18.3.91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 69/1 
II 
(Forberedende retsakter) 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG 
Udtalelse om forslag til Rådets direktiv om kravene til investeringsselskabers og kreditinstitut­
ters kapitalgrundlag (^ 
(91/C 69/01) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 18. juni 1990 under henvisning til 
EØF-traktatens artikel 57, stk. 2, at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
om del ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for industri, handel, håndværk og 
tjenesteydelser, som udpegede Robert Pelletier til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse 
den 9. januar 1991. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 283. plenarforsamling, den 30. januar 1991, 
enstemmigt følgende udtalelse. 
ØSU bifalder direktivforslaget og komplimenterer 
Kommissionen for den kvalitet, der præger dens arbejde 
på dette indviklede lovgivningsområde. ØSU benytter 
lejligheden til at fremsætte visse bemærkninger, som 
den finder nødvendige og konstruktive. 
1. Beskrivelse af direktivforslaget 
1.1. Direktivets målsætning 
Det foreliggende forslag til direktiv om kravene til 
investeringsselskabers og kreditinstitutters kapital­
grundlag er et nødvendigt supplement til forslaget til 
direktiv om investeringsservice i forbindelse med værdi­
papirer, som Kommissionen forelagde Rådet den 3. 
januar 1989. 
Formålet med sidstnævnte direktiv er at give investe­
ringsselskaber, der er godkendt i deres hjemland, ad­
gang til alle andre medlemsstaters finansielle markeder, 
enten ved at oprette afdelinger eller ved at levere tjene­
steydelser på grundlag af en række betingelser, som 
stort set følger de betingelser, der er fastsat for kreditin­
stitutter i det andet direktiv om samordning af banklov­
givning, som blev vedtaget i december 1989. 
i1) EFT nr. C 152 af 21. 6. 1990, s. 6. Denne samordning af forsigtighedsreglerne tjener til 
at sikre en passende beskyttelse af såvel det samlede 
finansielle system som af de individuelle investorer på 
det nye integrerede europæiske marked. 
Derudover skal samordningen også gøre det muligt at 
opfylde tre andre mål: 
— For det første skal der skabes ensartede vilkår for 
investeringsselskaber, der ikke er banker, og kredit­
institutter, som optræder på værdipapirmarkeder­
ne. Reglerne i det foreslåede direktiv bør derfor ikke 
indebære, at et investeringsselskab tilskyndes til at 
vælge én institutionel struktur frem for en anden. 
— For det andet bør direktivet øge, eller i hvert fald 
ikke forringe, EF's tiltrækningskraft som finans-
center. 
— For det tredje bør direktivet ikke begrænse adgan­
gen til de finansielle markeder på en måde, som 
virker konkurrence- og innovationshæmmende, og 
som indskrænker forbrugernes valgmuligheder. 
1.2. De berørte økonomiske aktører 
Direktivforslaget tager sigte på investeringsselskaber og 
kreditinstitutter. 
Nr. C 69/2 De Europæiske Fællesskabers Tidende 18. 3. 91 
1.3. Kapitalkrav for investeringsselskaber, der ikke er 
kreditinstitutter 
I direktivforslaget er der fastsat to former for krav: 
— Minimumskrav om startkapital for investerings­
selskaber, der ikke er kreditinstitutter, idet kravene 
for kreditinstitutter er allerede fastsat i det andet 
banksamordningsdirektiv. 
— Kapitalkrav med henblik på at dække markedsrisici: 
• Det første krav vedrører positionsrisici. 
• Det andet krav vedrører valutarisici. 
• Det tredje krav vedrører medkontrahent/af-
viklingsrisici. 
• Det fjerde krav vedrører andre risici. 
1.4. Kapitalkrav for kreditinstitutter 
— Alle kreditinstitutter er forpligtede til at afsætte 
yderligere kapital til dækning af valutarisici, såfremt 
den samlede nettovalutaposition overstiger 10 % af 
deres egenkapital. 
— Alle kreditinstitutter skal indføre egne ordninger til 
overvågning og styring af markedsrisici. 
