KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
KOM(94) 659 endelig udg. 
Bruxelles, den 11.01.1995 
MOD EN ENERGIPOLITIKI DEN EUROPÆISKE UNION 
Grønbog 
(forelagt af Kommissionen) 

MOD EN ENERGIPOLITIK I DEN EUROPÆISKE UNION 
Indholdsfortegnelse 
I. DEN NYERE UDVIKLING I FÆLLESSKABETS ENERGIPOLITIK 
1.1 Grønbogens mål og arbejdsmetode 
1.2Energipolitikken i dag 
1.3Institutionelle rammer 
1.4Energipolitikkens forbindelse med andre områder 
1.5Afgørende faktorer for energisituationen 
l. 6Energi perspektiver 
l. 7Fællessk~bspolitikker . 
ll.MÅLENE FOR DEN FREMTIDIGE ENERGIPOLITIK 
2.1Den globale konkurrenceevne 
2.2F orsyningssikkerhed 
2.3Miljø 
III.FÆLLESSKABETS HANDLINGSPRIORITETER 
3.1Det indre energimarkeds fortrinsstilling 
3.2Hensyntagen til væsentlige faktorer 
3.30pgaver af almen økonomisk interesse 
3. 4 F orsyni ngssi kkerhed 
2 
3.5Internationalt samarbejde 
3. 6 Mi l j øbeskyttel se 
3.7 , Energieffektivitet 
3.8 Teknologi 
3.9 Fællesskabets rolle 
3 
SAMMENDRAG OG POLITISKE RETNINGSLINJER 
Energi er et centralt element i industrilandenes økonomiske og sociale liv. Betingelserne for 
energiforsyning, -transport, -fordeling og ~forbrug interesserer følgelig samtlige borgere og 
virksomheder. 
Den er ligeledes en af de grundlæggende faktorer for udvikling i de lande, der befinder sig 
i en overgangssituation, eller er ved at blive industrialiserede, og følgelig indirekte for deres 
politiske stabilitet. 
Fastlæggelsen af en energipolitik, uanset niveauet, involverer særdeles komplekse faktorer, 
krav og interesser, der bevirker, at enhver beslutning på dette område nødvendigvis må baseres 
på en vurdering af de prioriteter, som disse faktorer, krav og interesser skal tildeles. 
*** 
Udarbejdelsen af en grønbog om Det Europæiske Fællesskabs energipolitik forekom at 
være den mest hensigtsmæssige arbejdsmetode, idet dens udarbejdelsesproces gør det muligt 
for alle interesserede parter at bidrage til debatten. 
Virksomhederne spiller, hvad enten de er energiproducenter eller -forbrugere eller begge dele, 
klart en central rolle i energimarkedets funktion, og energiprisen spiller en vigtig rolle i 
industriens konkurrenceevne. Virksomhederne påtager sig de politiske, finansielle og tekniske 
risici forbundet med de krævede investeringer. Borgerne berøres på arbejdet eller i deres 
hverdag af valget af brændsel og af betingelserne for energianvendelse. Virksomhederne, 
arbejdstagerne og borgerne bør derfor have mulighed for at bidrage til debatten gennem deres 
organisationer og repræsentanter. 
Uanset de enkelte medlemsstaters energiressourcer og energibalancer står Det Europæiske 
Fællesskab som helhed over for de samme udfordringer med hensyn til industriens konkur­
renceevne, forsyningssikkerhed og miljøbeskyttelse (med som udgangspunkt gennemførelsen 
af det indre energimarked, der i øvrigt giver disse udfordringer en fællesskabsdimension). 
Fællesskabets energipolitik skal imødekomme· disse udfordringer og sikre den bedst mulige 
udnyttelse af diversiteten i de nationale og regionale forhold til fordel for Fællesskabet som 
helhed. 
*** 
4 

GRØNBOGENS MÅL 
Grønbogen skal give de europæiske institutioner de oplysninger, der er nødvendige for 
at vurdere, om Fællesskabet eventuelt bør spille em større rolle på energiområdet. 
Grønbogen præsenterer de vigtigste udfordringer, som Fællesskabet vil blive stillet overfor 
i de kommende år (Bilag A), og navnlig udfordringerne inden for energiindustriens forskellige 
sektorer. Den behandler de problemer, der følger af den geopolitiske situation, og nødvendig­
heden af økonomisk og social samhørighed samt miljøbeskyttelseskrav. Endelig kommer den 
ind på de vigtigste udviklingstendenser, såsom de teknologiske forandringer. 
Grønbogen støtter sig på en situationsanalyse og perspektiverne inden for energiområdet 
(Bilag B). Den nærmere fastsættelse af en energipolitik i Fællesskabet og dennes iværksættelse 
må hvile på et fælles syn på de udfordringer, som i løbet af de kommende 20 år vil påvirke 
betingelserne for forsyning, produktion og forbrug af energiprodukter. Kommissionen vil 
basere sin indsats på en analyse af energi problematikken, der indebærer høring af industriens 
aktører, forbrugerne, forskningscentre og de nationale administrationer og bred enighed mellem 
partnerne. Ved organiseringen heraf må der tages hensyn til de beføjelser, der er tillagt 
Fællesskabet, og man må udnytte den analysekapacitet, der findes i Europa. 
I denne grønbog analyseres endelig Fællesskabets nuværende ansvar på energiområdet (Bilag 
C). 
ENERGIPOLITIKKENS KRAV 
I grønbogen analyseres ligeledes målene for Fællesskabets energipolitik forhold til de 
konstaterede udfordringer. 
Disse mål synes klare; det drejer sig om at forvalte faktorerne på en måde, der sikrer, at de 
individuelle og industrielle brugeres behov opfyldes billigst muligt og på vilkår, der garanterer 
forsyningssikkerhed og miljøbeskyttelse. Men gennemførelsen af disse mål kan få modsatret­
tede virkninger. Vanskeligheden består således i at finde frem til en ligevægt, der bedst muligt 
opfylder disse krav. I grønbogen drøftes måderne for en afbalanceret opfyldelse af de tre mål 
inden for et europæisk integreret marked. 
Sideløbende vil grønbogen bidrage til at definere en ny ramme for sektoren under hensyntagen 
til de igangværende forandringer og til økonomiens samlede konkurrencemæssige krav. 
Grønbogen indgår således -navnlig på grund af visse aspekter såsom skabelsen af en smidig 
og mere effektiv ramme for energisektoren eller en fiskal struktur, der er mere gunstig for 
miljøbeskyttelse og beskæftigelse- i den debat, der blev indledt med Kommissionens hvidbog 
om konkurrenceevne, vækst og beskæftigelse. 
*** 
5 
POLITISKE RETNINGSLINJER 
Denne grønbogs udarbejdelsesproces har gjort det muligt at påvise et vist antal mangler og 
utilstrækkeligheder i den nuværende situation og at udlede de politiske retningslinjer, der på 
længere sigt skulle kunne muliggøre en forbedring heraf. 
Der kan udledes følgende fire retningslinjer: 
(l} Der er klart behov for en styrkelse af dialogen og samarbejdet mellem beslutnings­
tagerne og aktørerne inden for Fællesskabets energipolitik. Uafhængigt af Fælles­
skabets beslutningsproces er der behov for fælles valg af politiske prioriteter på fæl­
lesskabsplan og på nationalt plan, der bør baseres på en dialog og et samarbejde. Her 
mangler dog de nødvendige rammer og mekanismer. 
Formålet med dialogen og samarbejdet skal være at bidrage til at opnå konvergens 
mellem de nationale politikker og fællesskabspolitikkerne. Uformelle mekanismer kan 
ikke i dette tilfælde give de politiske og juridiske garantier (herunder gennemsig­
tighed), der er nødvendige på grund af inddragelsen af fællesskabsdimensionen i 
energi pol i tikken. 
(2) For det andet skal de nationale og Fællesskabets energipolitikker ses i deres 
helhed, idet deres effektivitet opstår gennem deres sammenhæng, og et stort antal af 
de faktorer, der påvirker disse politikker, er af tværnational art. 
Dette gælder først og fremmest det indre markeds funktion. Gennemførelsen af det 
indre marked, der tager sigte på at styrke konkurrenceevnen ved indførelse af konkur­
rence i de sektorer, hvor der fortsat er monopoler, skal finde en ligevægt i 
opfyldelsen af fælles krav vedrørende forbrugerbeskyttelse, forsyningssikkerhed og 
miljøbeskyttelse. 
I den sammenhæng vil det være nødvendigt at drage konsekvenserne af en klarere 
sondring i visse medlemsstater mellem reguleringsansvar og ansvar for forvaltning 
af nettene med henblik på at kunne tilrettelægge et samarbejde på fællesskabsplan 
mellem reguleringsmyndighederne for at bevare en fælles opfattelse af begrebet almen 
økonomisk interesse. 
Men det gælder også brændslernes indbyrdes afuængighed. Man kan kun på passende 
vis. dvs. med rimelige politiske og økonomiske omkostninger. imødekomme 
forsyningssikkerhedskravene. hvis man anlægger en global synsvinkel. 
Fællesskabets udenrigspolitik bør Qgd omfatte energiforsyningssikkerheden. For­
syningsanliggender indgår dels generelt i de verdensomspændende økonomiske og 
handelsmæssige relationer, som Fællesskabet er ansvarligt for, og dels i de virksom­
heders strategi, der handler inden for rammerne og inden for et integreret indre 
marked. 
(3) Med hensyn til rammerne for Fællesskabets indsats viser analysen, at der er 
problemer med sammenhængen mellem de forskellige instrumenter på grund af 
manglende klarhed i fastsættelsen af Fællesskabets energipolitiske ansvar. 
6 
Det energipolitiske ansvar anerkendes på kul-og kerneenergiområdet Derimod tager 
· Rom-traktaten ikke højde for solidaritet inden for de andre energikilder. 
l 
(4) Endelig understreger analysen med hensyn til miljø, at vi står over for to grund-
læggende udfordringer, nemlig dels de klassiske forureningsformer og dels risikoen 
for klimaændringer som følge af emission af drivgasser, for hvilke ansvaret er 
proportionalt med anvendelsen af fossil energi. 
Med hensyn til de klassiske forureningsformer har Unionen allerede gjort store 
fremskridt, og nye forholdsregler vil gradvist træde i kraft. Tilsvarende initiativer i 
tredjelande har en betydelig og stigende interesse, i det omfang mulighederne for 
energibesparelser og foren bedre energieffektivitet er større i disse lande end i in­
dustrilandene, hvilket berettiger en samarbejdsindsats på energiområdet til gensidig 
fordel. 
Samarbejdet kan derfor ikke kun have til formål at iværksætte aftaler, overføre 
teknologisk ekspertise eller finansiere ·projekter. 
Samarbejdet bør også støtte disse landes bestræbelser på at forbedre konkurren­
ceevnen, forsyningssikkerheden og miljøbeskyttelsen. Det bør endvidere øge deres 
evne til at løse energiproblemerne, uden at det går ud over den økonomiske 
udvikling. 
*** 
7 
I. DEN NYERE UDVIKLING I FÆLLESSKABETS 
ENERGIPOLITIK 
1.1. Grønbogens mål og arbejdsmetode 
l. Grønbogen behandler vigtige forandringer i Fællesskabets juridiske, institutionelle og 
økonomiske miljø: 
Siden den l. januar 1993 har de europæiske virksomheder handlet på et indre marked, 
med fri bevægelighed for varer, tjenesteydelser, kapital og personer. Energivirksom­
hederne kan ikke holde sig isoleret i forhold til denne realitet, men Fællesskabet skal 
ved anvendelse af Traktatens regler fremme udnyttelsen af Fællesskabets markeds­
dimension gennem virksomhederne og forbrugerne af energiprodukter under 
hensyntagen til de almindelige samfundsinteressers krav; 
Kommissionen har forpligtet sig til på regeringskonferencen i 1996 med henblik på 
revision af traktaterne at forelægge en rapport om eventuel indføjelse af specifikke 
energibestemmelser i traktaterne; 
energisektoren går ind i en periode med dybtgående forandringer, der præges af det 
Europæiske Fællesskabs stigende energiatbængighed, miljøbeskyttelseproblemer, der 
er affødt af det stigende energiforbrug, og endelig af de geopolitiske ændringer, der 
påvirker såvel Fællesskabets forsyning som udviklingen i forbruget; 
endelig fastsætter traktaten om Den Europæiske Union i artikel 2 som mål en 
bæredygtig og ikke-inflationær vækst, der respekterer miljøet; et mål der ikke vil 
undlade at få betydelige konsekvenser for energipolitikken. 
2. Den brede debat, der er åbnet ved offentliggørelsen af nærværende grønbog, hvis redaktion 
allerede har draget nytte af dybtgående drøftelser med de nationale administrationer, 
industriens aktører og arbejdsmarkedets parter\ vil gøre det muligt for Fællesskabet at opstille 
nye energipolitiske mål, der vil tjene som referenceramme til Fællesskabets og medlemsstater- · 
nes aktioner. 
Desuden vil den gøre det muligt at vurdere ansvarsfordelingen mellem fællesskabsplan og 
nationalt og regionalt plan, samt mellem de offentlige myndigheder og virksomhederne. 
Grønbogen omfatter de holdninger, der er meddelt afUNICE, IFIEC, CES OG CEEP, EUROPIA. 
E&P FORUM, UPEI, CEPCEO, COGEN Europe, Association Europeenne de Gaz de Petrole 
liquefie, EUROGAZ og EURELECTRIC samt FORATOM·. 
8 
Forberedelsen af denne grønbog har ligeledes draget fordel af bidraget fra Det Økonomiske 
og Sociale Udvalg, der i 1993-94 har tilrettelagt en række høringer med henblik p! 
udfærdigelse af en udtalelse på baggrund af rapporten præsenteret af hr. Gafo Fernandez2• 
3. På baggrund af denne debat vil Kommissionen i 1995 udfærdige en hvidbog, der skal være 
Fællesskabets arbejdsprogram på energiområdet Dette arbejdsprogram skal på den ene side 
tage sigte på at mobilisere de eksisterende aktionsinstrumeRter for at bidrage til gennem­
førelsen af de energipolitiske mål, og på den anden side fremme samarbejdet mellem 
medlemsstaterne og sektorens virksomheder. 
1.2 Energipolitikken i dag 
4. På energiområdet er Fællesskabet opbygget gennem EKSF-og Euratom-traktaterne. Først i 
1974 opstod· nødvendigheden af en energipolitisk strategi3. Generelt set har målet med 
energipolitikken været at begrænse oliekrisernes konsekvenser. 
I 1983 fandt Rådet, at en nærmere fastsættelse af fælles energimål udgør en af Fællesskabets 
opgaver og understregede nødvendigheden af en koordinering i Fællesskabet, styrkelse af de 
nationale aktioner og iværksættelse af specifikke fællesskabsaktioner. 
I 1986 vedtog Rådet en strategi baseret på horisontale og sektorbestemte mål4 frem til 1995; 
de aktioner, der er blevet udført på fællesskabsplan, men også individuelt af medlemsstaterne, 
har gjort det muligt at gå videre i den retning, der er opstillet for de horisontale mål. Til 
gengæld har de sektorbestemte mål for olie ikke kunnet nås på grund af de økonomiske 
ændringer, navnlig prisfaldet i 1986, udviklingen på energimarkederne og de store ændringers 
energirelaterede konsekvenser, såsom bevidsthed om behovet for miljøbeskyttelse. Endelig er 
der for de vedvarende energier fastsat kvantitative mål for år 2005 i AL TENER-programmet5 
1.3 Institutionelle rammer 
5. Energipolitikken skal udvikles inden for meget forskellige institutionelle r~mmer\ mens de 
forskellige brændslers produktion og marked afhænger meget af hinanden. For eksempel 
påvirkes elektricitetsproduktionen af aktionerne for kul og kerneenergi inden for rammerne af 
EKSF-og Buratom-traktaterne og af de disponible instrumenter i EF-traktaten med hensyn til 
kulbrinter og vedvarende energier. 
2 
3 
5 Udtalelse fra Energisektionen om nukleare anliggender og Det Økonomiske og Sociale Udvalgs 
forskning vedrørende energipolitikken i Fællesskabet- dokument CES 919/93 af 3. august 1994 
Rådets resolution af 17. september 1974 om en ny strategi for Fællesskabets energipolitik, EFT C 
153 af 9. juli 1975. 
Rådets resolution af 16. september 1986 om nye energipolitiske mål og konvergensen mellem 
.. medlemsstaternes politikker -EFf 86 C 241/0 l 
Rådets beslutning af 13. september~ EFT 235 af 18. september 1993, s. 41 
9 
6. EKSF-traktaten har oprettet et fælles marked for kul og stål med fælles mål og fælles 
institutioner~ disse mål omfatter nødvendigheden af at sikre forbrugerne lige adgang til pro­
duktionskildeme~ virksomhederne tilskyndes til at forbedre deres produktionskapacitet og 
fremme udviklingen af den internationale samhandel. Nogle fremgangsmåder anerkendes som 
uforenelige med fællesmarkedet: For eksempel afgift på ind-og udførsel eller forholdsregler, 
som medfører forskelsbehandling, eller restriktive foranstaltninger. I dag er statsstøtte alene 
tilladt i EKSF-traktatens artikel 95, hvis den bidrager til at fremme en økonomisk levedygtig 
udvikling med det mål at udmunde i formindskelse af støtten, løse sociale og regionale 
problemer skabt af et aktivitetsfald i produktionsenhederne eller at hjælpe kulindustrien til at 
vedtage beskyttelsesnormer vedrørende miljøet. 
7. Buratom-traktaten tager sigte på at forene den individuelle indsats og lette udviklingen af en 
stærk kerneenergiindusti ved at støtte investeringerne i medlemsstaterne: Periodisk offent­
liggørelse af programmer af vejledende karakter afspejler dette mål. Det samme gælder for 
forskningsbestemmelser, udbredelse af viden, sundhedsbeskyttelse, forsyning gennem 
Agenturet, sikkerhedskontrol (garanti om fredelig udnyttelse), kontrol af pålidelighed og for­
bindelserne udadtil. For nylig er Buratoms finansielle instrument udvidet til at omfatte 
eventuelle lån beregnet til forbedring af kerneenergiindustriens sikkerhedsgrad og -effektivitet 
i visse Østlande. 
8. Bestemmelserne i unionstraktaten, der indvirker på .energisektoren, angår især det indre 
markeds funktion, herunder konkurrencereglerne, økonomisk og social samhørighed, 
gennemførelse af det transeuropæiske net, handelspolitik, samarbejde med tredjelande, 
miljøbeskyttelse, forskningspolitik og forbrugerpolitik. 
1.4 Energipolitikkens forbindelse tned andre områder 
9. Energipolitikken kan ikke udvikles uafhængigt af Fællesskabets andre politikker og 
aktionsområder: 
-Udarbejdelsen af Kommissionens hvidbog om en fælles transportpolitik6 vil påvirke 
olieforbruget ved en bedre organisation af infrastrukturerne og deres anvendelse~ 
-Hvidbogen om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse tager sigte på at give energisek­
toren7 et smidigere og mere effektiv ramme med hensyn til reguleringer; 
-Meddelelsen om industriens konkurrenceevne8, der fastsætter handlingsprioriteter med 
henblik på en bedre markedsfunktion og immaterielle investeringer, får indvirkning på 
miljøet for såvel de energiproducerende som de energiforbrugende virksomheder ved 
fremme af blandt andet en vedvarende FTU-indsats og større konkurrenceåbning. 
6 KOM(92) 494 endelig udg. 2. december 1992 
7 KOM(93) 700 endelig udg. af 5. december 1993 
8 KOM(94) 319 endelig udg. af 14. september 1994 
IO 
1.5 Afgørende faktorer for energisituationen 
l O. Energiområdet er atbængigt af de nyere udviklinger på flere områder, hvilket omhandles i 
bilag A til dette dokument. Det er især meget afhængigt af den geopolitiske situation, idet 
energi er et gode, hvis produktion og handel er af international karakter, enten på grund af de 
intervenerende parter (multinationale virksomheder, regeringer ... ), eller på grund af beliggen­
heden af de ressourcer, der udnyttes. 
11. Energimarkederne har meget specifikke karakteristiske træk, der afhænger af brændslernes art, 
den industrielle organisation og særlige problemer inden for hver sektor. For eksempel lider 
kul i Fællesskabet under manglende konkurrenceevne i forhold til importeret kul. Gas-og 
elektricitetssektoren er ikke åben nok over for konkurrence. Kerneenergien lider under 
manglende samstemmighed. De vedvarende energier bidrager navnlig til den dobbelte 
problematik i det stigende forbrug og den mindre indvirkning på miljøet~ men disse gavnlige 
træk er imidlertid stadig begrænsede på grund af deres udvikling~niveau. 
Det har alligevel vist sig, at den økonomiske og tekniske udvikling bidrager til en større 
markedsintegration, hvilket gør J:}1arkedsfunktionens overensstemmelse med traktatens 
bestemmelser mere påkrævet. 
12. Medlemsstaterne har udviklet energipolitikker, der er kraftigt prægede af deres energi ressour­
cer. Energibalancerne, der er fremkommet på baggrund heraf, viser forskellene. Denne 
situation, der langt fra er en ulempe, rummer muligheder. Der er faktisk i disse energipoli­
tikker enighed om nogle store målsætninger, såsom indsats for at opnå kildespredning, fremme 
af markedsreglerne, styrkelse af energi effektiviteten ... og den efterlader mulighed for en 
varieret og afbalanceret energibalance mellem flere energikilder på fællesskabsplan. 
13. Energiområdet er meget afhængigt af den teknologiske udvikling. Denne indvirker på 
forsyningssikkerheden, således som det illustreres af de fortsatte bestræbelser på at udnytte 
kulbrintereserverne i Nordsøen på grund af teknologiske fremskridt, da olieprisen faldt til 
næsten det halve i 1986. Teknologien er også en faktor af afgørende betydning for mil­
jøbeskyttelsen og energieffektiviteten, og teknologiens udbredelse til udviklingslandene kan 
i betragtning af vækstperspektiverne for energiforbruget i disse lande være en faktor af 
afgørende betydning. Endelig giver det teknologiske niveau på energiområdet, navnlig i 
Fællesskabet, en betydelig mulighed for erhvervelse af markedsandele i Fællesskabet, eller 
udenfor, og til udviklingen af en sammenhængende industripolitik. 
