7) EFT C 407 af 28.12.1998.

(8) EFT C 329 af 17.11.1999, s. 20.

(9) KOM(2000) 147 endelig udg. af 14. marts 2000.

(10) EFT C 407 af 28.12.1998, s. 85.

BILAG I

til Det Økonomiske og Sociale udvalgs Udtalelse

Visse aspekter af de permanente strukturproblemer i ø-områder

1. Inden for EU's territorium findes ca. 450 beboede øer, som udgør ca. 5 % af dens areal og har en befolkning på over 14 mio. Nogle af øerne ligger tæt på fastlandet, andre ligger isoleret og spredt.

2. Ø-områderne defineres (af Eurostat) som dele af medlemsstater, der er helt omgivet af vand uden nogen fast forbindelse med fastlandet, og hvor ingen af EU-medlemsstaternes hovedstæder er placeret.

3. Øerne kan have forskellige grader af selvstyre, og de varierer meget i størrelse og befolkningstal. Der findes øer med en forvaltning af såvel første og anden som tredje grad. Nogle øer indgår i små ø-grupper omkring en større ø. Tilsammen er alle forvaltningsniveauer her repræsenteret. Andre øer med førstegradsforvaltning indgår i andengrads- og tredjegradsforvaltning på fastlandet. Endelig er der øer, som på grund af deres lidenhed og befolkningstal er helt uden selvstyre.

4. Øerne er karakteriseret ved følgende vedvarende ulemper, der adskiller dem fra regionerne på fastlandet. Disse vedvarende ulemper har en række fællestræk, selv om de kan være mere eller mindre udtalte:

- isoleret beliggenhed i forhold til fastlandet;

- et ekstra højt omkostningsniveau for sø- og lufttransport, telekommunikation og infrastruktur som følge af fysiske og klimatiske barrierer,

- et begrænset areal, som kan opdyrkes,

- begrænsede fiskeressourcer,

- knappe drikkevandsressourcer,

- mangel på energi,

- forurening af havmiljø og kyster,

- affaldshåndteringen er særlig problematisk,

- dalende befolkningstal, navnlig blandt de unge,

- erosion af kysterne,

- mangel på specialiseret arbejdskraft,

- fravær af et gunstigt økonomisk virksomhedsklima,

- mangelfuld adgang til uddannelse, sundhedsvæsen m.m.

5. Øernes økonomi lider desuden under et begrænset lokalt marked med sæsonudsving. I rigtig mange tilfælde afhænger øernes økonomi af en enkelt afgrøde eller sektor (landbrug, fiskeri eller turisme), som gør dem meget sårbare over for udsving på markederne. De fleste ø-samfund rammes hårdt af fald i beskæftigelsen, som ikke modsvares af alternative muligheder for beskæftigelse i andre sektorer. Dette medfører, at den aktive del af befolkningen flytter andre steder hen. Den stadige mindskning af arbejdsstyrken medfører en reduktion i efterspørgslen efter de lokale virksomheders varer og tjenesteydelser, hvilket underminerer de økonomiske aktiviteter i såvel den offentlige som den private sektor. Denne tilbagegangscyklus svækker ø-områdernes økonomiske og sociale grundlag og fører til affolkning.

6. Alle ø-områder må således slås med meget store problemer for at holde takt med den gennemsnitlige socioøkonomiske udvikling i EU, eller de skal gøre sig langt større anstrengelser for at opretholde et rimeligt velstandsniveau, de allerede har opnået. Med andre ord hører ø-områderne ikke altid til EU's fattigste, men de er langt mere sårbare, fordi deres naturlige og vedvarende ulemper skal lægges til de socioøkonomiske problemer, der er fælles for alle regioner, og ser ud til at vokse.

7. Øboerne er meget stolte af deres herkomst og kultur. De er gæstfrie over for besøgende. På mange øer vedligeholdes historiske mindesmærker, middelalderbyer, og der gøres stadig nye fund ved arkæologiske udgravninger. Historien og traditionerne bag disse mindesmærker og fund bidrager til og indrammer Europas historiske struktur. Livsvilkårene på øerne er ofte hårde for både indbyggere og gæster. Selv om der er store forskelle fra ø-område til ø-område, slås de alle med de særlige ø-relaterede problemer.

BILAG II

til Det Økonomiske og Sociale udvalgs Udtalelse

1) Tredje møde, holdt i den autonome region Azorerne (Portugal) onsdag den 15., torsdag den 16. og fredag den 17. marts 2000

Under studiegruppens møde på Azorerne og under den debat, som fandt sted dér med forskellige interessegrupper, f.eks. repræsentanter for arbejdsgivere og arbejdstagere, fremgik det, at denne perifere region er tilfreds med artikel 299 og derfor er enig i synspunkterne i Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om artikel 158. Den ønsker et ekstra instrument til udvikling af ø-områder ved siden af artikel 158.

Efter deres mening bør Kommissionen og Rådet iværksætte et globalt program og udgive en hvidbog om ligeret og lige muligheder i forbindelse med afhjælpning af ø-områders strukturulemper, der virker som en konstant hæmsko for økonomisk og social udvikling (som anerkendt i Amsterdam-traktatens erklæring nr. 30).

2) Fjerde møde, holdt i Oban i Skotland onsdag den 12., torsdag den 13. og fredag den 14. april 2000

Som led i udarbejdelsen af initiativudtalelsen besøgte studiegruppen to af øerne vest for Skotland. Vært for besøget var the Argyll and Bute Council og Argyll and the Islands Entreprise. Repræsentanter for disse fortalte om livet på øerne.

Der er omkring 90 beboede øer i bjerg- og ø-området under mål 1 med en samlet befolkning på 103000. Kun tre øer har en befolkning på over 15000. På to tredjedel af øerne er befolkningen på under 500.

Studiegruppen besøgte øerne Mull og Iona, hvor de talte med lokale grupper og afholdt en høring i Oban, hvor også andre øer var repræsenteret og fremførte deres synspunkter.

Øboerne pegede især på problemer med adgang og transport, infrastruktur (veje, telekommunikation), uddannelse og lærepladser, affolkning, virksomhedsoprettelse og -iværksættelse, turisme, landbrug og fiskeri.

3) Det 20. møde i Ø-kommissionen under Konferencen af Perifere Kystregioner i EU på Kos i Grækenland den 11. og 12. maj 2000

Ordføreren deltog i det 20. møde i Ø-kommissionen under Konferencen af Perifere Kystregioner i EU på Kos. Det er værd at bemærke, at alle mødedeltagere støttede ØSU's tiltag for ø-områderne. Ifølge sluterklæringen fra mødet kan en hvidbog og et globalt EU-program hjælpe øerne med at løse deres kroniske problemer gennem en politik for lige muligheder i den fremtidige udvikling.