Med hensyn til markedsrisici kan tilsynsmyndighederne 
i hver enkelt medlemsstat vælge mellem følgende to 
alternative metoder: 
— de kan enten fortsat anvende kravene i direktivet 
om solvensnøgletal, 
— eller de kan fastsætte kapitalkrav for kreditinstitut­
ternes korte »aktive porteføljer« (handelsbehold­
ning), der så beregnes efter reglerne i det her foreslå­
ede direktiv i stedet for reglerne i direktivet om 
solvensnøgletal. 
Egenkapital 
For kreditinstitutternes vedkommende anvendes den 
definition af egenkapital, der er fastsat i Rådets direktiv 
89/299/EØF. 
Medlemsstaterne kan imidlertid i henhold til den » akti­
ve portefølje «-option give kreditinstitutterne mulighed 
for at anvende en alternativ definition af » egenkapital«, 
som indebærer en meget højere andel af ansvarlig låne­
kapital, idet der dog er fastsat et loft for denne lånekapi­
tal med hensyn til de krav, som deres aktive porteføljer 
giver anledning til. 
For investeringsselskabernes vedkommende kan med­
lemsstaterne anvende: 
— enten den definition af egenkapital, der er fastsat i 
Rådets direktiv 89/299/EØF, 
— eller en definition, der fokuserer mere på likviditet 
end på solvens; ikke-likvide aktiver fratrækkes såle­
des fuldt ud fra kapitalen, men der gives mulighed 
for at medregne en større ansvarlig lånekapital. 2. Generelle bemærkninger 
I forbindelse med det foreslåede direktivs målsætninger 
betragter ØSU følgende punkter som væsentlige: 
2.1. I direktivforslaget er der lagt vægt på, at bestem­
melserne bør øge, eller i hvert fald ikke forringe, EF's 
tiltrækningskraft som finanscenter. I Den internationale 
Betalingsbank gør man sig for øjeblikket overvejelser i 
forbindelse med kreditinstitutternes valuta- og mar­
kedsrisici. 
Det er formålstjenligt at nå frem til en konvergens 
mellem EF og de internationale instanser, både hvad 
angår de kommende reglers indhold og tidspunktet for 
deres ikrafttræden. 
2.2. Risikoberegningen giver anledning til at rejse 
spørgsmålet om konsolidering, der i øvrigt har været 
genstand for et forslag til Rådets direktiv om tilsyn 
med kreditinstitutter på et konsolideret grundlag som 
erstatning for direktiv 83/350/EØF. Ved behandlingen 
af forsigtighedsrisici bør man efter ØSU's mening an­
vende et konsolideret grundlag. 
Kontrol på et konsolideret grundlag giver mulighed for: 
— at foretage en realistisk og samlet vurdering af de 
risici, koncernen pådrager sig, og af dens egenka­
pital, 
— at sikre lige konkurrencevilkår for kreditinstitutter 
og ikke-kreditinstitutter. 
På denne baggrund mener ØSU, at artikel 3 fra direkti­
vet om solvensnøgletal bør indsættes som artikel 4 bis 
i nærværende direktivforslag, blot med de ændringer i 
terminologien, som er påkrævede. 
2.3. Da forslaget tager sigte på at skabe ensartede 
muligheder for investeringsselskaber, der ikke er kredi­
tinstitutter, og kreditinstitutter (artikel 4, stk. 4), ville 
det være ønskeligt, om disse virksomheder selv kunne 
vælge mellem de tilbudte muligheder under overvågning 
af tilsynsmyndigheden, så valget ikke udelukkende blev 
overladt til sidstnævnte myndighed. 
2.4. De foreslåede krav til startkapital for selskaber, 
der ikke er kreditinstitutter (artikel 3), er lavere end de 
krav, der er fastsat for kreditinstitutter i det andet 
banksamordningsdirektiv. 
Eftersom kreditinstitutterne er mindre specialiserede og 
engagerer sig i en bredere vifte af aktiviteter, har de en 
risikospredning, som der er taget højde for i det andet 
banksamordningsdirektiv, men ikke desto mindre stilles 
der heri krav om større startkapital. ØSU erkender dog, 
at krav om større startkapital vil være en byrde for 
mange investeringsselskaber i visse EF-lande. Sektionen 
frygter endvidere, at krav om større startkapital inden 
for EF kan indebære fordele for ordregivere (vekselerer, 
18.3.91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 69/3 
investeringsrådgivere) fra markeder uden for EF, f.eks. 