14. Med få undtagelser giver energikilderne problemer med indvirkning på miljøet i alle de 
handlinger, der muliggør produktion, transport og anvendelse. Vanskelighederne kan være 
specifikke for energitypen: For eksempel radioaktivt affald eller svovl emissioner. Men de kan 
også gå på tværs, såsom C02-emissionerne, der stammer fra anvendelse af flere energikilder 
(kul, olie, gas). Det står følgelig fast, at man ikke kan opnå en teknisk og økonomisk 
udvikling på energiomradet under sunde vilkår uden integration af miljøbeskyttelse og en 
global strategisk indfaldsvinkel. Det er garantien for aktionens effektivitet og for hensynet til 
borgernes betænkeligheder, der belyses i opinionsundersøgelserne. 
15. Ikke alle Fællesskabets regioner befinder sig på samme niveau. De økonomisk dårligst stillede 
områder er især mere atbængige af import end gennemsnittet af Fællesskabet. Styrkelse af 
infrastrukturer, nye fremskridt inden for energieffektivitet og anvendelse af vedvarende 
energier ville gøre det muligt at ændre de regionale asymmetrier ved at tilbyde den 
økonomiske udvikling gunstige vilkår og bidrage til egnsplanlægning. 
11 
1 
l. 6. Energiperspektiv er 
16. Energipolitikken skal tage hensyn til energiperspektiveme, fordi beslutningerne på grund af 
de store investeringer, der skal gennemføres inden for såvel pro~uktion som transport, først 
viser deres virkning på mellemlang sigt og derfor skal foregribe udviklingen i energisektoren. 
Af den grund skal såvel virksomhederne som staten betragte Yndersøgeisen af energiperspek­
tiverne som en væsentlig del af energipolitikkens iværksættelse. 
På baggrund af gennemførte undersøgelser i 1992 har Kommissionens tjenestegrene sammen 
med sektorens organisationer, universitetsforskningscentre og de nationale administrationer 
udviklet en permanent vurdering af energi perspektiverne, hvis hovedlinjer opridses i bilag B. 
Alle arbejder udført af Kommissionen og af andre internationale organisationer og industrien 
bekræfter, at energipolitikkens drivkraft findes såvel i den demografiske udvikling, i ændret 
brugeradfærd, det økonomiske aktivitetsniveau, sektorens organisation og endelig i de 
teknologiske udviklinger. 
17. I bilag B behandles resultatet af arbejdet, der primært vedrører De Tolv, men næppe ændres 
ved optagelse af nye medlemsstater. De vigtigste resultater består sammenfattet af følgende 
elementer: 
Den største vækstrate i forbruget vil være i udviklingslandene frem til år 2020. Disse 
lande vil kunne stå for mere end halvdelen af den samlede efterspørgsel og C02-
emissionerne; 
De teknologiske ændringer vil kunne begrænse vækststigningen i forbruget i de 
udviklede lande på grund af en større energi effektivitet, men disse ændringer vil ikke 
gøre det muligt at udtømme energieffektivitetsreserverne; 
Den fysiske rådighed over energi ser ikke ud til at skulle skabe problemer frem til 
år 2020; brændslernes balance vil imidlertid kunne påvirkes kraftigt af de miljø­
mæssige, teknologiske, geopolitiske og fiskale usikkerheder; 
' Fællesskabet vil opleve en langsom stigning i forbruget (l% pr. år), men efter-
spørgselsstrukturen vil kunne udvikles kraftigt til fordel for olie og gas. Mil­
jøbeskyttelse vil kunne fremme væksten i gasforbruget, der kunne nå op på 60% 
inden år 2020; 
Fællesskabets energiafhængighed kunne stige fra det nuværende niveau -ca. 50o/o -og 
nå op på 70% i år 2020. Afhængigheden i gassektoren vil stige hurtigst; 
Udviklingen af alle bestanddelene i energiudbuddet er ikke forudsigelig på grund af 
de mange variabler, der kan· få indflydelse, men det er indlysende" at energi­
efterspørgslen vil ændres. Individets forbrug til behov i forbindelse med bolig, kontor 
eller bil vil få stadig større indflydelse på efterspørgselsstrukturen. Den traditionelle 
sværindustri, der forbruger megen energi, vil komme til at spille en mind 
re rolle;-Gennemførelsen af det indre energimarked bør føre til mindre omkostninger 
for de endelige brugere og til et større valg af energier for de økonomiske aktører~ 
12 
Der vil komme en stigende indbyrdes afhængighed mellem Vesteuropa, som 
storforbruger af energi, og de nærmeste naboer: Rusland, Mellemøsten og Nordafrika, 
der er store energi eksportører. 
l. 7 Fællesskabspolitikker 
18. Fællesskabet har et ansvar på energiområdet Ansvaret udøves ved iværksættelse af de 
instrumenter, der er foreskrevet i traktaten. Selv om disse instrumenter ikke er integrerede i 
en individualiseret energipolitik i traktaten, bør de alligevel anvendes med effektivitet og 
sammenhæng for øje. Bilag C indeholder detaljer om anvendelsen af disse forskellige 
politikker og de allerede konstaterede virkninger på energiområdet 
19. Det er indlysende, at to fællesskabspolitikker indtager en fremtrædende position i energisek­
toren. Det drejer sig for det første om etableringen af det indre energimarked gennem 
ophævelse af offentlige og private barrierer og indførelse af fælles regler. Denne politik tager, 
i overensstemmelse med reglerne om det indre marked fastsat i fællesakten, sigte på at sørge 
for tilstrækkelig og billigst mulig energi til den endelige bruger, hvad enten der er tale om 
industrier, der forbruger megen energi, eller forbrugerne. De forventede økonomiske fordele 
ved det indre marked er følgelig en vigtig faktor for en forbedring af Fællesskabets 
økonomiske konkurrenceevne. Det indre energimarked skal gennemføres, navnlig i gas og 
elektricitetssektorerne, og harmoniserings- og standardiseringsprocessen skal følges aktivt op 
for at sikre fri konkurrence. 
20. For det andet optager politikken vedrørende forbindelserne udadtil en væsentlig plads, idet den 
kan få indflydelse på rådighed over energi fra eksterne kilder, som Fællesskabet er afhængigt 
af med ca. 50% til dets forsyning. De forskellige disponible samarbejdsinstrumenter og 
handelspolitikken, hvis rolle stiger på grund af internationalisering af markederne, bevarer 
deres betydning i denne sammenhæng. 
21. Endvidere stiller de eksisterende politikker finansielle interventionsinstrumenter til rådighed 
for energipolitikken. Det er navnlig tilfældet med FTU-støtteprogrammer, såsom rammepro­
grammet eller programmerne til fremme af teknologier vedrørende ikke-nukleare energier. Det 
er også tilfældet med de finansielle instrumenter, der optræder inden for regionspolitik og den 
økonomiske og sociale dimension. 
22. Endelig tillader fællesskabspolitikkerne at intervenere inden for reguleringsområdet 
Miljøpolitikken (direktiv om store forbrændingsanlæg), standardisering og specifikke 
energiinstrumenter som led i SAVE-og AL TENER-programmerne vidner herom. 
13 
l II. MÅLENE FOR DEN FREMTIDIGE ENERGIPOLITIK 
23. Unionstraktaten fastsætter i afsnit I (art. B) og i artiklerne 130A og 129B, stk. 2, nogle mål, 
der bestemmer rammerne for politikken, ligeledes i en:ergisektoren: 
-Fremme "afbalancerede og varige økonomiske og sociale fremskridt, navnlig gennem 
etableringen af et område uden indre grænser... og ved oprettelsen af en økonomisk og 
monetær union". Rådighed over billigst mulig energi og under bedste vilkår bestemmer 
dette økonomiske fremskridt og styrkelsen af Fællesskabets samlede konkurrenceevne. 
Konvergensen mellem energipolitikkerne udgør en konvergensfaktor for de økonomiske 
politikker, som reaktionerne på de forskellige oliekriser modsætningsvis har illustreret. 
-Det økonomiske og sociale fremskridts "varige" karakter, der ønskes i traktaten, går via 
integration af den miljømæssige dimension i de andre politikker. Men betingelserne for 
anvendelse af energi vil bestemme denne dimension; energipolitikken bør, samtidig med 
at opretholde de økonomiske balancer, bidrage til miljøbeskyttelse såvel j Fællesskabet som 
i udviklingslandene. 
-Bekræftelsen af Unionens identitet i internationale sammenhænge "især gennem 
iværksættelsen af en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik" får også indvirkning på 
energisektoren, der ligger på de internationale økonomiske og politiske relationers korsvej. 
Energi er reelt en sikkerhedsfaktor i Fællesskabet, idet den stabiliserer de politiske og 
økonomiske relationer med de producerende lande og sikrer transit. 
-Styrkelse af den økonomiske og sociale samhørighed og øområders, indlandsområders og 
randområders adgang til de transeuropæiske net skal komme til udtryk i de energipolitiske 
aktioner, idet energien er en faktor for økonomisk og social samhørighed, således som det 
modsætningsvis er illustreret ved prisforskelle og forskelle i energiintensitet i disse områder 
i forhold til FreJlesskabets centrale områder. 
24. Den nærmere fastsættelse af målene med Fællesskabets energipolitik skal indgå i disse 
generelle rammer. Under hensyntagen til subsidaritetsprincippet imødekommer disse mål to 
krav: 
-Fællesskabet råder over mange instrumenter, der direkte og indirekte påvirker energipoli­
tikkerne og skal anvendes i tråd med de fælles energimål; 
-Fællesskabets opgave er at imødegå forvridninger som følge af medlemsstaternes mod­
stridende politikker; disse fælles mål skal tillade den størst mulige konvergens mellem de 
nationale politikker. 
14 
2 .l Den globale konkurrenceevne 
Forbedring af konkurrenceevnen skal være enhver energipolitiks drivkraft, fordi 
* den giver sektorens virksomheder den internationale dimension, der kræves for 
forsyningssikkerhed; 
* den sikrer udviklingen af hele økonomien. 
Konku"enceevnen forbedres gennem 
* det indre markeds gode funktion; 
* begrænsning af regulerende byrder; 
* bedre udnyttelse af økonomisk bæredygtige forbedringer af energieffektiviteten. 
25. Selv om energien sammen med udviklingen i servicesektoren i de vestlige økonomier og med 
indsatsen for at reducere energiintensiteten i Fællesskabet udgør en stadig mindre betydnings­
fuld del af BNP, bevarer den en strategisk plads i økonomiernes funktion på lige fod med 
samtlige råmaterialer. Det skal imidlertid bemærkes, at den stigende udvikling i den inter­
nationale samhandel og økonomiernes gensidige afhængighed stadig relativiserer denne 
strategiske faktor. Det står alligevel fast, at forsyning af nogle brændsler er svækket på grund 
af visse producenters situation, og som følge heraf afhænger Europas økonomiske udvikling 
af stabile relationer med disse leverandører. 
26. Fællesskabets samlede nettobeløb for energiimport udgør nu mindre end 1,5% af BNP, og 
består primært i import af olieprodukter. Dette forholdsvis lave niveau er resultat af 
udviklingen i energieffektiviteten, der er steget med 25% siden 1970, og reduktionen på mere 
end 50% af afhængigheden i forhold til importeret olie og olieprodukter. Vore økonomier er 
derfor meget mindre sårbare end for 20 år siden over for prisstigninger på importeret energi. 
I henhold til økonomiske undersøgelser efter Golfkrigen kunne en fordobling af den pris, som 
Fællesskabet betaler for sin importerede olie, få betydelig negativ indvirkning på økonomien, 
især hvis fordoblingen ikke ledsages af foranstaltninger, der udjævner denne stigning i andre 
økonomiske faktorer (lønninger, ... ), og hvis de makroøkonomiske politikker er forskellige 
inden for Fællesskabet9.Den sidste faktor viser klart det bånd, der forener konvergensen 
mellem de økonomiske politikker i sammenhæng med EF-traktaten og konvergensen mellem 
energipolitikkerne. 
Indvirkninr på makroøkonomien 
27. Betragtet som en produktionsfaktor bidrager energi til det Europæiske Fællesskabs globale 
konkurrenceevne. Imidlertid måles den globale konkurrenceevne ikke alene i industriens 
produktivitet, men også i borgernes velvære. Dette velvære afhænger klart af miljøkvaliteten 
og af de økonomiske og industrielle aktiviteters energi intensitet, men ligeledes af billigst mulig 
energi, der er en betingelse for· industriens konkurrenceevne. Det tjener intet formål at reducere 
energiens andel i de økonomiske aktiviteter, hvis det sker på bekostning af jobskabelsen. 
9 Europæisk Økonomi, nr. 46 
15 
28. Energi er ligeledes en vigtig faktor for den globale konkurrenceevne. I den forbindelse må 
man bemærke rapporten fra European Round Table oj Industrialisis fra november 1994, der 
konkluderer, at den europæiske industris energiomkostning ligger 30% højere end i USA, og 
understreger de sammenlignelige fordele, der kunne følge af en liberalisering af det 
europæiske energimarked. 
Energiens andel i Fællesskabets samlede konkurrenceevne, bestemmes af to uatbængige 
faktorer, nemlig rådighed over energi i forskellige former og dens pris. 
De to oliekriser i 1973 og 1980 har vist, at den makroøkonomiske konsekvens af en 
voldsom prisstigning kan være meget vigtig. De forskellige og ikke-koordinerede tiltag fra 
medlemsstaternes side efter disse eksterne omvæltninger har forværret de økonomiske 
vanskeligheder i betydelig grad. Det Europæiske Fællesskab er først i 1994 i en lignende 
situation som i 1973 på grund af forskellige faktorers udvikling: Reduktion af olieatbæn­
gigheden, formindskelse af energiintensiteten, stigning i den indenlandske produktion på 
grund af udvindingerne i Nordsøen. 
Imidlertid medfører ændringer i energiudbud og -efterspørgsel prisbevægelser på 
verdensmarkedet. I den forbindelse spiller olieprisen en afgørende rolle, idet den påvirker 
prisdannelsen på de andre energimarkeder. Det er først på mellemlang eller lang sigt, at 
andre energikilder kan overtage denne rolle, på betingelse af at deres anvendelse er til­
strækkeligt udbredt. 
29. Set ud fra et makroøkonomisk synspunkt er der to væsentlige faktorer: 
-Først og fremmest fører ændringer på energipriserne til ændringer i energiens bidrag til 
produktiansprocessen. Erstatningsvirkningerne svækker generel t energiomkostningernes ind­
virkning; økonomien vender sig-således mod andre produktionsfaktorer og forbedrer på den 
måde energieffektiviteten og bidrager til dannelsen af nye markeder til fordel for 
industriens konkurrenceevne. 
-Prisstigningen udmunder, idet en betydelig andel af den anvendte energi importeres, altid 
i et tab i den disponible realindkomst. I det tilfælde er der en nettooverførsel af den 
nationale økonomis ressourcer udadtil (virkningerne af bytteforholdet mellem import og 
eksport), der svarer til et tab i den disponible indkomst. Det er vigtigt at understrege, at 
når prisstigningen på energi medfører erstatningssvirkninger, får stigningen i importpriserne 
virkning på "bytteforholdet". Hvis tabet af disponibel indkomst ikke kommer til udtryk i 
et fald i reallønningerne -på grund af en utilstrækkelig politisk koordinering -forværres 
de makroøkonomiske konsekvenser. Der er følgelig en grundlæggende forskel mellem en 
voldsom prisstigning efter en krise på de internationale markeder og en ændring i prisen 
til den endelige bruger fra skattevæsenets side, idet der i det sidste tilfælde ikke sker en 
overførsel til landene uden for Fællesskabet, hvis denne prisændring ikke påvirker 
industri ens konkurrenceevne. 
Konsek1'enser ((}r industrien 
30. Bortset fra kerneenergi, hvori brændslet indgår som en lille andel i det endelige produkt, og 
de vedvarende energier, afhænger de tre andre energier af den internationale situation. Prisfast­
sættelsen sker eksklusive afgifter på et internationalt marked, hvor Fællesskabet som forbruger 
har meget lille vægt. I forbindelse med gas leder indgåelsen af kontrakter en til at tro, at 
16 
priserne fastsættes med reference til de konkurrerende energier, herunder ofte til afgiftsfast­
sættelsen (fyringsolie). Af den grund er prisen på energi en verdenspris. 
31. Det er følgelig de fiskale og regulerende rammer for energiforbruget, der vil bestemme de 
internationale konkurrencevilkår ved at påvirke industriens produktionsomkostninger. I 
gennemsnit har størstedelen af de producerende brancher en relativt lav direkte energiomkost­
ning, fra O til5% afproduktionsomkostningeme10• Derimod har nogle sektorer en gennemsnit­
lig energiomkostning på mellem l O og 20%. Det drejer sig om kraftvarmeindustri en, nogle 
industrier med mineraludvinding og råstoffer samt jernindustrien. Andre brancher har be­
tydelige energiomkostninger, som ligger på et mellemniveau fra 5 til 10%. Beskæftigelses­
mæssigt repræsenterer de to sidste industrikategorier ca. 3,8 millioner personer, eller 15% af 
industriens samlede beskæftigede. 
32. Det er i den sammenhæng, man skal vurdere konsekvensen af en stigning i energiomkost­
ningen på konkurrenceevnen. Industrien (UNICE, IFIEC) mener, at en stigning i energiprisen, 
for eksempel under påvirkning af internalisering af omkostningerne udgør en vis fare for 
virksomhedernes konkurrenceevne. Reelt repræsenterer energiens andel en stadig mindre andel 
af produktionsomkostningerne, og i så fald er de bekymringer, industrien har givet udtryk for, 
overdrevne. 
Imidlertid kan man ved analyse af dette problem ikke se bort fra, at energieffektiviteten 
forudsætter investeringer, hvis gennemførelse kan hindres af en omkostningsstigning, at en 
virksomheds konkurrenceevne skal vurderes i forhold til virksomhedens konkurrenter og at 
omkostningsniveauet klart har afgørende betydning; i den henseende ville sektorer med kraftig 
arbejdskraftsintensitet i den nuværende sociale situation være de mest sårbare. Det er følgelig 
nødvendigt, at forholdsregler om internalisering af de eksterne omkostninger behandles som 
led i en samlet reform af virksomhedernes beskatning under hensyntagen til målet om en 
reduktion af skattebyrden11. 
Denne problematik skal især angå de små og mellemstore virksomheder under hensyntagen 
til disse virksomheders specifikke problemer -navnlig af finansiel karakter - i forhold til større 
virksomheder og den afgørende rolle, som de små og mellemstore virksomheder spiller for 
industriens konkurrenceevne og beskæftigelsesudviklingen i Fællesskabet. 
33. Generelt set skal energiens rolle i virksomhedernes konkurrencemæssige stilling vurderes i 
forhold til to faktorer: 
-Selv om energistyringen gennem rationalisering og forbrugsbegrænsende investeringer ved 
en ændring af produktionsprocesserne forklarer fremskridtet i perioden fra 1973 til 1986, 
så ser det siden ud til, at mere grundlæggende investeringer i forbedring af kvalitet, 
ydeevne og, mere eller mindre tilfældigt, i energibegrænsning forklarer de konstaterede 
fremskridt. En af de større årsager til stigningen i energiintensiteten findes derfor i 
industriens investeringer og viser forbindelsen mellem energieffektivitet og et gunstigt in­
vesteringsklima. 
10 
11 Europæisk Økonomi, nr. 51 -maj 1992 
Meddelelse om økonomisk vækst og miljøet: Nogle konsekvenser for den økonomiske politik 
(KOM) (94) 465 af 3. juni 1994) 
17 
-Konkurrencestillingen i de industrielle sektorer, der er storforbrugere af energi, i forhold 
til de traditionelle industrikonkurrenter (USA og Japan) og nye industrikonkurrenter 
(Sydøstasien) skal undersøges i bevægelse. Ifølge nyere undersøgelser12 kan udviklings­
perspektiverne for sektorerne med stort forbrug (glas, kemiske produkter, papir, cement, 
aluminium ... ) i Fællesskabet betragtes som gennemsnitlige, såvel i forhold til deres nyere 
ydelse, som i forhold til Fællesskabets forventede ydelse i den kommende periode. Det er 
derfor sandsynligt, at udviklingen i sektorerne med stort forbrug vil blive præget af 
investeringer i de kommende industrilande, dv~. på mere indbringende markeder end 
Fællesskabets markeder. Samtidig skal de samme sektorer på deres hjemmemarkeder 
modstå en stigende konkurrence fra virksomheder, som ikke vil være underkastet de 
samme problemer med hensyn til produktion. Væksten på de eksterne markeder og 
konkurrencens problemer på Fællesskabets indre marked kan medføre investeringernes tab 
af lokalt præg. 
Afgifter 
34. Afgifter på olieprodukter spiller en central rolle i energipolitikken, i det omfang de påvirker 
brugernes valg, og kan følgelig på sigt få konsekvenser for energibalancen. Det er især 
tilfældet med punktafgifterne på mineralolier. 
Som led i etableringen af det indre marked har Rådet iværksat fælles strukturer13, et fælles 
system med minimumssatser14 og cirkulationsbestemmelser for punktafgiftspligtige produkter15. 
I medfør af direktivet om minimumssatser skal Rådet hvert andet år undersøge situationen på 
baggrund af en rapport fra Kommissionen, der eventuelt forsynes med forslag. 
35. Rådet har selv erkendt, at der ved tilpasning af satserne ikke kun skal tages hensyn til det 
indre markeds funktion, men også til traktatens videre mål. De satser, der anvendes på 
nuværende tidspunkt for mineralolier, varierer betydeligt alt efter medlemsstat. Endvidere er 
minimumssatserne ofte meget lave, hvis man sammenligner dem med de satser, der finder 
anvendelse i medlemsstaterne med høje afgifter. Selv om der eksisterer enighed om 
nødvendigheden af en tilnærmelse, er der på nuværende tidspunkt ringe sandsynlighed for en 
medlemsstats unilaterale aktion på dette område. 
De eksisterende punktafgifter omfatter imidlertid ikke samtlige konkurrerende produkter. 