New York, hvor startkapitalkravene er meget lempeli­
gere. 
2.5. Andre risici (bilag 5). For visse selskaber, hvis 
faste indirekte omkostninger som følge af deres aktivite­
ter udgør en større del af forpligtelserne, ville det sup­
plerende krav vedrørende dækning af » andre risici« 
udgøre en unødvendig byrde, som er overdrevet stor i 
forhold til de yderligere risici, der her er tale om. Dette 
krav bør derfor mindskes, idet man ændrer beregnings­
grundlaget og/eller ændrer systemet, så det ikke bliver 
et supplement til de øvrige egenkapitalkrav i tilfælde, 
hvor investeringsselskabet råder over en startkapital på 
mere end 5 millioner ECU. 
3. Særlige bemærkninger 
Direktivforslaget omhandler følgende væsentlige risici: 
— positionsrisici i forbindelse med markedsaktiviteter-
ne (bilag 1 og 2), 
— medkontrahent/afviklingsrisici (bilag 3), 
— valutarisici (bilag 4), 
— andre risici (bilag 5). 
Efter ØSU's mening bør de egenkapitalkrav, dette med­
fører, opfylde følgende målsætninger: 
— de skal sikre dækning af de risici, selskabet rent 
faktisk pådrager sig, 
— de skal sikre ensartet behandling af kreditinstitutter 
og ikke-kreditinstitutter, 
— de skal i teknisk henseende svare bedst muligt til 
de instrumenter, selskaberne allerede anvender til 
imødegåelse af risici. 
På baggrund af disse krav foreslår ØSU: 
for valutarisikoens vedkommende (bilag 4): 
— at man definerer andre positioner end dem, der er 
omhandlet i direktivforslaget, og tager højde for 
valutaernes indbyrdes afhængighedsforhold, 
for positionsrisici i forbindelse med værdipapirer (bilag 
log 2): 
— at man i forbindelse med markedsrisiciene anvender 
en analytisk fremgangsmåde, som muliggør en klar 
sondring mellem kreditrisici, og som kan anvendes 
på både kreditinstitutter og ikke-kreditinstitutter, 
— at der indføres en forholdsregel til imødegåelse af 
kreditrisici, der svarer til den forholdsregel, der er 
fastsat i direktiv 89/647/EØF om solvensnøgletal, 
— at der indføres en forholdsregel til imødegåelse af 
renterisici, som baseres på en beregning af positio­
nernes faktiske følsomhed over for renteudsving. I forbindelse med hver enkelt af disse risici foreslår 
ØSU, at der foretages en række ændringer på grundlag 
af følgende betragtninger: 
3.1. Valutarisici 
De regler, der er fastsat til sikring af valutapositionerne, 
tager hverken højde for de strukturelle positioners særli­
ge karakteristika eller for de indbyrdes afhængighedsre-
lationer, der er mellem valutaerne, navnlig de valutaer, 
der deltager i EMS-samarbejdet. 
Dertil kommer, at direktivforslaget åbner mulighed for 
at anvende en tærskelordning. 
Denne ordning indebærer i øvrigt ikke, at kreditinstitut­
ter, der har overskredet tærsklen, er fritaget op til 
tærskelniveauet. Egenkapitalkravene beregnes på 
grundlag af den samlede position, og når først tærsklen 
er overskredet, vil denne beregningsmetode give anled­
ning til konkurrenceforvridning i forhold til de kreditin­
stitutter, som endnu ikke har nået tærskelniveauet og 
dermed er fritaget fra det tilsvarende egenkapitalkrav. 
3.1.1. Problemet med de strukturelle po­
sitioner 
Med de foreslåede vægtningskoefficienter skelnes der 
ikke mellem den strukturelle og den operationelle posi­
tion, som behandles uadskilt og under ét. 
Den strukturelle position defineres som den position, 
der opstår som følge af henlæggelser fra afdelinger i 
udlandet, papirer i datterselskaber og andelsbeviser, 
hvis pålydende værdi er udtrykt i fremmed valuta, men 
som er finansieret i national valuta på grundlag af 
fordringer i fremmed valuta. 
— Den strukturelle position er således baseret på lang­
sigtede investeringer og er som følge deraf sammen­
sat af elementer, der udviser en meget stor valutarisk 
stabilitet. Denne position bør derfor holdes adskilt 
fra den operationelle position, der er baseret på 
mindre stabile elementer, og for hvilken selskaberne 
selv fastsætter et risikoloft. 
— Henlæggelser fra afdelinger og papirer i datter­
selskaber er desuden forbundet med en begrænset 
risiko: 
• fordi afdelinger, der er etableret i udlandet, er af 
varig karakter, 
• for så vidt værdien af disse henlæggelser og værdi­
papirer især er baseret på den formue, de repræ­
senterer, og på deres evne til at give afkast. Even­
tuelle valutakurstab på kapitalhenlæggelser skal 
faktisk opvejes af enhedens evne til at frembringe 
mere eller mindre store driftsoverskud, set i for­
hold til de lokale vilkår, og i den forbindelse 
udgør valutakursen kun én af mange faktorer, 
• eftersom disse afdelinger i udlandet meget ofte 
har investeret deres egenkapital i andre aktiver 
end valuta, og disse aktiver kan være en udmær­
ket beskyttelse mod valutakursudviklingen. 
Nr. C 69/4 De Europæiske Fællesskabers Tidende 18.3.91 
En sådan behandling af den strukturelle position kan i 
øvrigt give anledning til konkurrenceforvridninger på 
flere niveauer: 
— De banker, der råder over et stort internationalt 
net, rammes hårdt. 
— Der er risiko for, at man dermed bremser udviklin­
gen af dette net, og at de europæiske banker så 
mister deres forspring i forhold til konkurrerende 
banker fra tredjelande, hvis disse ikke er underlagt 
de samme bindinger. 
— Endelig må det undgås, at investeringsselskaber, det 
være sig kreditinstitutter eller ikke-kreditinstitutter, 
underlægges bindinger i deres internationale udvik­
ling, som andre brancher ikke er underlagt. 
Af de anførte årsager synes det ønskeligt, at de struktu­
relle positioner ikke inddrages i beregningen af valutari­
sikoen. Direktivforslaget tager i øvrigt kun sigte på 
markedsaktiviteterne, dvs. på de operationelle valuta­
positioner. 
3.1.2. Hensyntagen til valutaernes ind­
byrdes afhængighedsforhold 
I henhold til den fremgangsmåde, Kommissionen har 
valgt, udgør enhver form for valuta en position, og alle 
valutaer behandles ens. 
Der findes imidlertid valutagrupper, inden for hvilke 
der kan noteres meget parallelle udviklingstendenser. 
På det økonomiske plan kan man således gå ud fra, at 
valutaer inden for én og samme gruppe udviser en 
indbyrdes afhængighed, som medfører en mindre grad 
af valutarisiko, end når der er tale om valutaer, der 
ikke er indbyrdes afhængige. Den vigtigste valutagrup­
pe, man kan nævne, er Det europæiske monetære Sy­
stem (EMS), men der findes også andre (f.eks. dollar­
gruppen, den canadiske dollar, yengruppen ...). 
Det er ønskeligt, at der tages højde for disse indbyrdes 
afhængighedsforhold ved beregningen af valutarisi­
koen. 
Det foreslås derfor, at man kalkulerer med et afhængig­
hedsforhold på 90% mellem valutaerne i EMS'en og i 
forhold til ECU'en. Denne procentsats synes rimelig på 
baggrund af de udsving, der er registreret gennem de 
seneste år. 
Direktivet kunne også give medlemsstaternes kompe­
tente myndigheder mulighed for at lade de faste pro­
centsatser udgå til fordel for en (eller flere) sats(er) for 
afhængighedsforholdet, som fastsættes på grundlag af 
en økonomisk beregning, der strækker sig over en rime­
ligt lang periode. 