36. Harmonisering af minimumssatserne, der imødekommer olieindustriens krav, skal ligeledes 
imødekomme energipolitikkens mål, som skal sikre hvert brændsels plads på markedet. Med 
henblik herpå skal følgende tages i betragtning: 
-Lige konkurrence mellem brændslerne, samtidig med at det skal undgås, at stigningen i 
punktafgifterne fremmer gasforbruget. 
12 
13 
15 ERECO "Europe in 1998" -chapter VI Energy Issues'' 
Direktiv 92/81/EØF, EFf L 316 af 31.10.92, s. 12 
Direktiv 92/81/EØF, EFf L 316 af 31.10.92, s. 19 
Direktiv 92/12, EFT L 76 af 23.03.92, s. l som ændret ved direktiv 92/108/EØF, EFT L 390 af 
31.12.92, s. 24 
18 
Faktisk ville en stigning i mimimumssatserne for fyringsolie styrke gassens stilling på 
markedet og forøge de risici, der er forbundet med Fællesskabets energiafhængighed; 
-Lige konkurrence mellem elektricitetsproducenterne. Det er spørgsmålet, om en eventuel 
indførelse af punktafgifter på gas ville forøge forvridningerne i produktionsomkostningerne, 
mens gennemførelsen af det indre marked skal fremme konkurrencen; 
-lige konkurrence for den europæiske industri og industrilandene. Den væsentlige grænse 
for afgiftstrykket, således som det anføres af industrien, der forbruger og fremstiller energi, 
kommer fra indvirkningen på konkurrenceevnen og de langsigtede investeringer. 
Enereiindustriens konku"enceevne 
37. Forbedring af konkurrenceevnen er ikke alene vigtig for de forbrugende virksomheder, men 
også væsentlig for den fremstillende industri, fordi den bestemmer dens investerings­
kapacitetet, og for den energirelaterede sektor. 
I energiindustrierne er investeringerne i såvel kerneenergi som udvinding og udnyttelse af gas 
og olie betydelige og den investerede kapital forrentes over en lang periode. Gas-og 
olieindustrien anslår investeringsbehovet for de næste femten år til mellem 300 og 400 
milliarder dollars. Det er derfor af afgørende betydning for vor forsyning, at disse virksom­
heder kan arbejde i et sikkert og forudsigeligt miljø, såvel på de eksterne markeder som på 
Fællesskabets marked. Faktisk er de stigende og faldende investeringer af stort omfang -
investeringerne i Europa udgør kun en del af investeringsbehovet på verdensplan- og de bør 
foretages i konkurrencemæssig sammenhæng med hensyn til de finansielle midler. 
38. Gasindustrien er af den opfattelse, at investeringssikkerheden kræver beskyttelse af de 
nationale markeder på grund af presset på sektoren på lang sigt og it:tvesteringsbehov på 100 
til 200 miiliarder dollars. Denne holdning er naturligvis ikke forenelig med det indre marked, 
der forudsætter en markedsstrategi, der integrerer den europæiske dimension; da sektorens 
virksomheder er internationale virksomheder, er det intet, der taler for, at de ikke skulle kunne 
anlægge en sådan strategi. 
39. De energirelaterede industrier finder deres markeder gennem energiindustrien. Betydningen 
af disse sektorer er sikker med hensyn til beskæftigelse og bidrag til Fællesskabets 
handelsbalance samt forsyningssikkerheden: for eksempel beskæftiger den europæiske 
paraolieindustri, der intervenerer i off-shore sektoren primært med efterforskning i Nordsøen, 
200.000 personer og har en omsætning på over 30 milliarder ECU. l kerneenergisektoren 
beskæftiges mellem 300 og 400.000 personer i levering af udstyr 'og tjenesteydelser i 
forbindelse med denne sektors drift. 
Konkurrenceevnen i disse sektorers industrier, der er i hård konkurrence med industrierne i 
de udviklede lande, er væsentlig for selve energiindustriens konkurrenceevne. 
På den ene side forbruger den energirelaterede industri selv energi, og i den egen.skab befinder 
den sig i samme situation som de andre industri sektorer. På den anden side er FTU's intensitet 
og indsats en væsentlig faktor for disse industriers konkurrenceevne. For at kunne leve op til 
de bedre teknologiers resultater må disse virksomheder være i stand til at finansiere deres 
fremtidige udvikling gennem investeringer. 
19 
Indvirkningen på energiindustriens produktionsomkostninger kan være meget sigende: for 
eksempel har teknologien gjort det muligt at reducere omkostningerne og fastholde Nordsøens 
produktionsniveau på trods af faldet i oliepriserne midt i 80'erne. 
På samme måde har de industrier, der leverer teknologier, som anvendes til de vedvarende 
energier, den nøgle, der vil gøre gør det muligt at forøge disse energiers bidrag ved at forbedre 
deres konkurrenceevne i forhold til de klassiske energier. 
2.2. Forsyningssikkerhed 
Forsyningssikkerheden kan forbedres gennem: 
-etablering af gunstige rammer for virksomhederne; 
-en resolut indsats til fordel for energibesparelser; 
-øget indsats for at udnytte de nationale energikilder på en måde, der er både 
økonomisk og acceptabel for miljøet, herunder vedvarende energier; 
-bestræbelse på at sprede kilderne og oprindelserne til vore forsyninger; 
-styrkelse af energianvendelsens fleksibilitet ved at sammenkoble nettene og 
udvide dem til randområderne og produktionsområderne; 
-styrkelse af det internationale samarbejde mellem Fællesskabet og dets partnere 
i forsyningsområderne; 
-energisamarbejde med tredjelande, navnlig udviklingslandene for at lette 
overførsel af energibesparende teknologier på kommerciel basis; 
-_ styrkelse på fællesskabsplan af sikkerheds-, lager-og solidaritetsforanstalt­
ninger, der skal gøre det muligt at klare en forsyningskrise; 
-omfattende investeringer, der berettiger incitationsmidlerne; 
-energianvendelse, der er mindre afbængig af forsyningsproblenter. 
Hvad er forsyninrssikkerhed? 
40. Forsyningssikkerhed kan betragtes som muligheden for i fremtiden at sikre fortsat opfyldelse 
af de vigtigste energibehov, dels ved tilstrækkelige interne ressourcer anvendt på økonomisk 
acceptable vilkår, eller bevaret som strategiske reserver, dels ved anvendelse af eksterne 
tilgængelige, differentierede og stabile kilder. 
Begrebet omfatter den "fysiske" sikkerhed, den økonomiske sikkerhed og kontinuitet i 
leveringerne eller kvaliteten af tjenesteydelsen til brugerne -reelt alle disse begreber blandet 
sammen. Der bør dog skelnes mellem to aspekter: 
20 
-sikkerhed på kort sigt, der dækker evnen til at forhindre afbrud i forsyningerne til brugerne 
ved et forsyningsstop fremkaldt af exceptionelle omstændigheder; dette aspekt vedrører 
især olie og gas; 
-sikkerheden på lang sigt, der defineres som industriens evne til på gode økonomiske vilkår 
at sørge for en sikker, pålidelig og tilstrækkelig energiforsyning på lang sigt. 
41. Indførelsen af en større fri bevægelighed for energiprodukterne i Fællesskabet nødvendiggør 
en tilnærmelse af forsyningssikkerheden i Fællesskabet baseret på anvendelsen af traktatens 
instrumenter; virksomhederne har interesse heri, da en sådan tilnærmelse ville give dem den 
markedsdimension, som de har behov for til investeringerne. Medlemsstaterne burde selv finde 
interesse heri på grund af ressourceroes og de nationale politikkers komplementariteter. 
Således er Fællesskabets integrering af energimarkedet i sig selv et forsyningssikkerheds­
instrument 
Forsyningsikkerheden er forbundet med de karakteristiske træk ved energiproduktionen og 
forbruget i de enkelte medlemsstater. Den har følgelig en national dimension, men i dette 
tilfælde skal de foranstaltninger, der træffes af medlemsstaterne med henblik på forsynings­
sikkerhed, overholde proportionalitetsprincippet. På grund af det indre energimarked har den 
også en fællesskabsdimension, der ikke nødvendigvis er et tillæg til hver enkelt medlemsstats 
sikkerhedsniveau. 
Faktisk rejses spørgsmålene ·~om forsyningssikkerhed på forskellig måde alt efter om­
stændighederne: 
-markedets gode funktion skal gennem fleksibilitet nå op på et ligevægtsniveau ved 
risikospredning, der gør det muligt at sikre levering af energiprodukter på betingelser, der 
økonomisk set er acceptable for såvel de forbrugende industrier som for forbrugerne, især 
. under hensyntagen til bestemmelserne om farbrugerpolitikken i unionstraktaten (art. 129A); 
-imidlertid bør disse instrumenter gøre det muligt at imødegå pludselige spændinger som 
følge af en drastisk reduktion af disponible mængder, eller på grund af enhver anden 
omstændighed, der involverer forsyningssikkerheden. Disse instrumenter har endnu større 
betydning, når den samlede energiafhængighed stiger, og når de nationale reserver 
udtømmes, og forsyningen atbænger stadig mere af politisk ustabile områder. 
42. Prisniveauet påvirker forsyningssikkerheden. Et for lavt energiprisniveau kan på den ene side 
ikke anspore aktørerne til at investere i nye produktions- eller transportkapaciteter, hvilket 
bremser spredningsbevægelsen i forsyningskilder, og kan på den anden side fremkalde en 
aftagende energibesparelsesindsats hos brugerne. 
F orsvninrssikkerhed på kulområdet 
43. Verdensmarkedet for kul er stabilt med et rigeligt udbud fra mange geografiske kilder. 
Størstedelen af det kul, der importeres af Fællesskabet, stammer fra Fællesskabets partnere, 
der er medlemmer af Det Internationale Energi Agentur (lEA) eller fra· stater, med hvem 
Fællesskabet og/eller medlemslandene har underskrevet handelsaftaler, og som ikke kan 
betragtes som højrisiko-leverandører. 
Forsyningssikkerheden kan opnås til favorable priser, hvis virksomhederne frit kan forsyne sig 
med energi ved at købe brændsel på verdensmarkedet. 
21 
Fremskridtet på det teknologiske forskningsniveau vil forøge muligheden for Fællesskabet for 
at anvende kul uafb.ængigt af dets oprindelse og til at nå frem til en afbalanceret energiforsy-
ningsstruktrur på fællesskabsplan. " 
F orsvninrssikkerhed med hensyn til olie 
44. De geopolitiske faktorer spiller en central rolle på verdensmarkedet for råolie. Idet 
Fællesskabets energiforsyning afhænger af import, er det meget vigtigt, at der er gode politiske 
og kommercielle relationer mellem Fællesskabet og de olie-og gasproducerende lande: 
-de politiske risici formindskes ved langsigtede handelsaftaler, hvori der ofte er involveret 
organisationer fra to eller flere lande og i hvilke investeringer i produktion, transport og 
distribution giver anledning til gensidig afbængighed; 
-et passende investeringsklima uden for Fællesskabet er påkrævet, idet det giver de stabile 
rammer, der er nødvendige for industriens aktiviteter, især med hensyn til efterforskning, 
produktion, transport og transit. 
Dialogen mellem producenter og forbrugere samt det europæiske energicharter er meget 
vigtige i den forbindelse. 
45. I Fællesskabet forøger følgende to faktorer forsyningssikkerheden: 
-et passende klima til privat investering i olieproduktionskapacitet, raffineringens 
arbejdstempo og fleksibilitet samt i transportens infrastruktur. Under disse omstændigheder 
burde det direktiv, der for nylig er vedtaget, om fælles regler for tildeling af tilladelser til 
efterforskning efter og produktion af kulbrinter kunne forbedre aktivitetsniveauet, hvorimod 
direktivet, der forbyder anvendelse af olie til frembringelse af ny energi, burde ophæves~ 
-indsatsen inden for teknologisk forskning og udnyttelse fra olieindustriens og industriens 
for oliedistributionens side kunne dels bidrage til efterforskning efter og produktion af 
ekstra ressourcer i Fællesskabet ud over de reserver, der på nuværende tidspunkt er 
konstateret, dels forbedre Fællesskabets konkurrencemæssige stilling med hensyn til 
efterforsknings- og produktionsteknologi. Hvis for eksempel en forbedret teknologi kunne 
medføre en stigning på l% i oliefelternes udnyttelse, ville det svare til mere end l års ud­
bud på verdensplan med de nuværende produktionssatser. 
F orsyninrssikkerhed med hensyn til gas 
46. Hvis man undersøger det fremtidige billede for udbud og efterspørgsel på gas i de kommende 
20 år, er det klart, at forsyningssikkerheden på konkurrencemæssige vilkår burde være et 
centralt mål for Fællesskabets energipolitik. Industriens position sætter manglende risici i 
forbindelse med levering i forgrunden, men selv i tilfælde af påkrav har bestemmelser 
forekommet passende: reservekapacitet og forskelligartet levering har tilladt det. 
Ifølge gasindustrien burde et vist antal specifikke aspekter for det nuværende gasmarked i 
Fællesskabet, der har indvirkning på forsyningssikkerheden, tages i betragtning som led i en 
fremtidig energipolitik, navnlig: 
-langfristede forsyningskontrakter, der sikrer et tilstrækkeligt eash-flow til at belønne 
investeringen; 
22 
-spredning af forsyningen med hensyn til de producerede mængder og gaskilderne, der bedst 
opnås ved et begrænset antal aktørers ophobning af leveringer; 
-fastsættelse af markedspriser med reference til priser på erstatningsbrændsel; 
-et økonomisk stabilt miljø stimulerer fortsat planlægning af et stort sammenkoblet gas-og 
lagringsret, der begge er fysiske forsyningssikkerhedsinstrumenter. Med hensyn til 
Fællesskabets randområder er offentlig støtte berettiget i starten, hvis disse projekter, der 
ikke er rentable på kort sigt, bidrager til forsyningssikkerhed på lang sigt samt til 
økonomisk og social samhørighed. 
47. Fællesskabet mener, at det sammenkoblede europæiske gasnet, der udvides, og ligeledes 
spredning af infrastrukturerne inden for gas og forsyningskilderne medlemsstaterne imellem 
kun kan drage fordel af Fællesskabets dimension med henblik på forbedring af forsynings­
sikkerheden. Gassens forsyningssikkerhed på k~rt sigt fortjener en dybtgående undersøgelse 
af de specifikke forholdsregler, der er nødvendige for at klare en gasforsyningskrise. 
Kommissionen finder, at forsyningssikkerheden som led i det indre marked vil blive sikret ved 
et åbent marked, der arbejder på alle niveauer, fra produktion, via transport til forbrug, under 
konkurrencemæssige vilkår og under iagttagelse af traktaten. 
F orsvninrssikkerhed nzed hensyn til elektricitet 
48. Elektricitetsforsyningen kræver flere primære brændsler, betydelige investeringer i værker og 
net for at sikre konstant levering samt kriseforanstaltninger. De vedvarende energier, vandkraft 
og kerneenergi kan kun omdannes til elektrisk energi og bidrager med 50% til elektricitets­
produktionen i Fællesskabet. Elektricitet kan også anvende kul og tillader at kombinere varme 
og energi. Samtlige muligheder burde derfor stadig stå åbne, og Fællesskabets politik burde 
være et supplement til medlemsstaternes politikker, der kendetegnes ved stor forskelligartethed 
på brændselsområdet 
Hvilke elementer er de vigtirste for forsyningssikkerheden i fremtiden? 
49. Forsyningssikkerheden varetages først af markedets aktører og navnlig via deres investeringer. 
I den forbindelse er det op til det offentlige at skabe gunstige rammer for udviklingen af denne 
industri, hvis tekniske og finansielle kapaciteter er et vigtigt element i enhver energipolitik. 
Især gør den stigende anvendelse af nationale ressourcer det muligt at reducere energiafhæn­
gigheden, der i henhold til samtlige prognoser vil stige: 
-med hensyn til kulbrinter udgør den begrænsede rådighed, der økonomisk kan udnyttes, 
den største vanskelighed. Det teknologiske fremskridt, fiskale incitamenter og monopoler 
bør gøre det muligt at formindske produktions- og efterforskningsomkostningerne; 
-med hensyn til kul i Fællesskabet og de vedvarende energier er de økonomiske vilkår ikke 
gunstige. Man kan midlertidigt tillade en for høj omkostning, der afbalanceres ved 
statsstøtte; 
-med hensyn til kerneenergien er der opstået nye betænkeligheder i den brede offentlighed 
på grund af tilstanden i den første generations kernekraftværker i Central-og Østeuropa 
og i det tidligere Sovjetunionen. Disse betænkeligheder vejer stadig tungere for 
23 
Fællesskabets produktionskapaciteters fremtid, mens nuklear elektricitet energimæssigt 
kunne sikre Fællesskabets uatbængighed. 
50. Forsyningssikkerheden kan styrkes gennem: 
-en regelmæssig dialog mellem Fællesskabet og dets største energileverandører. Denne 
dialog kan naturligvis antage forskellige former af bilateral eller multilateral karakter. 
Ud over Fællesskabets bilaterale kontakter, der er resultat af samarbejdsaftaler indgået med 
strategiske regionale sammenslutninger, såsom Golfstaternes Samarbejdsråd, bør Fælles­
skabet fremme en multilateral dialog, såvel inden for rammerne af Det Internationale 
Energi Agentur, som inden for større rammer af samme type som de rammer, der blev sat 
i værk ved ministerkonferencerne om producenter og forbrugere efter Golfkrigen, hvori de 
største import-, eksport-og industrilande samt udviklingslandene deltager; 
-rehabilitering af energisektoren såvel med hensyn til produktion som forbrug i landene i 
Centraleuropa og Østeuropa samt de nye uatbængige stater; iværksættelsen af det 
europæiske energicharter bør bidrage til samarbejde, dialog og fælles discipliner, udvikling 
af sektoren i disse lande, forsyningssikkerhed og overførsel af teknologier; 
-bistand til udviklingslandene i deres bestræbelser på at styre den meget store stigning i 
deres forbrug; det er nødvendigt at accelerere overførslen af teknologier og øge 
sarnarhej det. 
24 
2.3 Miljø 
En bæredygtig og ikke-inflationær vækst, der respekterer miljøet, er et af Fælles­
skabets vigtigste mål; 
Synergieroe mellem konkurrencemålsætningerne, energisikkerhed og miljøbeskyt­
telse bør udvikles; i tilfælde af konflikt mellem forskellige målsætninger skal der 
udarbejdes ledsagende foranstaltninger; 
Internalisering af de eksterne omkostninger er et centralt element i energi-og mil­
jøpolitikken. En sådan politik indføres i takt med behandling af de teoretiske og 
praktiske problemer; 
Hensynet til den miljømæssige dimension i energipolitikken bør følges op gennem 
standarder for produkter og fremgangsmåder, emissionsbegrænsning, fiskale in­
citamenter/byrder, frivillige aftaler, regler om erstatningsansvar, etc. Cost/benefit­
analysen og medansvar er de vigtigste bestanddele i fastsættelsen af de forskellige 
instrumenters rolle; 
Der bør tilskyndes til udvikling af energieffektivitetsmarkederne, der har kommer­
cielle muligheder; 
En solid langsigtet energistrategi, der tager hensyn til de forskellige problemer, er 
nødvendig, hvis de nuværende bekymringer om den globale opvarmning bekræftes. 
Teknologiens bidrag bliver en afgørende faktor i den nærmere fastsættelse af en 
langsigtet strategi; det samme gælder for en afbalanceret energiforsyning, der 
tager hensyn til ringe indvirkning på miljøet, såsom forsyning med vedvarende 
energier; 
Udarbejdelsen af et positivt bidrag til parternes konference om kliinaændringer, 
der er planlagt i starten af 1995 og dennes opfølgning, har stor betydning. 
51. Unionstraktaten har blandt sine vigtigste målsætninger en bæredygtig og ikke-inflationær 
vækst, der respekterer miljøet. Det femte handlingsprogram, "Miljø", har identificeret 
energipolitikken som nøglefaktoren for gennemførelsen af en bæredygtig udvikling. Dette 
program udgør en vigtig etape mod integrering af miljøbeskyttelseskrav i energipolitikken. 
Denne integrering blev introduceret i fællesakten og gjort obligatorisk i unionstraktaten. 
Fremskridt mod en bæredygtig udvikling kræver forskning i afbalancerede løsninger, der tager 
hensyn til cost/benefit-analysen og gør det muligt at tage hensyn til energipolitikkens 
miljømæssige dimension. Dette indebærer et aktivt engagement og deltagelse af samtlige 
økonomiske og sociale aktører; de frivillige programmer og selvregulering vil også komme 
til at spille en større rolle. 
Udfordringen i en sådan politik består i at udnytte de eksisterende synergier mellem energi 
og de miljømæssige målsætninger, såsom forbedring af energieffektiviteten, udvikling af nye 
energikilder med ringe indvirkning på miljøet, udvikling af en strategisk forskningspolitik og 
teknologisk udvikling samt demonstrationsaktioner for ren og effektiv teknologi. 
25 
J Det indre gas-og elektricitetsmarked forøger effektiviteten i gas-og elektricitetsforsyningen, 
herunder rationalisering af produtionskapaciteterne, der bidrager såvel til målene om 
konkurrenceevne som til miljøet. Costlbenefit-analysen til miljørelaterede aktioner inden for 
energisektoren vil stadig være et afgørende spørgsmål, der skal overvejes med henblik på at 
forlige målsætningerne for konkurrenceevne, sikkerhed og miljøbeskyttelse. 
Internaliserint af de eksterne omkostninrer 
S f. Internalisering af de eksterne omkostninger forekommer at være en vigtig dimension for den 
kommende politik. De traditionelle aktionsfaktorer på miljøområdet er koncentreret om 
emissionsregulering, som for eksempel direktivet om store forbrændingsanlæg. Alternativet 
til denne løsning er at udvikle markedsinstrumenter, der tager sigte på at løs.e problematikken 
med internalisering af omkostningerne -en indfaldsvinkel Kommissionen har ført ajour i sin 
meddelelse til Rådet16
. 
Kort og godt understreger det fremsatte argument, at de nuværende markedspriser ikke tager 
hensyn til skader forvoldt på miljøet ved de forskellige fremgangsmåder. Da producenterne 
og forbrugerne ikke er genstand for økonomiske incitationsforanstaltninger, der tager sigte på 
at reducere de eksterne miljøomkostninger, har dette til konsekvens, at disse omkostninger 
afholdes af andre eller af hele samfundet. Internalisering af de eksterne omkostninger tager 
sigte på at råde bod på denne situation ved at inkorporere de eksterne miljøomkostninger i 
markedspriserne, således at de forurenende parter afholder de omkostninger, der nu afholdes 
af andre. Dette er i nøje overensstemmelse med princippet om, at forureneren betaler, som 
anført i traktatens artikel 130 R, stk. 2. 
Internaliseringsstrategierne gør det muligt at optimere vore samfunds globale konkurrenceevne 
ved at formindske problemerne vedrørende miljøet til et punkt, hvor samfundets nettooverskud 
(blandt andet det miljømæssige overskud minus reduktionsomkostninger) er maksimerede. 
Idet internaliseringsstrategierne medfører, at prisen afspejler den omkostning, selskabet 
atbolder, vil en sådan strategi føre til en bedre ressourceallokering. Ved anvendelse af 
markedsmekanismerne henvender internalisering sig til alle samfundets aktørers opfindsomhed 
i søgning efter midler, der tager sigte på at gøre de eksterne omkostninger mindst mulige på 
den mest effektive måde. · 
· 53. I betragtning af de fordele en sådan fremgangsmåde indebærer for en bæredygtig økonomisk 
vækst-som det er understreget i meddelelsen fra Kommissionen om "Økonomisk vækst og 
miljø: Nogle konsekvenser for den økonomiske politik"- burde denne drejning mod en mere 
omfattende anvendelse af de økonomiske instrumenter blive et af de væsentligste principper 
i miljø-og energipolitikkerne i det kommende årti. 
Denne fremgangsmåde gør det muligt at erstatte de direkte reguleringer, der udmunder i en 
·stor bureaukratisk intervention i industriens daglige transaktioner og sænker aktiviteten i den 
private sektor i Europa. Hvis indkomsterne fra internalisering føres tilbage til økonomien i 
form af en afgiftssænkning -hvilket Kommissionen ofte har været fortaler for -, så bør denne 
fremgangsmåde ganske sikkert foretrækkes i stedet for en, der tager sigte på at styrke 
miljøstandarderne. Således som Kommissionen har gjort gældende i sin hvidbog om Vækst, 
16 Meddelelse fra Kommissionen til Rådet: "Økonomisk vækst og miljø: nogle konsekvenser for den 
økonomiske politik" -KOM (94) 465 af 3. juni 1994 
26 
Konkurrenceevne og Beskæftigelse, kunne denne indfaldsvinkel indebære betydelige 
økonomiske gevinster, ud over de miljømæssige fordele. 
54. Der eksisterer en række spørgsmål vedrørende iværksættelsen af en sådan politik. Det er 
navnlig spørgsmål, om den rolle de ledsagende politikker spiller, den gradvise og forudsigelige 
iværksættelse og spørgsmål om intern retfærdighed. Endvidere bør der udarbejdes en forsigtig 
strategi for at imødekomme tab af konkurrenceevne på verdensplan i de sårbare brancher. 
Den praktiske iværksættelse af denne politik bør være af en sådan karakter, at den effektivt 
gør det muligt for energiindustrien at internalisere de eksterne omkostninger. Det er passende 
at udfærdige udviklings-, beregnings- og målingsprocedurer. Disse procedurer har været 
genstand for undersøgelser på Kommissionens initiativ (EXTERNE-projektet) og burde snart 
give resultaterne af den første vurdering af cyklusser vedrørende de primære brændsler. 
I denne kontekst udgør revisionen hvert andet år af punktafgifterne på mineralolier .en meget 
anvendelig mekanisme, hvorved man kunne forbedre internaliseringsproceduren for de eksterne 
omkostninger. 
Markedernes rolle på e~ergieQ"ektivitetsområdet 
55. Markedsstrukturerne har vist sig at være i stand til at introducere nye og effektive løsninger, 
der opfylder de grundlæggende energibehov. 
Kanalisering af markedskræfterne, således· at man udnytter den betydelige kapacitet til 
forbedring af energieffektiviteten ved søgen efter bedre kundeservice, er en prioritet. 
Markederne burde udvikles således, at de tilbyder større markedsføring af 
energieffektivitetsteknikker. 
Udnyttelsen af energimarkedets ydelser kunne begrænse indvirkningerne på miljøet. En 
fællesskabsramme er påkrævet i betragtning af såvel de identiske økonomiske strukturer i 
medlemsstaterne som spørgsmål om konkurrencepolitik, der står på spil. 
Medansvar og frivillige aftaler 
56. Begrebet medansvar, der involverer samtlige niveauer i samfundet, er et ledende princip i 
Fællesskabets miljøpolitik. Medansvaret på miljøområdet indebærer, at de økonomiske aktører 
spiller en vigtig rolle. Engagement og aktiv deltagelse fra alle de økonomiske og sociale 
aktører er påkrævet for at gøre fremskridt mod den bæredygtige udvikling; ligeledes vil de 
frivillige initiativer og selvregulering komme til at spille en stadig større rolle. Målene om at 
udvikle standardiseringsinstansernes rolle skal undersøges omhyggeligt. Spredning af 
mimimumsnormer for cost/benefit er helt sikkert gavnlig set ud fra et energiroressigt og 
miljømæssigt synspunkt. Regulering ved hjælp af normer eller emissionsbegrænsninger 
forekommer i dag endnu vigtigere i tilfælde af skadelig indvirkning på helbred, eller når nye 
problemer (der endnu ikke er konstateret) dukker op. I dette tænkte tilfælde har de 
økonomiske aktører ofte tendens til at indtage den holdning, at de ikke behøver at foretage sig 
noget, før der foreligger et bevis. Man kunne anvende selvregulering over for dem med hensyn 
til de allerede konstaterede problemer. 
57. Ved at fremme energisektorvirksomheders godkendelse af adfærdskodekser, der respekterer 
miljøet, har Kommissionens tjenestegrene i starten af 1990'eme påbegyndt en aktion til 
fremme af frivillige aftaler. Sådanne kodekser er blevet accepteret i kul-, elektricitets-, gas-
27 
og olievirksomhederne. Disse kodekser har været i kraft en tid, og det ville være interessant 
at vurdere erfaringerne op til i dag. Endvidere vil industrivirksomhederne, der på frivillig basis 
deltager i Fællesskabets miljøfoiValtnings- og regnskabssystem (EMAS) blive foranlediget til 
at fremme en rationel energianvendelse i deres produktionsmetoder. 
58. Frivillige aftaler med industrifabrikanter om etiketter, der angiver energieffektiviteten og den 
miljømæssige virkning er et andet eksempel. Der er forhandlinger i gang vedrørende et 
frivilligt etiketteprogram for EDB-maskiners og andet kontorudstyrs energieffektivitet Denne 
aftale kunne medføre, at amerikanske og japanske fabrikanter således giver dette initiativ en 
verdensomspændende dimension. Det er ønskeligt, at en sådan fremgangsmåde, navnlig i form 
af frivillige aftaler, urlbredes til at omfatte hele industrien og især sektorer med stort 
energiforbrug. Reelt udgør dette frivillige og aktive skridt en mulighed for industrien for at 
forbedre energieffektiviteten i dens produktionsprocesser, samtidig med at den præsenterer de 
fleksibilitetsfaktorer, der kræves for beskyttelse af industriens konkurrenceevne. 
Den langsigtede problenaatik i forbindelse naed C02 
59. Usikkerheden om fænomenet med den globale opvarmning og konsekvenserne af klimaæn­
dringer på den ene side og bevidstheden om omfanget af virkningerne på den anden side 
indebærer, at et afbalanceret valg af politikker er påkrævet såvel med hensyn til en dybtgående 
undersøgelse af problemet, som en række foranstaltninger tillavere omkostninger, der tager 
sigte på at forhale klimaændringerne. 
Perioden frem til det øjeblik, hvor problemet bekræftes eller anerkendes som· værende uden 
betydning, kan anvendes til at udarbejde sikkerhedsaktioner centreret om foranstaltninger af 
typen "no regret" (berettiget af andre årsager end C02-problemet) og frivillige aftaler, der kan 
give betydelige fordele på mange områder (energibesparelser, reduktion af den atmosfæriske 
forurening, transport, der er forenelig med miljøet, konkurrenceevne og beskæftigelse). 
60. De fiskale instrumenter og incitamenter har en rolle at spille og kan være effektive, som 
erstatning af et brændsel med et andet med mindre eller intet kulstof viser, hvilket er tilfældet 
med de vedvarende energier og kerneenergien. En sådan politik burde knyttes til de nye 
produkter og fremgangsmåder og fremme deres gennemtrængning på markedet. Det 
teknologiske element er afgørende i den langsigtede definition af en bæredygtig strategi om 
fjernelse af C02-emissioner. 
De vigtige langsigtede forbedringer vil kræve større justeringer i de politikker, der vedrører 
det endelige forbrug. Transport er et af de vigtige eksempler herpå. På grund af aktioner ti l 
forbedring af motorers effektivitet, mangedobling af mulighederne for kollektiv transport, 
trafikstyring, byplanlægning og aktioner på afgiftsområdet kan energiefterspørgslen holdes i 
ave, uden at mobiliteten samtidig involveres. 
61. C02-emissionsproblemets eksterne dimension bør anerkendes. Den fremtidige energipolitik i 
Fællesskabet bør imødegå problemets universelle karakter ved at gå aktivt ind i for­
handlingerne omkring en C02-protokol og en fælles iværksættelse af rammekonventionen om 
klimaændringer. 
De energipolitiske instrumenter til begrænsning af C02 har generelt set en langsigtet virkning 
og påvirker udviklingen efter år 2000. De skal derfor hurtigt indføres. Det er i den 
sammenhæng ikke sikkert, at Fællesskabets opstillede mål om stabilisering af emissionerne 
i år 2000 vil blive nået. Prognoser anfører til gengæld, at stigningen kan nå op på 12% i 
28 
forhold til den økonomiske vækstrate. I lyset af forberedelsen af den første konference, der 
samler parterne om konventionen om klimaændringer, har "Miljø"-Rådet allerede anerkendt 
nødvendigheden af en stabilisering og reduktion efter år 2000. Disse målsætninger udgør en 
større udfordring med dybtgående konsekvenser for energipolitikken. En strategisk langsigtet 
indfaldsvinkel, der definerer rammerne for en energipolitik, er i høj grad aktuel. 
Teknoloriens rolle 
62. Teknologien spiller en central rolle i indsatsen for en forsvarlig energianvendelse. De fælles 
udviklinger inden for energi/miljø afhænger af de svar, teknologien giver. På grund af den tid, 
der kræves, før renere og mere effektive energiteknologier kommer ind på markedet, 
bestemmer den disponible teknologi på nuværende tidspunkt den økonomiske og miljømæssige 
kapacitet med henblik på at præstere tjenesteydelser i energisektoren. Derfor er det væsentligt 
at fortsætte i kursen mod en uafbrudt udviklingsproces for en renere og mere effektiv 
teknologi. 
Der bør iværksættes en aktion for at reducere den tid, det varer at trænge ind på markederne, 
mest muligt. Det stadig større eftertryk, der lægges på teknologispredning i Fællesskabets 
FTU-programmer på miljøområdet, har stor betydning. 
Industriens stillint: 
63. Olie-og gasindustrien ser visse farer i en fællesskabsregulering baseret på traktatens artikel 
130 T, der gør det muligt for medlemsstaterne at indføre strengere foranstaltninger på nationalt 
plan. Den forudser den risiko, at harmoniseringen sker på det højeste reguleringsniveau for 
at imødegå divergerende foranstaltninger på baggrund af en minimumsharmonisering. 
Den understreger endvidere, at der ved enhver ny foranstaltning til beskyttelse af miljøet skal 
tages hensyn til de foretagede investeringer og den tid, det kræver at gennemføre nye in­
vesteringer, i en global indfaldsvinkel, der ikke gør de investeringer, der netop er foretaget for 
at rette sig efter en tidligere miljøforanstaltning, forældede. Målet må være at indføre lige 
vilkår gennem kvalitetsnormer med hensyn til miljøet og at fastsætte en prioritetsrækkefølge 
ved udfærdigelsen af lovgivningen. 
64. Olie-og gasindustrien anbefaler anvendelse af en metode til vurdering af energiens . 
indvirkning (ENERGIA), der sikrer, at samtlige virkninger af et miljørelateret lovforslag 
overvejes under beslutningsprocessen. Den metodologi, der skal anvendes under_ hele 
lovgivningsproceduren, burde omfatte en cost/benefit-analyse, der fastsætter behovet for og 
konsekvenserne af aktionen, eller af den manglende aktion, undersøgelser af forholdet mellem 
omkostning og overskud, der fastsætter de forskellige midler, der tager sigte på at imødekom­
me et konstateret behov, fastsættelse af prioritetsrækkefølge, risikoanalyse, gennemgang af 
videnskabelige resultater, fastsættelse af gennemførelsesfrister og afskrivningsperiodens 
indflydelse og endelig fastsættelse af de betingelser, der tager sigte på at sikre et rimeligt 
niveau for konkurrenceevnen. 
29 
65. Kommissionen finder, at den metode, industrien har foreslået, fortjener at blive diskuteret mere 
dybtgående med hensyn til mulighederne for metodens iværksættelse. Kommissionen har i sin 
meddelelse om oliemarkederne og raffineringsindustrien i Fællesskabet påyist nødvendigheden 
af dels at anvende cost/benefit-analysen med henblik på de store investeringer, der står på spil, 
og dels for at forbedre forudsigelsen af de virkninger, som de foreslåede foranstaltninger får, 
for at lette planlægning og optimering af de krævede investeringer. Rådet har godkendt disse 
henstillinger. , 
30 
l DL FÆLLESSKABETS HANDLINGSPRIORITETER 
66. Energipolitikken bør føre til et permanent valg mellem ofte uforenelige krav i forbindelse med 
målene for konkurrenceevne, forsyningssikkerhed og miljøbeskyttelse. Det er klart, at 
markedets frie funktion bør være enhver politiks hovedinstrument; de offentlige myndigheders 
intervention bør begrænses til at sikre, at markedet fungerer tilfredsstillende for den 
almindelige samfundsinteresse. Men disse valg skal ledsages af nogle hovedprincipper: 
-markedet er det prioriterede instrument til gennemførelse af de nødvendige balancer under 
acceptable økonomiske vilkår for såvel de forbrugende industrier som for forbrugerne; 
-regulering skal strengt begrænses til foranstaltninger, der kræves for opretholdelse af en 
effektiv, men retfærdig, konkurrence mellem aktørerne med det formål at tillade fri 
bevægelighed for varer, tjenesteydelser og kapital og for at undgå, at liberalisering af 
markederne skader de investeringer i energieffektivitet, som miljøbeskyttelsen kræver; 
-de instrumenter, der er nødvendige for at styre situationer med forsyningsafbrydelser, skal 
sikres i forbindelse med det indre marked. 
67. Fællesskabets rolle består i at stille alle dets horisontale og sektorbestemte instrumenter til 
rådighed for disse målsætninger, for dels at sikre at integrering af markedet sker under 
hensyntagen til kravene af almindelig samfundsinteresse, og dels at fællesskabsdimensionen 
kan drage fordel af aktioner og politikker fastsat på nationalt plan. Men Fællesskabets aktion 
kan kun udvikles med støtte fra de nationale politikker, hvilket forudsætter en konvergens 
mellem de nationale politikker og mellem disse og Fællesskabets politik. Det er derfor vigtigt 
at kunne opstille fælles, klare og gennemskuelige mål, der kan fungere som ramme for 
aktionen for både de offentlige myndigheder og de private aktører. Iværksættelsen af 
foranstaltninger til gennemførelse af disse. mål kræver styring af modsætningerne. · 
3.1 Det indre energimarkeds fortrinsstilling 
68. Energipolitikken går først via en integrering af Fællesskabets marked. Det tilkommer ikke 
Kommissionen at fastsætte valg af brændsel, idet det forudsættes, at de nationale myndigheder 
kan gøre det på nationalt plan under hensyntagen til markedernes stigende internationalisering 
og deres indbyrdes afhængighed. 
Traktatens princip om ikke-forskelsbehandling skal fuldt ud finde anvendelse for at sikre 
investeringsfrihed samt energiprodukternes frie bevægelighed. 
69. De meget forskellige udgangspunkter i medlemsstaterne skal ikke bevirke, at man afuolder sig 
fra at påbegynde gennemførelsen af det indre energimarked. Det vil bidrage til væsentlige 
parametre for erhvervslivet; prisfald, større effektivitet inden for de forskellige transaktioner 
i forbindelse med produktion, transport og distribution af energi vil blive konsekvensen heraf. 
31 
Decentralisering af beslutningerne, større tilpasning til brugernes forventninger, rationalisering 
af produktionen og et snævrere industrielt samarbejde samt incitation til innovationer vil også 
bidrage til stigende produktivitet og fleksibilitet. 
3.2 Hensyntagen til væsentlige faktorer 
70. Integrering af markedet kan ske gennem reguleringer eller liberalisering af markedet. 
Fællesskabets interesse er at begrænse fællesskabsreguleringen til et absolut minimum for at 
forene den frie bevægelighed og medlemsstaternes berettigede målsætninger. På energiområdet 
er følgende faktorer væsentlige og berettigede: 
-beskyttelse af opgaver i forbindelse med offentlige tjenesteydelser; 
-forsyningssikkerhed; 
-miljøbeskyttelse; 
-energieffektivitet 
De offentlige myndigheders interventionsmåder på hvert af disse områder skal imidlertid 
sættes i forhold til de opstillede mål og være forenelige med traktatens bestemmelser. Det er 
Molitor11-gruppens opgave at sikre, at de nationale reguleringer og de eksisterende reguleringer 
på fællesskabsplan på disse områder reelt er berettigede. Det er en kendsgerning, at regulering 
bør kunne undgås, hvis industrien kan indføre foranstaltninger, der opfylder de almindelige 
samfundsinteresser. Det vil følgelig kun i begrænsede tilfælde være nødvendigt med 
intervention fra offentlig side og i givet fald fra Fællesskabets side. 
3 .3 Opgaver af almen økonomisk interesse 
71. På energiområdet, såvel som på andre områder, er opgaver af almen økonomisk 
samfundsinteresse, hvilket i store træk giver sig udtryk i beskyttelse af forbrugernes interesser, 
ofte blevet påberåbt for at beskytte de nationale markeder mod intern konkurrence, såvel som 
mod konkurrence inden for Fællesskabet. Man må på forhånd gå ud fra, at markedet er i stand 
til at opfylde forbrugernes krav; produktions- og importkapaciteterne er tilstrækkelige hertil. 
Spørgsmålet opstår primært inden for gas-og elektricitetssektoren på grund af naturlige 
monopoler i visse dele af distributionsnettene. Forslag, der tager sigte på at indføre en vis grad 
af konkurrence inden for nettene, navnlig ved opførelse af alternative linjer, drøftes i Rådet 
og i Parlamentet; disse forslag tager sigte på at gøre markedets funktion sammenhængende 
med traktatens bestemmelser. 
72. Kommissionen har nu ansvaret for at overvåge, at medlemsstaternes fastsatte regler ikke er 
i modstrid med traktaten, at de anvendes i forbrugernes interesse og til fordel for forsynings­
sikkerheden på fællesskabsplan. De igangværende aktioner inden for de transeuropæiske net 
indgår allerede i den sammenhæng, idet de tager sigte på en større fysisk og teknisk 
17 MOLITOR-gruppen er en gruppe uafhængige ekspener. Gruppen er nedsat af Kommissionen på 
foranledning af Rådet med mandat til at undersøge Fællesskabets og de nationale lovgivninger, der 
hindrer Fællesskabets økonomiske udvikling. 
32 
i~tegrering af nettene og på en bedre geografisk gas-og elektricitetsdistribution. De over­
vejelser, som forslag til direktiver om liberalisering af gas-og elektricitetsmarkederne har sat 
i gang, skal imidlertid følges op på tre områder: 
-samarbejde mellem reguleringsmyndighederne: udvikling af elektricitets- og gassystemerne 
mod en større integrering af nettenes funktion skal i visse medlemsstater styrke sondringen 
mellem reguleringsansvar og producenternes, fragtførernes og forhandlernes økonomiske 
og kommercielle ansvar. Overvågning af det indre markeds gode funktion under iagttagelse 
af Fællesskabets regler kunne berettige et samarbejde på fællesskabsplan mellem de 
nationale reguleringsmyndigheder. 
-forvaltning af nettene: på grund af nettenes stigende indbyrdes atbængighed, der vil blive 
understreget ved vedtagelsen af nye regler for Fællesskabets markedsfunktion, er det et 
spørgsmål, om i hvilket omfang det kommende arbejde inden for UCPTE (unionen for 
koordinering af produktion og transport af elektricitet) burde udvikles for at tilpasse sig 
efter en mere integreret markedsfunktion. · 
Udviklingen af den priv~te produktion, herunder på markeder, der indtil nu var underlagt 
produktionsmonopoler, vil styrke samhandelen med elektricitet, og producenterne i en 
medlemsstat vil afhængigt af deres kommercielle strategi blive stadig mere afhængige af 
andre markeder. Den nuværende markedsorganisation indebærer anvendelse af lige så 
mange net, som der er administratorer og følgelig nationale og regionale områder, der skal 
passeres, og som hver især har en tarifpolitik eller en kommerciel strategi. 
I gassektoren eksisterer der et samarbejde mellem administratorerne af nettene, idet 
investeringer i gastransport pr. definition er grænseoverskridende. Disse net er konstrueret 
af konsortier, der fastsætter de fælles driftsmåder. Udviklingen af sammenkoblinger mellem 
de forskellige produktionsområder og introduktion af konkurrenceregler skaber i den 
henseende en ny situation. Når konkurrencereglerne er blevet indført, vil man så kunne 
sikre et sarnarhej de, der er tilstrækkeligt for en god drift af et pan-europæisk gasnet? 