3.1.3. Egenkapitalen som referencestør­
relse for valutarisikoen 
Det ville være hensigtsmæssigt, om de kompetente myn­
digheder også kunne give kreditinstitutter, der skal 
opfylde kapitalkrav i forhold til deres valutarisiko, tilla­delse til at anvende den definition, der er omtalt i 
bilag 6, stk. 2. 
Med hensyn til valutarisikoen foreslår ØSU derfor føl­
gende ændringer af direktivforslaget: 
Artikel 4, stk. 2, andet punktum, ændres som følger: 
»Dog kan medlemsstaterne kun lade dette krav 
gælde den del af den samlede nettovalutaposition, 
som beregnet i henhold til bilag 4 ikke overstiger 
I bilag 4 tilføjes: 
et nyt afsnit sidst i punkt 3: 
»... Dog skal investeringer i afdelingers henlæggel­
ser, i erhvervelse af datterselskaber, der er investe­
ringsselskaber eller kreditinstitutter, og i erhvervelse 
af andele i sådanne selskaber ikke medregnes«, 
et punkt 3 bis: 
»Af den åbne nettoposition i ECU og i enhver 
valuta, der deltager i EMS-samarbejdet, medregnes 
kun 10 % af beløbet. « 
3.2. Positionsrisici 
3.2.1. Gældsinstrumenter 
3.2.1.1. Positionsrisiko ved gældsinstrumenter 
Den positionsberegning, der er foreslået i bilag 2, kan 
forbedres for de selskaber, der kan anvende et system, 
som afspejler varigheden, forudsat at systemet tager 
højde for medkontrahentrisici. 
Den vægtning, der er foretaget i punkt 2, hvor kredit-
og renterisikoen lægges sammen for ét og samme for­
faldstidspunkt, resulterer i kunstige renterisikopositio­
ner. Dette skyldes følgende faktorer (jf. bilaget med 
taleksemplet): 
— Bestemmelserne om risikoafdækning har en stærkt 
straffende virkning og genspejler ikke selve formålet 
med den renterisikoafdækning, der praktiseres på 
markederne. 
— Anvendelsen af vægtene medfører meget forskellig­
artede egenkapitalkrav for én og samme gruppe af 
operationer, som tjener til indbyrdes risikoafdæk­
ning, alt efter hvilken operation der anses for at 
være afdækningsoperationen. 
Af ovennævnte årsager synes det ønskeligt, at man som 
et supplement til den metode, der er foreslået i bilag 2, 
punkt 2, uddyber den valgmulighed, der er beskrevet i 
bilag 2, punkt 4, idet man foretager en klar sondring 
mellem renterisikoen og kreditrisikoen. 
18. 3. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 69/5 
Den valgte metode ville altså omfatte en klar sondring 
mellem kreditrisiko og renterisiko. 
Kreditrisikoen skulle beregnes på grundlag af de vægte, 
der indgår i beregningen af solvensnøgletallet. 
Summen af de vægtede beløb skulle dækkes af en kapi­
talbeholdning svarende til 2 %. 
Renterisikoen skulle baseres på en beregning af mar-
kedsinstrumenternes følsomhed over for to tilfælde af 
renteudsving: dels følsomheden over for et udsving på 
1 %, når positionernes restløbetid er mindre end et år, 
dels følsomheden over for et udsving på 0,25%, når 
positionernes restløbetid er mere end et år. 
Ved aggregering af renterisiciene for de forskellige valu­
taer, skal der foretages en delvis udligning for valutaer, 
der tilhører én og samme valutagruppe (valutaerne i 
EMS-samarbejdet). 
3.2.1.2 Antallet af løbetidsintervaller i skemaet til be­
regning af obligationspositionerne 
I forbindelse med begge valgmuligheder synes man at 
operere med for mange løbetidsintervaller, uden at det 
dermed bliver muligt at foretage en sikrere risikovurde­
ring. Det ville være ønskeligt, om antallet blev reduce­
ret, eftersom de mangfoldige løbetidsintervaller bevir­
ker, at der fremkommer nye tal i beregningen af egenka­
pitalkravene, hver gang der skiftes fra ét interval til et 
andet. 
3.2.2. Aktier (bilag 2, stk. 5 og 6) 
3.2.2.1. Der skal tages mere udtrykkeligt højde for 
risikoafdækning af aktieporteføljer gennem indekskon­
trakter eller indeksoptioner. 
Det forekommer absolut påkrævet, at risikoafdækning 
gennem aktieafledte instrumenter godkendes fuldt ud. 
Det samme er tilfældet, når det drejer sig om konverti­
ble obligationer. 
3.2.2.2. Ved aktier i investeringsselskaber med vari­
abel kapital og andele i institutter for kollektiv investe­
ring i valutaer og obligationer er der især tale om 
aktiver, der er følsomme over for renteudsving. I direk­
tivforslaget behandles disse instrumenter som aktier, 
hvilket synes ulogisk i økonomisk henseende. De bør 
kunne behandles på særlig vis, da risikoen i dette tilfæl­
de er en renterisiko. 3.3. Deltagelse i emission af gælds- og aktieinstrumen­
ter samt risikokoncentration (bilag 2, stk. 7, 8 
og 9) 
Egenkapitalkravene bør lempes, så man ikke lægger 
hindringer i vejen for garantiforpligtelser på det primæ­
re marked (stk. 8). 
Den nuværende udformning af punkt 9 bør forbedres, 
idet der bør tages højde for emittenternes kvalitet. Det 
synes i øvrigt nødvendigt, at emissioner i lande af 
Organisationen for økonomisk Samarbejde og Udvik­
ling (OECD) og i lande, der har indgået særlige låneaf­
taler med Den internationale Valutafond (IMF) inden 
for rammerne af Den almindelige Låneaftale (GAB), 
fritages for disse bestemmelser. 
3.4. Medkontrahent/afuiklingsrisiko 
(bilag 3, punkt 4) 
Denne risikofaktor bør ikke anvendes i forbindelse med 
afledte OTC-instrumenter, da den allerede indgår i 
vægtningen af markedsrisiciene. 
3.5. Egenkapitalkrav 
3.5.1. Valutarisici (bilag 4) 
Kapitalkravet på 8%, der er fastsat i bilag 4, punkt 1, 
er ikke baseret på en statistisk undersøgelse af de daglige 
valutakursudsving, men synes at være en gentagelse af 
solvensnøgletallet, som snarere vedrører kreditrisikoen 
end valutarisikoen. Kapitalkravet på 8 % synes at være 
klart overdrevet i forhold til den egentlige risiko, hvis 
man tager højde for positioner, der værdiansættes dag­
ligt. Den europæiske norm, der fastsættes, skal under 
alle omstændigheder kunne accepteres på internationalt 
plan. 
3.5.2. Egenkapitalen som faktor i be­
regningen af markedsrisiciene (bilag 
6, punkt 5, underpunkt 2) 
Man bør udelade den bestemmelse, der er fastsat i 
bilag 6, punkt 5, underpunkt 2, ifølge hvilken ansvarlig 
indskudskapital ikke må tilbagebetales, hvis det medfø­
rer, at selskabets egenkapital derefter falder til under 
120% af det samlede kapitalkrav for selskabet. Hvis 
denne formulering gælder det samlede egenkapitalkrav 
for kreditinstitutter (solvensnøgletallet), vil bestemmel­
serne i bilag 6, punkt 2, som tager sigte på en tilnærmel­
se af egenkapitaldefinitionerne for investeringsselskaber 
og kreditinstitutter, miste enhver virkning. 
Nr. C 69/6 De Europæiske Fællesskabers Tidende 18. 3. 91 
I bilag 6, punkt 2, er den fastsatte grænse på 25% af 
den totale egenkapital ved anvendelse af Rådets direktiv 
89/299/EØF i øvrigt for lav. 
4. Konklusion 
For at kunne gennemføre det indre marked i finans­
sektoren inden udgangen af 1992, således som det er 
Bryssel, den 30. januar 1991. 
(!) En »ordinær kontrakt« refererer til en fiktiv statsobligation 
til en konventionel fast rente, uden at der er tale om en 
specifik emission. fastlagt, er det nødvendigt at harmonisere centrale ele­
menter i de forskellige EF-landes forsigtighedsregler. 