-harmoniseringsbehov: harmoniseringen af lovgivningerne skal være i overensstemmelse 
med de strenge kriterier, der er fastsat i traktaten: den skal have som mål at sikre, at 
funktionen af det indre marked ikke sker på bekostning af de målsætninger, der tilstræbes 
i de nationale lovgivninger og berettiges i traktaten; den skal respektere proportionalitets­
princippet 
På energiområdet kommer konstateringen af harmoniseringsbehovene i modstrid, idet de 
mål, der tilstræbes af sektorens organisationssystemer i medlemsstaterne ofte falder 
sammen med selve systemerne. 
Den fremtidige politik skal derfor påvise de præcise harmoniseringsbehov, som senere skal 
supplere indførelsen af konkurrenceregler, ved en sondring mellem de regler, der vedrører 
hele Fællesskabet, og de regler, der angår et begrænset antal medlemsstater; i sidste 
tilfælde vil Kommissionen undersøge de muligheder, der tilbydes i art. 101, for at klare de 
hindringer; der påvirker elektricitets- og gassamhandel mellem visse stater under 
hensyntagen til de reelle transportkapaciteter. 
33 
3.4 Forsyningssikkerhed 
73. Analysen af energiperspektiverne berettiger bekymringerne om Fællesskabets stigende 
afuængighed. Denne udvikling burde føre til aktioner med det mål at give Fællesskabet 
mulighed for at imødegå disse bekymringer. 
Anvel'ldelse af samtlige brændsler til elektricitetsproduktion bør sikres. Dette kan opnås 
gennem godkendelse, eller styrkelse, af de offentlige aktioner vedrørende: 
(i) Udnyttelse af unionens nationale ressourcer gennem forsknings- og udviklingsindsats 
på kulbrinteområdet, der medfører en ny definition af prioriteterne i Fællesskabets 
forskningsprogram; 
(ii) Opretholdelse af en vis kulproduktion på økonomisk rationelle vilkår og FTU's 
fortsatte indsats for fremme af rene teknologier; 
(iii) Accept af valg af kerneenergi i overensstemmelse med de forpligtelser, der er indgået 
som led i Euratom-traktaten; dette kan kun ske gemmem oplysninger om de 
sikkerhedsgarantier, der tilbydes af de udviklende teknologier og ved at bringe 
kernekraftværkerne i Østlandene på højde med Vestens. Uden en sådan accept vil 
udviklingen i elektricitetssamhandelen og investeringsfriheden ikke undlade at skabe 
spændinger, idet tendensen vil gå i retning af at investere i de medlemsstater, der 
accepterer kerneenergi, for derefter at importere elektriciteten; 
(iv) Tilrettelæggelse af den indirekte beskatning på en sådan måde, at den sikrer lige 
konkurrence mellem erstatningsbrændsleme; dette sker ved fjernelse af de for­
vridninger, der eksisterer mellem de nationale fiskale systemer for energiprodukter, 
og især ved fortsat udvikling mod harmonisering af medlemsstaternes satser; 
(v) Udvikling af vedvarende energier gennem mere vedvarende aktioner, for eksempel 
inden for standardisering og FTU; 
(vi) Opsætning af rammer for finansielle interventioner på nationalt plan og på fælleskab s-' 
plan under hensyn til de fælles energimål: spredning af brændsler, beskyttelse af 
miljøet og transport- samt distributionsnet; 
(vii) Fjernelse af hindringer i forbindelse med anvendelse af olie til elektricitetsproduktion. 
74. Energisektoren kendetegnes ved langsigtede kontraktlige forbindelser, der forudsættes at sikre 
forsyningskontinuitet og investeringsafskrivning. Disse langsigtede kontrakter udarbejdes efter 
prognoserne for efterspørgsel på et marked, der på nuværende tidspunkt er meget beskyttet; 
gennemsigtigheden af disse kontraktlige forbindelser er sikret over for de nationale offentlige 
myndigheder for at garantere, at de er i overensstemmelse med de nationale behov. 
Konkurrenceudviklingen inden for Fællesskabet vil gøre det mere vanskeligt, som bemærket 
af de pågældende sektorers industri, at styre markedets udvikling, og samordning med de 
nationale myndigheder vil ikke kunne opfylde kravene om hensynet til forsyningssikkerhed 
på fællesskabsplan. 
Er forsyningskontrakternes gennemsigtighed nødvendig for forsyningssikkerheden, og skal man 
give alle nationale offentlige myndigheder mulighed for at vurdere konsekvenserne af de 
34 
kontrakter, der forhandles af en virksomhed eller en virksomhedssammenslutning, på 
funktionen af hvert af de nationale markeder? 
Det er under alle omstændigheder klart, at virksomhedernes aktioner på et nationalt marked 
vil få. konsekvenser for hele det europæiske marked. En maksimal gennemsigtighed er derfor 
påkrævet og skal naturligvis ske under iagttagelse af forhandlingernes konfidentialitet. 
75. Styring af krisesituationer: olievirksomhederne har draget Fællesskabets obligatoriske 
lagringsforpligtelse ind i debatten, fordi den vil skabe uretfærdige omkostninger, der efter 
deres mening burde afboldes af brugerne. Det er sandt, at systemet lader sektorens 
virksomheder bære omkostningerne i forbindelse med foranstaltninger af almindelig 
samfundsinteresse; det er derfor op til de offentlige myndigheder at reducere disse 
omkostninger mest muligt og gøre det muligt for virksomhederne at forvalte deres lagre i hele 
fællesskabsområdet Indførelse af nationale lagringsorganer ville på den ene side gøre det 
muligt at sikre hensynet til hver enkelt pågældende aktør (raffinaderivirksomheder og 
importører), og på den anden side at reducere lagringsomkostningerne. -
76. Spørgsmålet opstår ligeledes på grund af udfordringen med gasmarkedets udvikling. Analyser 
viser en fortsat vækst inden for dette brændsel på Fællesskabets marked og som følge heraf 
en stigende afbængighed i forhold til et begrænset antal leverandører. 
Gasselskaberne har selv, dels af eget initiativ, dels efter de offentlige myndigheders 
undersøgelse, udfærdiget en lagringspolitik for at klare forsyningsafbrydelser. Der er indgået 
gensidigt opsigelige kontrakter med brugerne, der således hurtigt kan ændre brændsel. 
Selv om gasmarkedet ikke har en international dimension som oliemarkedet, vil forsyningsaf­
brydelser øjeblikkeligt få konsekvenser for de andre brændsler; derfor berettiger Fællesskabets 
gassituation medlemsstaternes og selskabernes fælles overvågning for at gøre det muligt for 
de offentlige myndigheder at foregribe enhver vanskelighed. Gassituationen berettiger gennem­
sigtighed af de foranstaltninger, der træffes af medlemsstaterne og selskaberne for at klare en 
kri sesi tuati o n. 
3.5 Internationalt samarbejde 
77. Indførelsen af en politisk og økonomisk samarbejdsstrategi med leverandørlandene, hvori der 
indgår forvaltning af bi-og multilaterale aftaler indgået af Fællesskabet samt af finansielle 
instrumenter stillet til rådighed for disse aftaler, er nødvendig. Der bør udfærdiges 
strukturerede dialogmekanismer: 
(i) Udfærdigelse af et energisarnarbejdsprogram med de forbrugende og producerende 
tredjelande baseret på piloterfaringer, der er gjort mulige med de nuværende 
budgetmidler, for at etablere en permanent dialog mellem Fællesskabet og disse lande 
og mobilisere de pågældende industrimiljøer; 
(ii) Det europæiske energicharter bør, ud over de regler det indfører vedrørende samhandel 
og investeringsbehandling, muliggøre en permanent dialog mellem de lande, der deler 
samme geografiske område, og udvikling af præcise samarbejdsprojekter~ 
35 
(iii) Dialogen mellem producenter og forbrugere på ministerielt plan bør gøre det muligt 
at opnå en bedre gensidig forståelse~ 
(iv) Samarbejdet med Sortehavslandene er væsentlig for Fællesskabets transitsikkerhed; 
(v) Samarbejdet med Middelhavslandene bør styrkes med henblik på et europæisk 
Middelhavs-partnerskab; disse landes gensidige afhængighed berettiger en multilateral 
indfaldsvinkel, der kan sammenlignes med det europæiske energicharters ind­
faldsvinkel; 
(vi) Udvikling af de transeuropæiske net. I overensstemmelse med Maastricht-traktaten kan 
aktionen på nettenes område have en international dimension. Denne dimension er 
allerede resultat af forslaget om listen af projekter af fælles interesse. Vedtagelsen af 
listen kunne udgøre grundlaget for en sammenhængende indfaldsvinkel for 
Fællesskabet, såvel som led i det europæiske energicharter som i CSCE for at sikre de 
investeringer, der er nødvendige for gennemførelsen og udnyttelsen af -disse net. 
3. 6 Miljøbeskyttelse 
78. Fællesskabet burde i sine bestræbelser på global konkurrenceevne gå videre for at reducere 
de eksterne miljøomkostninger, der formindsker Fællesskabets borgeres generelle velvære. 
Kommissionen har altid forsvaret integrering af den miljømæssige dimension i de sektorbe­
stemte politikker og større anvendelse af politiske markedsbaserede instrumenter som en 
central faktor i en strategi for internalisering af omkostningerne. Det er indlysende, at disse 
principper ligeledes finder anvendelse for energisektoren. ' 
Disse politikker bør klart udformes, således at de afbalancerer omkostningerne og fordelene 
· under hensyntagen til kriterier, der indgår i valget af politiske instrumenter. Generelt set 
indebærer dette en omlægning mod større anvendelse af de økonomiske instrumenter, idet 
sådanne instrumenter gør det muligt at nå frem til løsninger med lavere omkostninger. Der 
eksisterer en vifte af økonomiske instrumenter, der hver især kendetegnes ved særegne træk, 
såsom afgifter og skatter, kvoter, der kan forhandles, systemer med depoter, der kan 
refunderes, tekniske reguleringer vedrørende forbrugsvarer og under visse omstændigheder 
frivillige aftaler. -
79. Ved udformningen af disse-instrumenter og deres prioritet bør der tages hensyn til blandt 
andet: 
-industriens konkurrenceevne, der bør berettige foranstaltninger, som ikke påvirker vore 
virksomheders stilling på Fællesskabets og de eksterne markeder. 
-industriens kapacitet til at indgå frivillige aftaler og Fællesskabets kapacitet til at fremme 
disse~ 
-Fællesskabets aktionsevn e, som berettiger anvendelse af instrumenter, der stemmer overens 
med Rådets og Parlamentets reelle beslutningsbeføjelser. 
36 
3. 7 Energieffektivitet 
80. De europæiske statsmagter har pligt til at fremme energieffektiviteten, først og fremmest fordi 
den medvirker til at beskytte miljøet, men også fordi den udgør det eneste ikke-formbundne 
svar på energiafhængighedsudfordringen. Denne intervention fra statsmagternes side er endnu 
vigtigere, når prisniveauet ikke. er et incitament i den retning. 
Styrkelse af statsmagternes aktion på energieffektivitetsområdet er nødvendig, idet dette tema 
stemmer overens med de europæiske borgeres forventninger, der deri ser en bekæmpelsesmåde 
af enhver form for forurening med forskellige midler, såsom anvendelse af teknologier, 
intervention på transportområdet, men også ændring af brugernes adfærd. 
81. Fællesskabets intervention kan antage finansielle og regulerende former: 
-finansiel støtte til FTU til fremme af energieffektivitet og energibesparelser på energieffek­
tivitetsområdet~ 
-de finansielle incitamenter bør ledsages af samarbejde med udviklingslandene samt regional 
energiplanlægning. Medlemsstaterne spiller en central rolle i den henseende, og 
Fællesskabet kan kun intervenere for at forøge værdien af den nationale indsats: den 
eurqpæiske dimension bør gøre det muligt, ved at mobilisere den europæiske industri 
omkring et projekt, at lade de industrielle syneergier, der kræves for fremme af vore 
teknologier, komme til syne. Den europæiske dimension bør gennem udveksling af 
erfaringer mellem forskellige områder eller byer i Fællesskabet gøre det muligt at bidrage 
til en bedre ressourceforvaltning under hensyntagen til de forskelligartede situationer. De 
samme erfaringsudvekslinger burde være mulige gennem opinionsundersøgelser. 
-regulering synes uundgåelig for at påvirke de enkelte borgeres adfærd. Denne regulering 
bør, såfremt den påvirker varers frie bevægelighed, ske på fællesskabsplan, men bør også 
respektere subsidaritets- og proportionalitetsprincipperne. Den er alene i stand til at ændre 
de stigende tendenser i energiintensiteten og bør bidrage til spredning af nye teknologier 
på markedet. 
3.8 Teknologi 
82. Indsatsen på FTU-området samt fremme af innovative teknologier på markedet og deres 
spredning til det industrielle n~tværk bidrager til gennemførelse af hvert enkelt opstillet 
energimåL Når aktionerne udføres på fællesskabsplan, gør de det muligt at fremme 
synergierne, koncentrere midlerne og styrke chancerne for samarbejde mellem medlemsstater­
nes industrier. 
Der vil således blive udviklet teknikker, der begrænser energiforbruget, forbedrer udnyttelsen 
af fossile energier og tager sigte på at gøre anvendelsen af nye og vedvarende energier mere 
økonomisk. Spredning mellem energierne vil drage fordel heraf og de teknologiske udviklinger 
kunne styrke den europæiske industris kapacitet på eksportmarkederne. 
83. I debatten bør man komme ind på måder for iværksættelse af Fællesskabets FTU-midler: 
37 
-der er i tråd med energipolitikken; 
-der kunne styrke medlemsstaternes aktion; 
-der er i stand til at forbedre den europæiske industris konkurrencemæssige grundlag, 
navnlig for de små og mellemstore virksomheder. 
3.9 Fællesskabets rolle 
84. Der bør i Fællesskabets rolle på energiområdet, såvel som på industriområdet, tages hensyn 
til den kendsgerning, at aktørerne er virksomheder, og at markedet i princippet skal 
imødekomme forbrugernes og samfundets krav. 
I den forbindelse bør Fællesskabet stille sine egne instrumenter til rådighed for energipolitik­
ken, når de er af en sådan beskaffenhed, at de enten kan styrke effektiviteten af det indre 
markeds funktion, eller være nyttige for en bedre udnyttelse af de nationale politikker. 
Fællesskabets aktion skal klart bidrage til iværksættelsen af Fællesskabets internationale 
engagementer og aktionen i de internationale organisationer, som den er medlem af. 
85. Det er et spørgsmål, om det er muligt at sikre en konvergent indfaldsvinkel til de fælles mål, · 
når ansvaret for iværksættelsen af disse mål er fordelt mellem virksomhederne og myndig­
hederne på nationalt og fællesskabsplan. Problemet er at fæste tillid mellem medlemsstaterne 
ved gennemsigtighed, idet dialog og udveksling af informationer sikrer sammenhæng i 
forskelligartetheden. Det er indlysende, at energisituationen fortsat vil være forskellig fra stat 
til stat, ligesom det er tilfældet inden for enhver industrisektor. Men i forhold til de andre 
industrisektorer er der almindelig samfundsinteresse i at sikre, at levering af energi sker under 
gode vilkår og på et integreret og konkurrerende marked, og en interesse fra samtlige 
medlemsstater i at sikre, at statsmagternes intervention ikke er i modstrid med Fællesskabets 
interesser. 
86. Konvergensen bør først og fremmest sikres på analyseplan. ·Det bør være et krav til en 
energipolitik, at den følger udviklingerne på markedet for til enhver tid at kunne tilpasse sig 
efter disse. Men udviklingerne på Fællesskabets in,dre marked vil afhænge mere og mere af 
udviklingerne i forbruget, produktionen og transportvilkårene på verdensplan. Disse analyser 
foretages i virksomhederne og de internationale organisationer. 
Det forekommer nødvendigt, for at undgå unødvendigt dobbeltarbejde i forbindelse med disse 
arbejder og ved anvendelsen af deres resuhater på fællesskabsplan, at råde over analysemidler, 
der kan belyse Fællesskabets beslutnings- og forvaltningsproces. Det er indlysende, at 
anvendelsen af reglerne for det indre marked, tilrettelæggelse af prioriteter inden for forskning, 
miljø, internationalt samarbejde, net, økonomisk og social samhørighed bør støttes på en ikke­
formbunden analyse af problemerne og markedstendenserne. 
Sammenslutning af akademiske miljøer, industri, forbrugere og administrationer i en 
gennemsigtig og åben mekanisme ville være en garanti for en sammenhængende analyse med 
henblik på udfærdigelsen af en energipolitik. 
87. Konvergensen bør ligeledes sikres gennem dialog mellem fællesskabsplan og nationalt plan 
under iagttagelse af hver enkelts fortrinsrettigheder. Det er nødvendigt, at de nationale 
energipolitikker betragtes som et anliggende af fælles interesse på lige fod med de nationale 
økonomiske politikker. Der burde etableres en fælles ramme for undersøgelse af de nationale 
energipolitikker for at gøre det muligt for Kommissionen at aflægge regelmæssig beretning 
38 
til Rådet og Parlamentet om disse politikkers sammenhæng med de fælles mål. Det drejer sig 
således ikke om at lede til en harmonisering af politikkerne, der hverken ville svare til 
markedets virkelighed eller strukturer, men at sikre at hver enkelt offentlig aktør bidrager til 
gennemførelsen af de fælles mål. 
88. Overvejelserne, grønbogen har som mål at fremsætte, vil bidrage til gennemførelsen af 
unionstraktaten. På den ene side at sætte de fælles mål, som Fællesskabet kunne opstille, og 
på den anden side de instrumenters rækkevidde og effektivitet, som de eksisterende politikker 
tildeler Fællesskabet for at nå målene, i perspektiv, er en væsentlig øvelse i at definere 
Fællesskabets energipolitik. 
39 
l BILAGA-ENERGISITUATIONEN 
40 
.. 
ENERGISITUATIONEN 
A. l De energimæssige konsekvenser af en ny geopolitisk situation 
A.2 De forskellige markeder 
2.1 Kul 
2.2 Olie og gas 
2.3 Elektricitet 
2.4 Den nukleare sektor 
2.5 Vedvarende energikilder 
2.6 Energi besparet ser 
A.3 De nye teknologier 
3.1 Energiudbud 
3.2 Energiefterspørgsel 
A4. Miljøbeskyttelse 
A.S Den regionale dimension. økonomisk og social samhørigbed 
41 
A. l De energimæssige konsekvenser af en ny geopolitisk situation 
Det internationale energisamarbejde bliver et krav på grund af: 
-Stigningen i forureningen forårsaget af det stigende forbrug navnlig i udvik-
lingslandene; ' 
-Energiens rolle for samfundenes stabilitet, hvad enten landene er forbrugere 
eller producenter; 
-Fællesskabets stigende afbængighed; 
-Væksten på verdensmarkederne for produktions-, transport-, distributions- og 
forbrugsteknologier. 
89. Den politiske og økonomiske verdenssituation har i de sidste år været udsat for betydelige 
omvæltninger, som i høj grad influerer på energisituationen: 
-På politisk plan: Splittelsen af Sovjetunionen, den demokratiske udvikling i Central-og 
Østeuropa, men ligeledes i adskillige lande i Latinamerika, Afrika, Asien, og den påbe­
gyndte fredsproces i Mellemøsten; 
-På økonomisk plan: Stræben efter at gøre økonomien til et verdensanliggende med 
underskrivning af GATT-aftalerne og adskillige regionale frihandelsaftaler (Nordamerikas 
Frihandelsaftale mellem Mexico, Canada og USA) eller den økonomiske integration 
(MERCOSUR mellem Argentina, Brasilien, Paraguay og Uruguay); fremkomsten af nye 
partnere i verdenshandelen. 
90. Paradoksalt nok giver disse ændringer ikke nødvendigvis inden for energisektoren udtryk for 
større forsyningssikkerhed for Fællesskabet. De giver ganske vist, set ud fra et industrielt 
synspunkt, nye investeringsmuligheder i de pågældende lande; set ud fra et energimæssigt 
synspunkt giver de større stabilitet i de kommercielle og politiske relationer, men de skaber 
nye forbrugspoler, der kan medvirke til en markedsindsnævring, som under visse om­
stændigheder vil kunne få prismæssige konsekvenser. Disse omvæltninger skaber følgelig nye 
krav til energisamarbejdet 
91. Den kraftige befolkningstilvækst og den økonomiske udvikling, som tredjelandene i 
Middelhavsområdet vil få frem til år 2020, vil medføre en betydelig vækst i energiforbruget 
(næsten tredobling) og i elektricitetsforbruget (firdobling). 
På udbudssiden vil bestræbelser på stigende gaseksport og opretholdelse af olieeksport, 
samtidig med sikring af forsyningen til de hjemlige markeder, kræve en betydelig forøgelse 
af energiproduktionen. En større efterforskning- og produktionsindsats vil følgelig være 
påkrævet. 
Med hensyn til elektricitet skaber den forventede efterspørgselsudvikling krav til 
produktion, transport og anvendelse, hvilket må kræve et europæisk samarbejde. 
42 
Med hensyn til transport af kulbrinter har Sortehavet en strategisk position for forsyning 
til Fællesskabet; den politiske og miljømæssige situation i området vil ikke være uden 
konsekvenser for forsyningsmåderne. 
92. Landene ved den persiske Golf (landene i Golfstaternes Samarbejdsråd + Iran og Irak) står i 
dag for 3 5% af Europas olieforsyninger. Det er sandsynligt, at deres andel i Europas 
energiforsyning vil stige endnu mere i fremtiden. Der er faktisk planlagt store investeringer 
til udvikling af kulbrintesektoren, og især til udvikling af naturgassektoren. Udviklingen af de 
økonomiske og kommercielle relationer med disse lande og navnlig udkastet til en 
frihandelsaftale med Golfstaterne bør bidrage til at sikre såvel investeringerne i disse lande 
som Fællesskabets forsyning. 
93. Landene i Central- og Østeuropa og Samfundet af Uafhængige Stater møder alvorlige 
problemer med energi effektivitet, investeringssikkerhed, og miljøbeskyttelse. Men energi situa­
tionen er forskellig for de energiimporterende og -eksporterende lande. 