Da investeringsselskabernes statutter er meget 
forskelligartede, forekommer det ØSU nødvendigt, at di­
rektivet om deres kapitalgrundlag overholder princippet 
om, at samme form for aktivitet medfører samme form 
for risiko og derfor skal underkastes de samme forsigtig-
hedskrav. 
Det er disse tanker, der ligger til grund for ØSU's forslag. 
Francois STAEDELIN 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
BILAG 
til Det økonomiske of sociale Udvalgs udtalelse 
TALEKSEMPEL 
Bestemmelserne om risikoafdækning har en stærkt straffende virkning og genspejler ikke selve formålet med 
den risikoafdækning, der praktiseres på markederne. 
Direktivet stiller egenkapitalkrav i tilfælde, hvor renterisikoen er dækket helt ind. 
Lad os tage følgende eksempel: 
» Det drejer sig om en værdipapirportefølje, der består dels af statsobligationer lydende på 100 millioner 
ECU og med en restløbetid på 5 år, som er dækket ind ved hjælp af en kort terminsposition på 100 
millioner ECU (aftale indgået med et andet kreditinstitut og med en løbetid på 5 år).« 
Beregning på grundlag af direktivet om kapitalgrundlag 
Statsobligation 2,9% af 100» ordinær terminskontrakt» (l) 2,9% af 100 
Omsætningsgældsbrev 4,9% af 100 renteswap 4,9% af 100 
Nedsættelse af det samlede egenkapitalkrav som følge af afdækningen: 
Statsobligation dækket af terminskontrakt: 150% af 2,9 = 4,35 
Omsætningsgældsbrev dækket af renteswap: 120% af 4,9 = 5,88 
Samlet egenkapitalkrav: (2 x 2,9) + (2 x 4,9) — 4,35 — 5,88 = 5,37 
N.B.: På grundlag af solvensnøgletallet ville beregningen se således ud: 
Statsobligation og terminskontrakt 0 
Omsætningsgældsbreve [(100 x 20%) x 8 %] 1,6 
Swap over 5 år [(100 x 20% x 4 %) x 8 %] x 50 % 0,032 
1,632 
18. 3. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 69/7 
Swap-transaktioner straffes hårdt 
1 tilfælde, hvor en swap dækkes af en anden swap, som ikke indebærer nogen renterisiko, stiller forslaget 
betydelige egenkapitalkrav i forbindelse med markedsrisikoen. 
Risikoafdækning mellem to swaps på 100 millioner ECU, som er indgået med to selskaber, der henhører i 
kolonnen » Andre dele af den offentlige sektor og kvalificerede emittenter«. 
Beregning ifølge direktivet om kapitalgrundlag (beløb i millioner ECU): 
1. Positionsrisiko 
Yder af fast swap-rente 100 x 6,8 % = 6,8 
Modtager af fast swap-rente 100 x 6,8 % = 6,8 
13,6 
Risikoafdækning 
Swap 100 x 6,8 x 120% = 8,16 
Egenkapitalkrav: 
13,6 — 8,16 = 5,44 
2. Afviklings-/leveringsrisiko 
Det antages nu, at markedsværdien for de to renteswaps er ens, men med modsat fortegn, og lig med 
*6,8 millioner ECU (de to renteswaps' følsomhed over for et renteudsving på 1 %): 
[6,8 x (0,5% x 100)J x 2% = 0,146. 
Det samlede egenkapitalkrav er i så fald: 
5,44 + 0,146 = 5,586. 
N.B.: Anvendes solvensnøgletallet, vil beregningen være følgende: 
2 [(100 x 9 x 20 %) x 8 % ] x 50 % = 0,144. 
Differencen mellem de to metoder: 
For udelukkende at dække en medkontrahentrisiko, kræver direktivet om kapitalgrundlag en ekstra egenkapi­
tal på: 
(5,586 — 0,144) = 5,442 for 200 millioner ECU 
hvilket bevirker, at differencen er proportionel med det nominelle beløb for de renteswaps, der dækker 
hinanden. Jo større virksomhedernes renteswap-portefølje er, jo hårdere rammes de altså.