I de europæiske importlande har COMECON's og Sovjetunionens sammenbrud resulteret 
i en stigning i deres forsyningsomkostninger. Sideløbende hermed reducerer indskrænk­
ningen af den økonomiske aktivitet deres energi efterspørgsel, men i mindre grad på grund 
af det meget svage energieffektivitetsniveau. Det progressive aktivitetsopsving i disse lande 
burde medføre en stigning i deres efterspørgsel frem til slutningen af dette århundrede, selv 
om mulighederne for at forøge produktionen er mere begrænsede, idet disse lande først og 
fremmest råder over kul og kemeenergi, som giver miljøproblemer, og de mangler de 
finansielle ressourcer, der er nødvendige for en omstrukturering. I det lange løb kunne der 
påbegyndes en spredning af energikilderne eller af deres oprindelse, for eksempel ved 
nettenes sammenkobling med Europa. 
. Med hensyn til de producerende lande, navnlig Rusland, har de økonomiske og politiske 
ændringer i høj grad påvirket energiproduktionen og -handelen. 
Energiproduktionen kunne falde endnu mere i 1995 og stige kraftigt på ny i 1996 med 
hensyn til olie, langsommere med hensyn til gas, mens kulproduktionen på det nærmeste 
burde stagnere. Under disse betingelser kunne nettoeksporterne stige kraftigt i perioden fra 
1995 til år 2000 og efterfølgende i svagere grad, især under påvirkning af det økonomiske 
opsving i landene i Centraleuropa. 
Kerneenergiproduktionen burde næppe stige, så længe de nuværende installationers 
pålidelighed og sikkerhed ikke er sikrede. Imidlertid er der, set i lyset af de energimæssige 
forsyningsvanskeligheder, ingen sikkerhed for, at nogle af disse lande ikke skulle genstarte 
programmer af den art. I den forbindelse burde Fællesskabet fortsætte· og forøge sin 
samarbejdsindsats med disse lande vedrørende: 
retablering af produktionskapaciteten for kulbrinter i SNG; 
energi effektivitet; 
beskyttelse af miljøet og nuklear sikkerhed; 
forbedring af disse landes energibalance gennem aktioner med energiprogrammer og 
hjælpeprogrammer for at sikre bedre udnyttelse af de nye energikilder, der respekterer 
miljøet. 
43 
Set ud fra elektricitetsnettenes junktion vil disse lande befinde sig i en ny situation med 
adskillelsen af UPS (Det tidligere Sovjetunionens United Power Systems) og landene i 
Centraleuropa og Østeuropa og deres tilkobling på nettet i Vesteuropa. Det vil til enhver 
tid i overgangsperioden være nødvendigt at sikre, at de ikke straffes, og at de vidt­
spændende muligheder for stabilisering af nettene og energiudveksling via j revnstrømsan­
læg opretholdes. 
94. Den meget store befolkningstilvækst samt økonomiske vækst Asien og Latinamerika 
medfører en kraftig stigning i deres .energiefterspørgsel. 
I henhold til visse beregninger kunne efterspørgslen stige med 30% frem til år 2020 i 
Asien og fordobles i Latinamerika. Denne situation ville få miljømæssige konsekvenser, 
idet Indien og Kina selv ville kunne repræsentere en fjerdedel af C02-emissionerne i år 
2010. I Asien kunne energiimporten fra Golfstaterne stige, for eksempel i form af LNG, 
eller fra de olieproducerende republikker i Centralasien; de ville følgelig kunne konkurrere 
med de produktionsområder i Fællesskabet, der på nuværende tidspunkt eksporterer 21 o/o 
af deres produktion til Fællesskabets marked. Elektricitetsbehovene vil skabe efterspørgsel 
i kerneenergisektoren, således som det allerede er tilfældet i Kina. 
For Europa er disse lande konkurrenter på energiforsyningsområdet, men de udgør ligeledes 
et potentielt marked for eksport af økonomiteknologier samt effektiv og ikke-forurenende 
energianvendelse og investeringsmuligheder inden for energisektoren. Energisektorens 
behov vil i de kommende 20 år blive kolossalt store i disse lande, hvoraf nogle lande 
allerede er dybt forgældede. Under disse betingelser burde energipolitikken i Asien og 
Latinamerika primært sigte mod en kraftig forbedring af energisektorens samlede 
effektivitet, udvikling af udbudskapaciteter og definition af rammer, der kunne mobilisere 
privat kapital. 
*** 
44 
A.2 De forskellige markeder 
Kul vil bevare en dominerende position i Fællesskabets energibalance til stigende 
fordel for importeret kul. 
Olieforbruget vil blive båret af transportsektoren; så længe der ikke indføres 
fundamentale ændringer i denne sektor, vil indsatsen for at mindske olieafltæn­
gigheden være forgæves. 
Elektricitetsforbruget vil fortsat stige, men med mindre konstant rytme end trans­
portens elektricitetsforbrug. Gasforbruget vil stige i elektricitetsproduktionen, så 
længe kerneenergiens fremtid stadig er usikker. 
De vedvarende energier vil opleve, at deres andel stiger i forhold til de specifikke 
vilkår forbundet med energitype og placering af produ.ktionsinstallationerne. 
Denne brændselssituation og dens udvikling vil primært blive påvirket af mil­
jøbeskyttelsesmålsætninger og af viljen til en brændselsspredning for at begrrense 
afbængigheden. 
2.1 Kul 
95. Kul anerkendes som den mest rigelige ikke-vedvarende energikilde. Ressourcerne varierer 
geografisk og vil vare mere end 200 år med den nuværende udnyttelsesgrad. Den inter­
nationale maritime handel har åbnet vejen for fremkomsten af et konkurrencedygtigt 
internationalt marked. Markedet er kendetegnet ved dets fleksibilitet og gennemsigtighed. 
Kul har spillet18 og vil fortsat spille en meget vigtig rolle i Fællesskabets energisektor, især 
for elektricitetsproduktionen. Det udgør næsten 20% af Fællesskabets samlede bruttoenergifor­
brug. Ca. 68 % produceres af Fællesskabets kul. 
Elektricitet produceret på grundlag af kul udgør 36% af Fællesskabets samlede elektricitetspro­
duktion. Kul fortsætter med at være en væsentlig faktor for jernindustrien, selv om 
forbrugstendensen i stort omfang afhænger af de kommende udviklinger inden for denne 
sektor. 
Kulbalance for 1994 (1.000 meterton) 
Produktion af Import af Forbrug (% af de indre leveringer) 
stenkul stenkul Kraftvarmeværker Koksværker Andet 
134.301 116.868 63% 20% 17% 
Produktion af brunkul og tørv: 293.184 
18 I dette dokument anvendes ordet "kul" med reference til fast brændsel, dvs. kul, brunkul og tøtv. 
45 
Brunkul fremstilles billigt og forbruges i elkraftværker i nærheden af produktionskilderne. 
Produktionsomkostningerne med nationalt kul er væsentligt højere end priserne for importeret 
kul. Produktion af nationalt kul er jævnt faldende i Det Europæiske Fællesskab. Disse fald i 
produktionen udlignes ved import fra tredjelande. 
96. Kulmarkederne fungerer effektivt og drager fordel af stor tilgængelighed overalt i verden. 
Kulmarkedet kan forbedre økonomiens konkurrenceevne i Fællesskabet ved at lette opnåelse 
, af gunstige energipriser og endvidere ved at intensivere konkurrencen mellem leverandørerne 
af primær energi. Det er almindeligt accepteret, at kul har indvirket på energiprisfaldet og 
fortsætter med at spille en rolle som energimarkedsregulator. 
Det fremtidige kulmarked afhænger alligevel af løsningen på miljøudfordringen. Reduktionen 
af indvirkningen på miljøet ved nye rene og mere effektive teknologier er nøglen til op­
retholdelse og udvikling af kullets andel i Fællesskabets kommende energibalance. 
2.2 Olie oe eas 
97. Olie og gas bør undersøges i sammenhæng med et globalt marked, der fungerer i åben 
international konkurrence, såvel med hensyn til investering som forsyning. Igennem de sidste 
20 år har J:'ællesskabets energibalance udviklet sig mod en stigende spredning af geografiske 
kilder. Det har i vid udstrækning været resultatet af de økonomiske faktorer. Spredningerne 
af råolie-og gasforsyninger gennem markedsmekanismer har vist sig at være fundamentale 
for at opnå acceptable niveauer for forsyningssikkerheden. Igennem de sidste IO år har 
forbrugerne nydt godt af en rigelig og billig olie-og gasforsyning. 
Efter de kommende 15 år vil olie og gas stå for mere end to tredjedele af den forventede 
energiefterspørgsel i Fællesskabet og i verden. 
Olie-og gasbalance: 764 mio. toe (63% af Fællesskabets samlede balance) 1992 
Olieforbrug Procent af Gasforbrug Procent af 
olieimport gasimport 
535 Mio. toe 78% 229 Mio. toe 36% 
En konkurrerende og blomstrerende olie-og gassektor fremmer en verdensomspændende 
industris vækst i Fællesskabet. Selv om denne sektor ikke i sig selv er for intensiv med hensyn 
til beskæftigelse, stimulerer den dog et betydeligt antal beskæftigelser i de energirelaterede 
industrier, såsom industrierne med produktion af højteknologiudstyr. 
Olie 
98. Olie vil fortsat være vigtig i den nærmeste fremtid på grund af en stigende efterspørgsel fra 
transportsektoren, indtil den stabiliseres på grund af den trafikroressige overbelastning, der 
forværres i denne sektor. På lang sigt vil de eventuelle ændringer, der affødes af det 
teknologiske fremskridt, navnlig inden for motorteknologien, kunne ligge til grund for en 
ændring i brændselsfordelingen. Det vil komme til udtryk i en reduktion af oliens andel i 
Fællesskabets samlede balance. 
46 
Forsyningsspredningen burde fortsat stimuleres så økonomisk som muligt i fremtiden. 
Mellemøstens reserver, og specielt reserverne fra Golfen, vil spille en stigende rolle i Fælles­
skabets raffinaderiers råolieforsyninger. I den forbindelse giver håbene om udvikling af 
råoliereserverne i Rusland og de andre lande fra det tidligere Sovjetunionen, Latinamerika og 
andre dele af verden, en m~kanisme, der danner modvægt til en for stor tillid til forsyning fra 
andre områder. 
Gas 
99. Gassens betydning i Fællesskabets energibalance vokser på grund af de teknologiske 
udviklinger i elektricitetsproduktionen (cyklus kombineret med gas), og fordi dette brændstof 
har en mindre indvirkning på miljøet. Naturgassens andel i Fællesskabet burde vokse fra det 
nuværende niveau på 19% til 24% af det primære energiforbrug i år 2010. Dette indebærer, 
at forbruget vil stige med mindst 50% i forhold til det nuværende niveau. Denne stigende 
efterspørgsel vil føre til en strukturændring af det endelige gasforbrug, navnlig af dets andel 
i elektricitetsproduktionen, der er stigende, og i kombineret kraft-og varmeproduktion. Lande 
eller områder i Fællesskabet, hvor gas ikke anvendes, eller kun anvendes i ringe grad, er 
ligeledes ved at indføre gas, eller oplever, at gassens andel i energibalancen stiger. 
l 00. Selv om gasreserverne er rigelige og tilstrækkelige til at imødekomme den stigende 
efterspørgsel, befinder disse reserver sig primært på de fjerneste og vanskeligst tilgængelige 
områder: 
-Importandelen, der på nuværende tidspunkt er på næsten 40%, burde stige til ca. 70% i år 
2020. Bortset fra Norge burde nye importer komme fra det tidligere Sovjetunionen, 
Algeriet og på længere sigt fra andre afrikanske lande og Mellemøsten; 
-siden 60'eme er gasnettet i Fællesskabet hurtigt udviklet. I dag eksisterer der et udstrakt 
og teknisk pålideligt europæisk net, der forbinder producenter og forbrugere i Det 
Europæiske Fællesskab. På basis af handelsaftaler passerede mere end 50% af den 
forbrugte gas i Fællesskabet i 1993 mindst en grænse og 30% passerer mere end en 
grænse;· 
-imidlertid er det at sikre rådighed over gas ikke et spørgsmål om reserver og fysisk adgang 
hertil, men det drejer sig også om de økonomiske, tekniske og politiske betingelser, der gør 
salget af gas sikkert, pålideligt og økonomisk attraktivt for forbrugeren, såvel som for 
producenten og leverandøren. 
I betragtning af det nødvendige kapitalbehov kræver en yderligere udvikling af gasfelteme, 
samt af det internationale gasnet og sammenkoblingen mellem de interoperationelle net i 
Fællesskabet, at det økonomiske miljø forbliver gunstigt for handelsinvesteringerne. 
2.3 Elektricitet 
Elektricitetsproduktionen i Fællesskabet: 1858 Twt · 
Produktionskapacitet 455 GW-1993 
Kul Kerneenergi Vandkraft Olie Naturgas Andet 
-36,4% 34,1% 9,9% 9,8% 8,7% 1,1% 
47 
Elektricitetsproduktionen i Fællesskabet og de tre nye medlemsstater: 2128 Twt 
Produktionskapacitet 520 GW -1993 
Kul Kerneenergi Vandkraft Olie Naturgas Andet 
33,1% 33,9% 14,2% 8,9% 8,3% 1,6% 
l O l. Elektricitet på grundlag af vandkraft vil opleve en produktionsstigning på 60% med de nye 
staters tiltrædelse, hvilket tyder på øgede muligheder for anvendelse af termisk produktion på 
grund af flere undersøiske kabelprojekter i Nordsøen og Østersøen og styrkelse af Nord-Syd­
overførselslinjerne og på, at elektricitet på grundlag af vandkraft vil blive anvendt i stigende 
omfang. 
Elektricitetsselskaberne (produktion, transport og distribution) er vigtige m-ed hensyn til 
arbejdskraft. De beskæftigede i 1993 740.000 personer i Det Europæiske Fællesskab. Deres 
årlige omsætning udgør 140 milliarder ECU og de årlige investeringer 30 milliarder ECU. 
Fællesskabets elektricitetsforbrug burde i gennemsnit stige med en årlig rytme på 2% fra 1995 
til år 2000 og i alt nå op på 2150 Gwt i år 2000. Der er planlagt nye nettokapaciteter på 85 
GW (hvoraf 60 GW gas) frem til år 2000, hvilket svarer til en årlig gennemsnitlig kapacitets­
stigning på 2,2%. 
Valg af brændsel 
l 02. På grund af det stigende pres på miljøet og især målsætningen om C02-reduktion bør følgende 
faktorer overvejes ved anvendelse af forskellige brændsler: 
-Kul, som elektricitetssektoren ønsker at bibeholde som et muligt valg, kan kun genfinde 
sin fortrinsstilling, hvis der udvikles rene og mere effektive forbrændingsteknologier, og 
hvis disse teknologier trænger gennem på markedet på gode økonomiske vilkår; 
-der vil blive opført yderst effektive og billige centraler, dvs. kraftværker med kombineret 
gascyklus. Den installerede gaskapacitet vil blive mere end tredoblet fra 1993 til år 2000. 
Det vil forøge gasforbruget og risikoen, for at priserne presses i vej ret; 
-en ny debat om kerneenergiens position i Det Europæiske Fællesskab kan ikke undgås, idet 
den står for 34% af Fællesskabets elektricitetsproduktion, og da størstedelen af kernekraft­
værkerne burde udskiftes hen mod år 2005-20 l O med en konstruktionsperiode på ca. l O 
år. Denne debat skal af indlysende årsager tage højde for de økonomiske betingelser for 
anvendelse af kerneenergi og udvikling af elektricitetsproduktionen på ikke-nuklear basis 
i retning mod mindre enheder tættere på forbrugerne under ganske specifikke om­
stændigheder, nye produktionsteknologier, der skal opfylde øgede sikkerhedskrav, 
-brændselsmarkedet -og bemærke kerneenergiens beskedne følsomhed over for ændringer 
i brændselsomkostningerne -og komme med løsninger på spørgsmålet om affaldsbe­
handling og -lagring; 
l 
-anvendelsen af vedvarende energier til elektricitetsproduktion i Fællesskabet burde fremmes 
i betragtning af den miljømæssige gevinst, navnlig med hensyn til drivhuseffekten. De mest 
48 
lovende teknikker på kort og mellemlang sigt for elektricitetsproduktionen er gasudvikling 
på grund af biomasse og vindenergi, der allerede i høj grad er konkurrencedygtige, 
energimæssig udnyttelse af affald og vandkraft, navnlig små vandkraftværker. De andre 
vedvarende energiers bidrag til elektricitetsproduktionen er beskedne; udviklingen af nogle 
af disse energier forudsætter en forsknings- og udviklingsindsats, hvis virkning man først 
vil kunne mærke på længere sigt. 
Forbedring af energieffektiviteten, herunder integreret ressourceforvaltning, vil bidrage til en 
reduktion af elektricitetsforbruget og følgelig til en reduktion af C02-emissioneme. 
Udvikling af nettene 
103. På grund af manglende lagringsmuligheder bør elektricitetsnettene til enhver tid være stabile 
og tilpasset efter udbud og efterspørgsel. Det er indlysende, at sådanne net kræver streng 
planlægning, optimal styring og absolut vedligeholdelse af systemet; absolut respekt for 
elektricitetens sikkerhedsnormer, og navnlig for spændings- og frekvensnormer, er yderst 
vigtig. 
Sammenkoblingen af forskellige net er en af de mere hensigtsmæssige veje til forbedring af 
deres sikkerhed og stabilitet, hvilket har ført til oprettelsen af et UCPTE-net i 1951 og til 
efterfølgende gradvis vækst. De tekniske fordele ved store synkroniserede net kan sammen­
fattes, som følger: 
-reduktion af reservekapaciteter, 
-hurtig gensidig assistance, 
-bedre ressourceanvendelse, for eksempel vandkraftelektricitet og varmedannelse, 
-mulighed for at erstatte uønskede produktionsmåder. 
2.4 Kerneener~:isektoren 
104. Det Europæiske Fællesskab ligger på førstepladsen i verden blandt elektricitetsproducenter på 
grundlag af kernekraft. Der er i alt 132 reaktorer i drift på Fællesskabets område fordelt på 
seks medlemsstater med en installeret kapacitet på 107 GW. Bidraget fra denne energikilde 
til Fællesskabets energibalance er stort; det når op på ca. 14% af den samlede energi-· 
efterspørgsel, og der blev i 1992 brutto produceret 678 Twt, eller 34% af den samlede 
elektricitetsproduktion, hvilket svarer til USA's produktion og det dobbelte af Japans 
produktion. 
Eletricitetsandel på baggrund afkemeenergi 
Frankrig Belgien Tyskland Stor- Spanien Nederi a-Gennem s-
britannien n d ene nit 
73% 60o/o 30% 26% 36% So/o 35% 
Denne industrisektors vægt er betydningsfuld, idet den repræsenterer ca. 400.000 jobs i hele 
Fællesskabet. Det skal bemærkes, at investeringerne inden for kerneenergiområdet har været 
49 
indefrosset i størstedelen af medlemsstaterne siden starten af det sidste årti. Der udvikles 
betydningsfulde programmer i andre dele af verden (Kina, Sydkorea og Japan) med henblik 
på den kommende efterspørgselsstigning. I Japans tilfælde skulle den installerede kapacitet 
fordobles frem til år 2010, og kerneenergien skulle stå for 43% af elektricitetsproduktionen. 
105. Kerneenergisektoren befinder sig nu i en afgørende fase af dens udvikling, idet Europas 
fremtid afbænger af de beslutninger, der skal træffes i løbet af de kommende S år for i det 
mindste at sikre fornyelse af de aktuelle kapaciteter: 
-markedet for kerneenergikonstruktion ligger mere og mere uden for Fællesskabet, og den 
europæiske industris fremtid vil atbænge af dens evne til at få en betydelig rolle på de 
eksterne markeder. Med det for øje forbliver samarbejdet mellem virksomhederne en 
væsentlig drivkraft; det har allerede haft indvirkning på de kommende reaktorer og 
fastsættelsen af fælles specifikationer; 
den internationale konkurrence kan destabilisere investeringerne i Fællesskabet under 
påvirkning af den nye konkurrence fra Samfundet af Uafhængige Stater på markedet for 
naturligt og beriget uran og konkurrencen fra USA' s industri inden for resten af kerneener­
giteknikkerne. Denne situation kan true den europæiske industris teknologiske fremskridt, 
for eksempel ved anvendelse af brændstoffet MOX og genbehandlingsteknikkerne; 
-ikke-spredning af kernevåben er en integreret del af denne sektors indsats, navnlig med 
henblik på parternes forberedelse til traktaten om ikke-spredning af kernevåben, der finder 
sted i 1995. En ubetinget og ubegrænset udvidelse af traktaten om ikke-spredning af 
kernevåben er nu endnu mere påkrævet, idet nedrustningen vil frigive betydelige nukleare 
mængder~ 
-kerneenergisikkerheden er fundamental: Ud over fastsættelse af fælles driftsbetingelser 
(European Utility Requirement) og udarbejdelse af generelle sikkerhedskriterier inden for 
rammerne af Det Internationale Energi Agentur er qen europæiske industri direkte berørt 
af situationen i kerneenergisektoren i Østeuropa; ' 
~. 
-endelig optager affaldsspørgsmålet fortsat den brede offentlighed. Der anvendes 
genbehandlings- og lagringsteknologier til affald med kort levetid og svag aktivitet, eller 
90% af den samlede affaldsmængde. Højradioaktivt affald bliver bearbejdet for at forbedre 
de påtænkte industrielle løsninger, men disse løsninger vil kun kunne finde anvendelse på 
mellemlang sigt. På grund heraf opstår der en usikkerhed, der berettiger en informations­
indsats og en gennemsigtighed med hensyn til affaldsforvaltningen. 
l 06. Generelt har kerneenergi, hvis fordele i kampen mod emissioner og især C02-emissioner man 
ikke kan ignorere, en vigtig rolle i opfyldelseq af Fællesskabets energibehov~ beslutningen om 
at anvende kerneenergi forekommer i~ær at være en politisk beslutning; der må imidlertid i 
forbindelse med investeringerne tages hensyn til visse faktorer, såsom for eksempel de 
økonomiske og miljømæssige omkostninger, tilstedeværelsen af andre energikilder, aspekterne 
med centraliseringidecentralisering og de langsigtede omkostninger ved nedlukning. 
2.5 Vedvarende enereikilder 
l 07. Det nuværende bidrag fra de vedvarende energikilder til Det Europæiske Fællesskabs endelige 
energiforbrug lå tæt på 4% i 1991, selv om der var betydelige forskelle medlemsstaterne 
50 
imellem, med l% i Storbritannien og ca. 17% i Portugal. To vedvarende energikilder har en 
særlig betydning i Det Europæiske Fællesskab: For det første biomasse i form af træ, træaffald 
samt andet fast brændsel, der udgjorde ca. 60% af produktionen af vedvarende energi i 1991, 
og for det andet vandkraftenergi, hvis bidrag udgør 3 5%. 
Bidraget fra de vedvarende energikilder bør bedømmes i lyset af de målsætninger, som 
Fællesskabet har opstillet frem til år 2005 i AL TENER-programmee9, der tager sigte på at 
forøge de vedvarende energikilders andel fra 4 til 8% af den endelige efterspørgsel. Den 
indsats, der skal foretages for at medvirke til, at man når det fastsatte mål på 8% af de 
vedvarende energiers andel i Fællesskabets endelige efterspørgsel, skal hænge sammen med 
de forskellige fællesskabspolitikker, navnlig med iværksættelsen af reformen af den fælles 
landbrugspolitik, for eksempel ved frigivelse af jord og muligheden for, at visse interesserede 
aktører kan råde over instrumenter, der gør det muligt at anvende de traditionelle landbrugs­
produktioner (korn, olieholdige planter, proteinholdige planter, roer) eller andet (biomasse, 
træ). 
Elektricitetsprodukt~on på baggrund af vedvarende energikilder 
l 08. Den elektriske anvendelse af vedvarende energikilder domineres i høj grad af bidraget fra de 
store vandkraftværker: 
Elektricitetsanvendelse 180 Twt-1991 
Store vand- Små vand- Jordvarme Biomasse. Vind & sol 
kraftværker kraftværker 
86% 8,3% 1,6% 3,5o/o 0,6o/o 
Den geografiske fordeling viser nogle særegenheder: Vindmøller anvendes især i Danmark, 
Tyskland og Nederlandene. Jordvarme anvendes især i Italien. Fællesskabets mål er i år 2005, 
således som det er defineret i AL TENER-programmet, at tredoble elektricitetsproduktionen 
på grundlag af vedvarende energikilder, dog med undtagelse af store vandkraftværker. 
Anvendelse af vedvarende energikilder til varme 
109. Anvendelse af vedvarende energikilder til varme domineres helt af biomasse/affald, som vist 
i nedenstående skema: 
Varmeanvendelse: 23,3 mio. toe-1991 
Biomasse Jordvarme Solenergi 
97,5% 2% 0,5% 
Inden for biomasse er brænde til privat opvarmning især af betydning Frankrig og 1 
Tyskland, men anvendes i mindre grad i Italien og Spanien. 
19 Rådets beslutning om AL'ffiNER-progranunet 93/500 (EØF) af 19. december 1993 -EFf L 235 
af 18. september 1993 
51 
Biobrændstoffer 
Der er især tale om vegetabilske olier og deres biprodukter samt bioætanol, der kan anvendes 
som brændstof til motorer. Nye produktionsteknologier for biobrændstoffer på grundlag af 
cellulose og brugte olier åbner interessante perspektiver. Den opstillede målsætning i 
AL TENER-programmet er at sikre biobrændstoffer en markedsandel i år 2005 på 5% af 
brændstof til motorer. 
Il O. En løsning af de åbenlyse udfordringer i forbindelse med omkostningerne -vedvarende 
energikilders teknologiske omkostninger gør dem mindre konkurrencedygtige end de 
konventionelle brændsler -er af særlig interesse for den fremtidige politik. 
De lave priser på de primære ikke-vedvarende energikilder gør denne situation endnu mere 
tilspidset. Teknologiernes masseproduktion til udnyttelse af vedvarende energier, såsom 
vindenergi og solcellepaneler, vil sandsynligvis sænke omkostningerne. Ligeledes gennem 
forskning, intens udvikling og demonstration bliver teknologierne til vedvarende energikilder 
sandsynligvis konkurrencedygtige. 
Navnlig drager visse vedvarende energikilder fordel af teknologier, der kan finde direkte 
anvendelse og er rede til at trænge igennem på markedet. Det er tilfældet med __ 
biomasseprodukterne, hvis øgede forbrug kræver et fald i produktions- og distributionsomkost­
ningeme, der kan opnås gennem økonomiske instrumenter og afgifter. Da disse 
biomasseprodukter har fordele for fællesskabspolitikkerne på landbrugs-, energi-og miljøom­
rådet, har Kommissionen foreslået, at der anvendes en reduceret punktafgift på disse 
produkter0. 
Et centralt problem er, om de eksterne omkostninger skal medtages eller ej i prispolitikken. 
Det første tilfælde gør helt sikkert de ve-dvarende energier mere" kollkurrencedygtige. Andre 
betydelige barrierer for en større anvendelse af vedvarende energikilder er af ikke-teknologisk 
karakter og bør behandles i lovgivninger, standarder, informationsspredning, etc. 
2.6 Ener&ibesparelser 
111. Markedet for energimæssige tjenesteydelser, der tager sigte på at reducere energiforbruget og 
behandle miljøproblemer i forbindelse hermed, er udviklet fra 1974 i forbrugslandene. 
Interessen for energibesparelser til reduktion af forbruget og beskyttelse af miljøet er 
indlysende. 
Endvidere giver energibesparelserne et betydeligt potentiel, set ud fra et industrimarkeds­
synspunkt, hvad enten det er i byggebranchen med mange beskæftigelser, eller i industrien til 
ændring af eksisterende udstyr og fornyelse. Det er under industriens normale investeringspro­
ces, at der mest effektivt tages hensyn til energibesparelser. Som følge heraf afhænger 
virkningen af en politik til fremme af energibesparelser generelt af et gunstigt investerings­
klima. 
Man anslår, at det besparelsespotentiel, der på økonomisk rentabel vis vil kunne realiseres, kan ' 
ligge fra 10 til 30% af det primære energiforbrug. Med disse forbedringer af energieffektivi-
2° KOM(92) 36 endelig udg. af 22.2.92, EFf nr. C 73 af 24. marts 1992 
52 
teten ville man kunne spare flere milliarder ECU i de forskellige økonomiske sektorer på 
grund åf et fald i energileveringsomkostningerne. Der er imidlertid fortsat hi~dringer på 
markedet, der ikke kan fjernes uden energirelaterede initiativer. ' 
112. Energieffektivitetsteknologier er endvidere en udviklingsfaktor for industrien: For eksempel 
kombineret produktion inden for teglværksindustrisektoren, den keramiske sektor og sektoren 
med kemiske produkter udgør i hvert tilfælde et vigtigt marked for eksport af teknologier21. 
Undersøgelser i flere industrisektorer har vist, at besparelser af en størrelsesorden på 20% af 
de elektriske motorers forbrug var mulig med en rentabilitetspenode på mindre end 2 år ved 
anvendelse af mere ydedygtige motorer og mere effektive kontrolsystemer. 
113. Markedet for energibesparelser er påvirket af de private forbrugeres adfærd. Kommissionen 
foretager regelmæssigt opinionsundersøgelser. Det seneste Eurobarometre22 viser, at de 
europæiske borgere især værdsætter: 
-Formindskelse af forureningsrisici; forbrugerne har kendskab til miljøproblemer, for 
eksempel drivhuseffekten, som de for størstedelens vedkommende bidrager til ved forøget 
privatbilisme. De fremfører, som prioriteret målsætning, forbedring af luftkvaliteten i 
byerne; 
-reduktion af energiforbruget, som 82% af de europæiske forbrugere betragter som et meget 
vigtigt mål. 
De europæiske borgere har et meget mere positivt syn på naturgas og vedvarende energi end 
på andre energier. De går ind for anvendelse af energiteknologier. Derimod har de ikke stor 
tillid til statsmagternes kapacitet til at fremme energibesparelserne. 
*** 
21 "Energy efficient technologies for european industries" og "Energy investment opportunities in 
european industl)'". THERMIE-programmet. 
22 Den europæiske mening og energianliggender i 1993, Eurobarometre 39.1 fra INRA (Europa) 
European Coordination Office s.a. -september 1993 
53 
A. 3 De nye teknologier 
Teknologierne spiller en vigtig rolle for forsyningssikkerhed, energieffektivitet og 
miljøbeskyttelse. 
De er en udviklingsfaktor for industriens stilling på de eksterne markeder, såvel 
for produktionsindustrien som for den energiforbrugende industri. Men de 
forudsætter instrumenter til deres introduktion på markedet. 
Energiteknologierne stimulerer endvidere udviklingen af sammenhængende 
teknologier, der henhører under andre energirelaterede områder (miljøbeskyttelse, 
informations- og kontrolteknologier). 
114. Den fremtidige rolle, som teknologien vil komme til at spille i Fællesskabets energisektor, vil 
ikke alene afhænge af teknologiernes fremskridt, men også af deres evne til at trænge ind på 
markederne og af omfanget af en reproduktion i stor målestok. De teknologiske fremskridt vil 
især blive domineret af nødvendigheden af at forbedre effektiviteten samtidig med et 
omkostningsfald, og af nødvendigheden af at imødekomme udfordringen med reduktion af 
energianvendelsens indvirkning på miljøet. 
Spørgsmålet er, i hvilket omfang energien vil blive anvendt mest effektivt ved kontrol og 
automatisering, og også om eksistensen af billigere og mindre effektive systemer til 
emissionskontrol og overvågning vil spille en rolle i imødekommelsen af en større 
energi efterspørgsel, affødt af en stadig mere krævende livsstil og komfort Som følge heraf 
skal der tages højde for den rolle, som teknologien spiller, ikke alene hvis man stillet sig pt1 
udbudssiden, hvor industriens opstillede mål i disse sektorer er at tilbyde energi med en 
optimal omkostning, men ligeledes på efterspørgselssiden, hvor energi betragtes som en 
tjenesteydelse. 
3.1 Ener~:iudbud 
Kul 
115. De nye teknologier til forbrænding af kul som svar på den miljømæssige udfordring har en 
meget vigtig rolle at spille; faktisk regner udviklingslandene, samt landene i Central- og 
Østeuropa med, at kul skal opfylde størstedelen af deres hurtigt stigende elektricitetsbehov. 
Disse teknologiske fremskridt vil primært vedrøre elektricitetsproduktionen og berøre to 
områder· 
for den konventionelle Lyk/us er det klart, at kulstøvsteknologierne gør det muligt at opnå 
ydelser på op til 45o/o ved at anvende nye materialer og ved at presse dampturbinernes 
udnyttelsesbetingelser. Dette forudsætter, at emissionerne holdes på samme niveau. 
Forbrændingssystemerne med fluidiseret leje er et alternativ til kulstøvsteknologierne og 
har den fordel, at de kan anvende brændsler af mindre god kvalitet og mere effektivt fjerne 
forureningsemner end kulstøvsværkerne; 
54 
-kombinerede cykler giver de mest lovende perspektiver for teknologisk udvikling med 
tryktætte systemer med forbrænding på fluidiseret leje; disse systemer gør det muligt at 
opnå ydelser på 45%, selv med brændsler af mindre god kvalitet. Gasudvikling integreret 
i kombinerede cykler gør det imidlertid muligt at opnå ydelser på 50% eller mere og 
praktisk talt uden andre forureningsemner end kuldioxid. 
116. Det må understreges, at de nye og forbedrede teknologier ikke. alene finder anvendelse for nye 
typer værker, men også vil blive anvendt til en forbedring af de eksisterende værker. Det 
bliver mere og mere nødvendigt at ændre og forbedre de eksisterende værker, hvilket 
endvidere kan være interessant, set ud fra et finansielt synspunkt. 
Der er nu tendens til en forlængelse af de eksisterende værkers levetid, samtidig med at der 
indføres nye teknologier for både at forbedre ydelsen og formindske emissionerne. I dag ligger 
elektricitetsværkernes gennemsnitlige ydelse i Det Europæiske Fællesskab under 35%. 
Føres samtlige nuværende værker op på en ydelse på 45%, ville kuldioxidemissionerne blive 
reduceret med mere end 25% og brændslets omkostningsbidrag til elektricitetsomkostningen 
til et tilsvarende niveau. Reduktion af forureningsemner, såsom svovloxyder og kvælstof, er 
af afgørende betydning for de nye teknologier. 
Der vil blive udviklet andre teknologier, som vil gøre det muligt at producere elektricitet på 
grundlag af affald af meget lille værdi eller naturligt affald fra industrien eller kommunerne; 
mange af disse vil anvende kul som supplement til dette affald. Udfordringen er ikke alene 
at tage disse rene teknologier i anvendelse, men også at sikre en gunstig modtagelse hos den 
.brede offentlighed. Dette kræver, sammen med nødvendigheden af at eksportere disse 
teknologier til andre dele af verden, en indsats på fællesskabsplan. 
Kulbrinter 
117. I de sidste ti år har man oplevet større forbedringer inden for de anvendte teknologier til olie­
og gasefterforskning. 
Flere områder burde drage fordel af de teknologiske udviklinger: 
-efterforskning for at reducere usikkerheden i lokalisering af felter og øge graden af succes 
ved boringerne samt karakterisering af depoter og vurdering af deres produktion for at 
forbedre udvindingen; 
boring for at udvikle systemer, der er i stand til at bore i stor dybde, eller for at reducere 
omkostningerne og indvirkningerne på miljøet; 
-produktion ved udvikling af produktionssystemer. med en reduceret vedligeholdelse og 
øgede operationelle kapaciteter (anvendelse af nye materialer for at begrænse vægt, 
forbedring af sikkerhed og vedligeholdelse samt reduktion af indvirkningen på miljøet). 
Nedtagelse af platforme kræver yderligere fremskridt; 
-transport af olie og gas med hensyn til konstruktion af olieledninger og tankskibe, flerfaset 
transport navnlig for de marginale felter og vedligeholdelses- og reparationsteknologier; 
-produktion og transport af flydende naturgas (forbedring af energibalancen inden for GNL) 
og omsætning til gas. 
55 
Bortset fra industriens udfordring til paraoliesektoren ·er forbedring af teknologier til 
efterforskning og udnyttelse en nøglefaktor for at udvide Fællesskabets ressourcer, navnlig i 
Nordsøen, og fortsætte den geografiske spredning af forsyningskildeme. Sådanne teknologier 
til produktionsefterforskning og transport vil ganske sikkert bidrage til en forbedring af 
oliesektoren i Rusland og i de andre olieproducerende lande i Østeuropa og Centralasien. 
Kerneenergi 
118. De større teknologiske forandringer i denne sektor er forbundet med udviklingen af en ny 
reaktorgeneration, der kan tilbyde udviklingsperspektiver, navnlig på de eksterne markeder. 
I denne forbindelse er rådighed over effektive teknologier en nødvendighed på to områder: 
-Styrkelse af sikkerhedsniveauerne. Projektet "European Pressurized Reactor" (EPR) er et 
eksempel på en teknologisk udviklingsindsats med henblik på fremstilling af en reaktor, 
der opfylder de seneste sikkerhedskrav. Reduktion af indvirkningen på miljøet ved at 
optimere cyklussens afslutning. Disse nye teknologier vil føre til, at der udarbejdes bedre 
affat dsforval tni n g s strategi er. 
119. På længere sigt burde andre områder drage fordel af fremskridt, der følger af indsatsen inden 
for FTU: 
-Reaktorer med hurtigneutroner i betragtning af urans energiudvindingspotentiel~ de ville 
også have den fordel at kunne anvende plutonium og forbrænde aktinider med lang levetid. 
Et samarbejdsprogram benævnt CAPRA (øget forbrug af plutonium i reaktorer med 
hurtigneutroner) mellem Frankrig, Tyskland, Storbritannien, Schweiz og Japan tager sigte 
på at gøre fremskridt inden for dette område. 
-Fusion giver Fællesskabets langsigtede elektricitetsforsyning et vigtigt potentiel. Alligevel 
kræver dens praktiske gennemførelse en længerevarende indsats inden for FTU, hvis 
omfang har medført, at enhver forskning i Europa indgår i et enkelt Euratom-program, og 
at der er udfærdiget en samarbejdsaftale underskrevet i juli 1992 mellem Euratom, Japan, 
USSR (i dag den russiske føderation) og USA om !TER-programmet (International 
Thermo-nuclear Experimental Reactor). 
Vedvarende energikilder 
120. Visse teknologier inden for vedvarende energi er rede til at blive udnyttet kommercielt og kan 
omkostningsmæssigt konkurrere med den konventionelle energi~ det er tilfældet med 
vandkraftenergiproduktionen, der er godt etableret. Jordvarme og gasser er også genstand for 
begrænsede, men betydningsfulde indtrængninger på specifikke kommercielle markeder. 
Vindenergi og solvarme er allered.e konkurrencedygtige -eller tegner til at blive det -på 
specifikke lokaliteter med gode ressourcer. 
Andre teknologier er teknisk modne, men de kan ikke på nuværende tidspunkt konkurrere om­
kostningsmæssigt. Der tænkes på fotovoltaisk energi, flydende biomassebrændstoffer og små 
vandkraftværker, når der er større omkostninger ved integrering i nettene. 
Produktionssektoren for elektricitet og varme fra energikulturer er lovende. Der kræves stadig 
udviklinger, men disse teknologier kan blive konkurrencedygtige omkostningsmæssigt ved 
gasdannelse og nye produktionsmetoder for flydende biomassebrændstoffer. Endelig har 
56 
bølgeenergi begrænsede perspektiver konkurrencemæssigt forhold til de konventionelle 
brændsler. 
3.2 Enereiefterspøresel 
Industri 
1 21. Industrien kendetegnes ved forskellige sektorer og produktionsmetoder, hvis energiteknologier 
ofte er meget specialiserede og vanskelige at anvende uden for deres specifikke sektor. In­
dustriens sektor omfatter både teknologier vedrørende energiefterspørgsel og -distribution, 
såsom gasturbiner og elektricitetstransformere, men også talrige teknologier på energiforbrugs­
si den, såsom motorer og drivanordninger, opvarmning og afkøling. 
Siden den sidste større energikrise har industrien fortsat forøget disse produktionsprocessers 
energieffektivitet Som eksempel kan nævnes den kemiske industri, hvor det specifikke 
energibehov (dvs. den energi, der kræves pr. produktionsenhed) fra 1980 til 1991 blev 
reduceret med 27%. Det skyldes i høj grad de omstruktureringer, som industrien har sat i 
værk, men er også en følge af vedtagelsen af nye og innovative processer og bedre systemer 
til energikontrol og -forvaltning. 
122. I fremtiden burde to retninger prioriteres: 
-først og fremmest burde teknologier til fremme af Fællesskabets industris konkurrenceevne 
over for de stigende udfordringer fra industrier uden for Fællesskabet tage sigte på at 
reducere produktionsomkostningerne på de steder, hvor energi udgør en betydelig del af 
omkostningerne, og på at udvikle produkter med højere kvalitet og med et tilsvarende eller 
mindre specifikt energiforbrug~ 
-dernæst burde forbedringen af teknologierne føre til en reduktion af produktionspro­
cessernes indvirkning på miljøet, hvad enten det sker gennem øget genbrug, innovative 
processer eller energibevarende foranstaltninger, der kunne strække sig fra de kon­
ventionelle energibesparelser til bedre integrerede energianvendelser. 
Med hensyn til selve energiindustrien bliver gasturbinerne fortsat forbedret. De nye materialer 
til varmeindvinding af forbrændingsgas udgør en anden udviklingsretning. Andre sektorer, 
hvor der er forudsigelige forbedringer, omfatter teknologier til overførsel, distribution og 
lagring af elektricitet. En bredere anvendelse af kombineret kraft-og varmeproduktion 
afltænger af naturgasnettenes udbredelse i Fællesskabet samt af lovændringer for at øge det 
bidrag, som kombineret kraft-og varmeproduktion kan yde til elektricitetsproduktionen. 
Byggebranchen 
123. Energiforbruget i byggesektoren udgør 40°/o af den endelige energiefterspørgsel i Fællesskabet 
og 20% af C02-emissionerne. Størstedelen af energien i denne sektor anvendes til lokaleop­
varmning (70% af det samlede energiforbrug i beboelsesejendomme og 55% af det samlede 
forbrug i handels- eller kontorejendomme). Der anvendes endvidere energi til elektriske 
apparaters forbrug og varmtvandslevering. ~ 
Indførelsen af standardnormer for udfærdigelse af bygninger med hensyn til energi og de bedst 
mulige disponible teknologier (Best Available Technologies -BAT) burde gøre det muligt at 
57 
spare ca. 50% energi til lokaleopvarmning og 25% i elektricitetsforbrug. Iværksættelsen af 
sådanne fremgangsmåder og indførelsen af disse installationer medfører i gennemsnit en 
stigning på l 0% af den oprindelige investering, og generelt set skaber hverken byplan­
lægningsprocedurerne eller metoderne, som bygherrerne eller sælgerne bruger for at fratrække 
disse eksterne omkostninger, barrierer for innovation eller energieffektivitet 
Hvis man forudsætter, at_ den nuværende årlige udskiftningssats for bygninger ligger mellem 
l og 2%, tillader en forsigtig vurdering, at man kan forvente en besparelse på ca. 20 mio. toe 
i år 2000. 
124. Solenergi i forbindelse med termisk anvendelse udgør et meget højt energibesparelsespotentiel 
og ikke alene i landene i syd, men i hele Europa. Den passive anvendelse af solenergiteknolo­
gier har allerede udmundet i en energibesparelse på ca. l 00 mio. toe.-Dette bidrag kunne 
forbedres med 40% frem til år 2005. Der er anledning til at bemærke, at de passive teknolo­
gier er veludviklede udformningsmæssigt, men man anslår, at kun l 0% af arkitekterne 
anvender disse passive solteknikker på grund af manglende integrerede ·produkter og 
manglende resultatgaranti for brugerne. 
Ud over integrering af nye koncepter og passive solteknologier kunne visse specifikke 
teknologier introduceres på markedet. Til lokaleopvarmning kunne man for eksempel nævne 
kondensationskedler med høj virkningsgrad, varmegenvindingssystemer, systemer med variabel 
kølevolumen (Variable Refregerent Valurne Systems) til afkøling og ventilation, nyt 
belysningsudstyr, såsom lysstofrør, og energiforvaltningssystemer til bygninger BEMS 
(BuHding Energy Management Systems). Disse besparelser på 50 mio. toe i år 2000 udgør 
20% af energiforbruget i byggesektoren og 8% af det samlede energiforbrug i Fællesskabet. 
Transport 
125. Mens energiefterspørgslen er steget med 6,2% i Fællesskabet fra 1981 til 1991, har 
transportsektoren haft den største efterspørgselsstigning i samtlige sektorer på 26,8%. 
Transportsektorens balance 
Andel i den samlede Andel i C02-Vej transportens Personbilers andel 
endelige efterspørgsel emissionerne andel 
31% 22% 78% 55% 
126. Der er sket marginale forbedringer inden for effektiviteten i udskiftning af brændsler (f.eks. 
komprimeret naturgas), men disse forbliver marginale og udlignes af den' trafikmæssige stig­
ning. Alligevel er det væsentligt at opstille ambitiøse mål om reduktion og erstatning af 
brændsler, der er biprodukter af olie. I den nuværende situation er de vigtigste forventede 
teknologiske fremskridt, som følger: 
-en bedre organisation af transportsystemerne, specielt i byområder; 
-en bedre forvaltning af transitflåderne, byressourcerne og trafikken generelt set; 
-mere effektive teknologier til køretøjer og motorer (blandingsformer, elektriske køretøjer); 
58 
-en større gennemtrængning for nye brændsler (komprimeret naturgas og biobrændstoffer). 
På grundlag af de nuværende tendenser og de bedre teknologier, der eksisterer i dag, kan der 
opnås en stigning på 20% af motorernes individuelle effektivitet inden for de næste 1 O år. 
Imidlertid medfører en trafikmæssig stigning -25% personbiler eller mere i år 2005 -specielt 
i byområderne, at en energibesparelsespolitik inden for transportsektorerne nødvendigvis sættes 
i værk. En sådan politik burde ledsages af foranstaltninger på. tarifområdet (internalisering af 
eksterne omkostninger) og politikker til ændring af brugernes adfærd på området for offentlig 
transport (større rådighed over transportmidler og begrænsning af privatbilisme). 
*** 
59 
A.4. Miljøbeskyttelse 
Ud over de traditionelle problemer, som energien giver miljøet, er der kommet 
stigende bekymringer på verdensplan for miljøet og navnlig for klimaændringer. 
127. Flere nuværende miljøproblemer vedrører især energiproduktion, -transport og -anvendelse. 
De traditionelle og lokalt begrænsede problemer med udledning, støj og ødelæggelse er, selv 
om de udgør et område med stigende bekymring og konstant indsats, genstand for behandling 
og der står en række løsninger til rådighed. Men de er, som kilde til større bekymring, blevet 
erstattet af miljøproblemer af regional karakter og i den senere tid af verdensomspændende 
karakter, der generelt vedrører forurening af atmosfæren. 
Energiforbruget kan forurene en række naturfaktorer og ikke alene atmosfæren. En sådan 
anvendelse er følgelig forbundet med aspekter vedrørende affaldslagring, -navnlig sikker 
lagring af affald fra kerneenergi23
. Anvendelsen af vand og termiske udledninger er 
problemer forbundet med elektricitetsproduktionen. Kystområder kan forurenes af olie, og 
det er klart nødvendigt på europæisk plan at gøre front mod tankernes sikkerhedspro­
blemer. 
Disse lokalt begrænsede forureningsspørgsmål kan behandles direkte på stedet, idet man 
kender deres oprindelse, og de kan behandles lovgivningsmæssigt. Endvidere er bekym­
ringerne med hensyn tillokal forurening lokale, og der er generelt en større handlingsvilje. 
En effektiv aktion er imidlertid ikke altid nem at gennemføre, hvilket den alvorlige 
atmosfæriske byforurening i visse medlemsstater for eksempel viser. 
Selv om nogle af disse problemer kan behandles nationalt, eller endog lokalt, er der en 
fællesskabsdimension og ligeledes en dimension inden for det indre marked, som ofte 
kræver intervention på europæisk plan. Den nærmere fastsættelse af bilers emissions­
begrænsninger er et godt eksempel herpå. 
Miljøproblemer af regional karakter, som for eksempel syreregn, er vanskeligere at 
behandle, idet S02-og NOx-emissionerne kan stamme fra fjerne kilder. På grund af disse 
forureningsemners grænseoverskridende karakter og aspekter vedrørende det indre marked, 
der er forbundet hermed, er en aktion krævet på såvel fællesskabsplan som på internationalt 
plan. 
I sin indfaldsvinkel til disse problemer, har Fællesskabet, der har tiltrådt konventionen fra 
1979 om grænseoverskridende forurening, ligeledes tiltrådt NOx-protokol1erne fra Geneve 
og underskrevet VOC-protokollerne og den anden S02-protokol. 
Gasemissioner med drivhuseffekt som f.eks. C02, metan og NOx, etc. udgør verdensom­
spændende miljøproblemer i forbindelse med energi. Disse gasser er genstand for inter­
nationale aftaler, såsom konventionen om klimaændringer, der blev ratificeret i december 
1993. En integreret og langsigtet strategi er følgelig krævet, som defineret i 1991 i en 
23 Udslipsproblemet i sikkerhedsbetingelserne for nukleart affald behandles samlet i meddelelsen fra 
Kommissionen om en EF -strategi for håndtering af radioaktivt affald, (KOM) (94) 66 endelig udg. 
&o 
fællesskabsstrategi om reduktion af C02-emissioner. Det har ingen betydning, hvor 
emissionerne finder sted, og hvor de kan undgås, og det kan derfor være mere effektivt at 
gøre front mod emissionsproblemet, hvis omkostning man kan reducere maksimalt ved at 
se bort fra kildernes beliggenhed. 
Udviklingen af infrastrukturer inden for elektricitetstransport står ligeledes over for 
miljøproblemer, der udgør den største hindring for en tilpasning af transportkapaciteterne 
til markedsbehovet: Men disse problemer er endnu større, når nettet har en grænseoverskri­
dende. dimension. Denne situation kunne påvirke produktionskapaciteternes udviklings­
strategi mod mindre enheder tættere på markedet. 
En samlet strategi, der tager hensyn til samtlige forureningsemner er væsentlig for at komme 
frem til en generel og afbalanceret politik om et fald i forureningen. Der er mange 
interaktioner mellem de forskellige forureningsemner, og en koncentration af hele aktionen 
mod et enkelt emne, uden hensyntagen til det resterende energisystem, kan få negative 
virkninger på en søgen efter en samlet afbalanceret løsning. · 
*** 
A.5. Den regionale dimension, økonomisk og social samhørighed 
Geografisk distribution af forskellige energiprodukter er et af instrumenterne 
inden for regional udvikling og egnsplanlægning, men disse områders økonomiske 
udvikling er en betingelse for energieffektiviteten. 
128. Ikke alle områder i Fællesskabet befinder sig på lige fod. De dårligst stillede områder er især 
mere afhængige end resten afPællesskabet af energiimport, samt af andre parametre, som det 
vises i nedenstående skema: 
Transportsektorens balance 
Indikatorer Spanien Portual Grækenland Irland Unionen 
Forbrug pr. 2,1 1,5 2,3 2,7 3,6 
indbygger 
Energiintensitet 0,239 0,349 0,396 0,306 0,219 
Afuængigheds- 67,6 96,7 76,2 77,7 51 
grad 
(l) toe/indbygger (2) toe/$ l 000 BNP 
129. Der er imidlertid ingen forbindelse mellem udviklingsniveauet og forbrugsniveauet 
Undersøgelse om overensstemmelse mellem den industrielle værdistigning og energiintensite­
ten viser faktisk, at den industrielle værdistigning pr. enhed energiforbrug stiger, når 
energiintensiteten formindskes24. Styrkelse eller udvidelse af infrastrukturerne, ligesom 
udvikling af energieffektiviteten og de vedvarende energier gør det muligt at korrigere for 
regionale mangler på symmetri ved at give de økonomiske aktører gunstige vilkår og ved at 
bidrage til egnsudviklingen25. 
24 
25 Energi og sodo-økonomiske indikatorer i Det Europæiske Fællesskab -Universitat autonomade 
Barcelona 
Meddelelse fra Kommissionen om energi om økonomisk og social samhørighed i Fællesskabet. 
(COM (93) 645 endelig udg. af 14/2/94) 
G z 
I Portugal viser de disponible indikatorer, at der er en betydelig afvigelse i dette lands 
energisektor i forhold til Fællesskabets gennemsnit. Portugals bruttoforbrug var således udtrykt 
i kildespredning afhængigt af 76,8% olie mod 36% i gennemsnit i Fællesskabet. Prisen på 
elektricitet til industrien var i 1992 66% højere end Fællesskabets gennemsnit. Indførelse af 
naturgas inden udgangen af dette århundrede vil udgøre 7,5% af den forbrugte energi (mod 
18,6% for Fællesskabet) og vil gøre det muligt at reducere Portugals energiintensitet, der i 
1991 var på 0,44 toe pr. 1000 ECU BNP mod 0,3 toe i Fællesskabet. 
l BILAG B -ENERGIMÆSSIGE PERSPEKTIVER 
·. 
ENERGIMÆSSIGE PERSPEKTIVER 
B. l oenerelle tendenser 
B.2 Scenarier 
B.3 Verden før og nu 
3 .l Det Europæiske Fællesskab 
3.2 Det Europæiske Frihandelsområde 
3.3 Central-og Østeuropa 
B.4. Den fremtidige energi 
4.1 Perspektiver vedrørende efterspørgslen på verdensplan 
4.2 Perspektiver vedrørende efterspørgslen i Det Europæiske Fællesskab 
4.3 Perspektiver vedrørende verdensproduktionen 
4.4 Perspektiver vedrørende produktionen i Det Europæiske Fællesskab 
6s 
B .l Generelle tendenser 
Energiforbruget på verdensplan vil i gennemsnit stige med 2% årligt: Den europæ­
iske efterspørasel vil stiae langsomt; efterspørgslen i udviklingslandene vil stige 
hurtigere; 
I de kommende 20 år 
-vil udviklingslandene være skyld i den største del af stigningen i energiefter-
spørgslen og C02-emissionerne. 
-burde den fysiske rådighed over energi ikke blive et problem. 
-kunne Fællesskabets energiatbængighed stige med 70%. 
-kunne Fællesskabets gasefterspørgsel stige med 60%. 
-kunne Fællesskabets elektricitetsproduktionskapacitet stige med 60%. 
Størstedelen af ændringerne skulle indtræde som følge af pres på miljøet og til 
fordel for udvikling af nye teknologier. 
N.B.: Referencen til Det Europæiske Fællesskab dækker 12 medlemsstater . 
••• 
B.2 Scenarier 
130. For at forstå de forskellige verdener, der kan dukke op på lang sigt, er der anledning til at 
undersøge forskellige scenarier; inden for rammerne af hvert enkelt scenario vil et identisk 
energimæssigt indhold være påkrævet for at kunne konstatere dets modstandsevne under 
forskellige betingelser. Der vil blive indsat et vist antal varianter for at måle de forskellige 
energioptioners evne til at reagere på en række påvirkninger J 
Der er udfærdiget fire grundlæggende energiscenarier. Med hensyn til tre af disse, der 
henholdsvis betegnes "Battlefield", "Forum" og "Hypermarket", formoder man, at den globale 
opvarmning vil kunne dokumenteres i løbet af det næste halve årti som følge af kuldioxid­
emissioner. Et fjerde scenario benævnt "Conventional Wisdom" sigter mod at vurdere de 
energimæssige konsekvenser af videreførelse af de eksisterende politikker uden nye initiativer. 
I "Battlefield-scenariet" vender verden tilbage til isolationspolitik, blokdannelse og 
protektionisme. Verdenssystemets modsætninger og manglende stabifitet gør den 
økonomiske integration meget vanskelig. Internationalisering betragtes som værende for 
ambitiøs. Det geopolitiske system opdeles i blokke med spændinger blokkene imellem og 
inden for hver enkelt blok. 
I "Forum-scenariet" bevæger verden sig mod ikke-formbundne procedurer og mod inter­
nationale samarbejdsstrukturer, hvor den offentlige administration og indgriben vil spille 
en vigtig rolle. Den verdensomspændende integrationsproces fremsætter nye krav til en 
samlet offentlig aktion. De nationale, europæiske og ·internationale institutioner om­
struktureres gradvist, således at de mere effektivt kan gøre front mod større og mere 
komplekse interesseproblematikker og -konfigurationer, der er mere fordelt mellem de 
forskellige intervenerende parter. 
I "Hypermarket-scenariet" er de dominerende temaer markedskræfterne, liberalisme og 
handelsfrihed; regeringens og de offentlige administratorers intervention begrænses til et 
minimum. Den verdensomspændende økonomiske integration forstærke~ gradvist af sig 
selv. Den styrke, der ligger i dette scenario, er, at der sker en konstant anvendelse af 
markedsmekanismen, der anses som det bedste middel til at frembringe rigdomme og gøre 
front mod kompleksitet og usikkerhed. Liberalisering og privatisering resulterer i, at de 
intervenerende parter på markedet vil stille større krav. 
I "Conventional Wisdom-scenariet" refereres der til en verden, hvor alt .vedrørende 
forretninger forløber, som det plejer, og som repræsenterer et fornuftigt og konventionelt 
syn på begivenhedernes mest sandsynlige udvikling. Den økonomiske vækst svækkes 
gradvist og demografiske ændringer medfører en langsommere stigning i arbejdsstyrken. 
På trods af at visse fremskridt gennemføres, vil størstedelen af de økonomiske og sociale 
problemer af strukturel karakter fortsat bestå. 
131. Hvis man betragter samtlige faktorer, energiudbuddets og -efterspørgslens fremtidige struktur, 
livsstil og forventninger til fremtiden, sociale og økonomiske strukturer og kommende 
teknologier, kan man med rimelighed konkludere, at ændringsbehovet i høj grad vil blive 
bestemt af reaktionen på presset på miljøet og det vil fremme nye teknologiske udviklinger. 
Der er ligeledes anledning til at erkende, at energisektorens åbenbare ro på nuværende 
tidspunkt skjuler underliggende spændinger, der på lang sigt må afklares. Hvis spørgsmålet 
om hvordan man på en sammenhængende og relevant måde skalløse det problem, som miljøet 
{,7 
nu udgør i verden, kan den geopolitiske situation i forbindelse med udbud af forskellige 
energiformer ikke ignoreres, og den kan i høj grad få betydning på lang sigt . 
••• 
G s 
B.3 Verden før og nu 
Verdens energiforbrug er steget med næsten 2% årligt i løbet af de sidste 20 år; 
Forbruget er steget mindst i Eurepa og m.est i udviklingslandene; 
Olie er stadig den vigtigste energikilde og Mellemøsten den største eksportør; 
C01-emissionerne er steget sideløbende med stigningen i energiforbruget. I Europa 
er emissionerne steget mindre end an~re steder på grund af den stigende an­
vendelse afkerneenergi. I udviklingslandene er de steget med 5% årligt. 
132. I løbet af de si'dste 20 år er energiforbruget i verden steget med næsten 2~ årligt. Tallet 
varierer meget alt efter områderne. Efterspørgslen er steget 111eget mindre end gennemsnittet 
i OECD-landene, men i Asien er den steget hurtigst og med mere end det dobbelte af 
gennemsnittet. 
Udviklingen af C01-emissionerne afspejler tendenserne i energiforbruget. På verdensplan er 
samtlige emissioner steget konstant med næsten 2% årligt. Dette tal har imidlertid været på 
S% i udviklingslandene i løbet af de sidste to årtier. I dag er disse lande skyld i næsten en 
tredjedel af emissionerne i verden mod en sjettedel i 1974. 
133. Olien er stadig det vigtigste brændstof, selv om dens andel i det samlede forbrug i verden er 
faldet fra 50% i 1974 til under 40% i 1993. Efter at kul har haft en konstant vækst i de sidste 
to årtier, er det nu i tilbagegang. Naturgas er i kraftig stigning i størstedelen af sektorerne. 
Det ser ud til, at kerneenergiens andel har nået et loft i mange områder. De vedvarende 
energikilder er steget med 3% årligt i løbet af samme periode og dækker 10% af samtlige 
aktuelle behov. 
VERDEN 
Endelig energiefterspørgsel opdelt efter brændsler 
Mio. toe 
11 Biomasse -
• Vanne 
• Elektricitet 
E3 Gas 
B Olie 
ø Fast brændsel 
134. Mellemøsten er fortsat den største olieeksportør i verden, selv om områder, der ikke henhører 
under OECD, spiller en større og større rolle som energieksportører og dette på trods af 
tilbagegangen i det tidligere Sovjetunionen og Central- og Østeuropa. Det Europæiske 
Fællesskab er fortsat den største energiimportør i verden, idet Europa importerer lidt mere end 
halvdelen af sit energibehov. Europas afuængighed af eksternt kul og olie forværres, idet det 
· europæiske forbrug stiger hurtigere end den europæiske produktion. Med hensyn til naturgas 
er situationen omvendt. 
3.1 Det Europæiske Fællesskab 
Energiefterspørgselsniveauet varierer kraftigt alt efter geografisk beliggenhed, 
klima, økonomiske strukturer og industrialiseringsgrad; 
Der er almindelig tendens til stigende efterspørgsel efter elektricitet og gas; 
Der er almindelig tendens til ændring af forsyningsmodellerne på bekostning af olie 
og kul. 
135. I Fællesskabet som helhed er det endelige energiforbrug i gennemsnit steget årligt med ca. 
0,6% fra 1974 til 1991. I løbet af denne periode er efterspørgslen efter fast brændsel faldet 
med ca. 42%, mens olieforbruget har været svingende med en let faldende tendens. 
Den samlede vækst kan tilskrives alle de andre brændsler; efterspørgslen efter gas og 
elektricitet er steget med henholdsvis 63o/o og 59%. 
Industriens energiforbrug er faldet, mens industriens aktivitet som helhed har været stigende, 
hvilket er en udvikling, der afspejler den europæiske industris strukturændring i denne periode. 
Transportområdet har haft en konstant gennemsnitlig vækst på 3% siden 1974, og 
energiefterspørgslen er steget hurtigere i denne sektor end i den økonomiske aktivitet som 
helhed. Dette skyldes, at forbrugerne ikke alene har købt flere og større biler, men også at de 
har kørt mere, hvilket har tilsløret de betydelige fremskridt, der er sket i denne periode med 
hensyn til de nye motorkøretøjers specifikke forbrug. I bolig-og servicesektorerne er den 
samlede vækst nået op på 13o/o, men udviklingen har ikke været jævn. Energiforbruget i disse 
sektorer afhænger i høj grad af de atmosfæriske vilkår (boligopvarmning) og kan af den årsag 
udvise betydelige svingninger. 
Elektricitetsforbruget er siden 1974 steget konstant med 2,7% årligt. Med en import på 
mindre end l% af Fællesskabets behov fra Schweiz, Norge og Sverige er det nået op på et 
niveau, hvor det er selvforsynende med elektricitet. Profilen af elektricitetsproduktions­
kapaciteterne i denne periode viser en kraftig stigning i kerneenergi, specielt i første halvdel 
af den pågældende periode. Vandkraftenergi og den klassiske termiske produktion er kun 
steget lidt. Olie til elektricitetsproduktion er i alt faldet med 42%. Der har været en konstant 
stigende efterspørgsel efter kul indtil 1980, der i høj grad har erstattet olie. Med hensyn til 
"den vilde jagt på gassen", som man nu taler meget om, er der tale om en nyere udvikling, 
som endnu ikke afspejles i statistikkerne. 
1974 DET EUROPÆISKE FÆLLESSKAB 
Endelig energiefterspørgsel opdelt efter brændsler 
1980 1986 1990 1991 1992 
• Vanne 
m Elektricitet 
a Gas 
a Olie 
ø F as t brændsel 
136. I reelle tal er gennemsnitspriserne på energi i Europa faldet siden 1986. Med hensyn til 
industriens forbrug er gaspriserne faldet hurtigere end elektricitetspriserne. Man har oplevet 
en vis priskonvergens i medlemsstaterne med undtagelse af fast brændsel. I service-og 
boligsektorerne er oliepriserne faldet hurtigere end gaspriseme, og for elektricitetspriserne 
noteres der atter et meget lille fald. 
Selv om man ikke konstaterer konvergens mellem priserne inklusive afgifter til den endelige 
forbruger, har en nyere undersøgelse foretaget af "Royal Iostitute for International Affairs" 
vist, at nogle ~lieprodukter udvikles mod et indre marked. I denne tidsmæssige undersøgelse 
behandledes olieprisforskellen før afgifter i de forskellige medlemsstater. Variansen (svarende 
til forholdet standardafvigelse/gennemsnit) er faldet konstant fra 37% i 1984 til 15% i 1992. 
I samme periode har variansen mellem de andre OECD-lande svinget mellem 24% og 17% 
og er endt på 22% i 1992. 
Prisforskelle på olie eksklusive afgifter i forhold til købekraft 
ÅR 1984 1986 1988 1990 1991 1992 
Fællesskabet, De Tolv 37% 32% 31% 22o/o 18% 15% 
Andre lande, OECD 24% 28% 21% 17% 20% 22% 
I henhold til denne undersøgelse kommer den stigende konkurrence på oliemarkedet til udtryk 
i en konvergens mellem de forskellige medlemsstaters priser og olieprodukternes fortsat 
stigende konkurrence på det europæiske indre marked ~ar gjort den europæiske økonomi mere 
konkurrencedygtig. I forhold til købekraft var gennemsnitsprisen på benzin i Europa i 1984 
mere end 20% højere end i de andre OECD-lande, medens den lå under 2% i 1992. 
En tilsvarende sammenligning vedrørende priserne på konkurrerende brændsler viste, at olie 
i Europa havde en prisvarians, der var meget mindre end for gas eller elektricitet, hvad enten 
der var tale om endelige private eller industrielle brugere. Man konkluderede heraf, at den 
større gennemførelsesgrad af det indre marked i oliesektoren i forhold til gas-og elektricitets­
sektorerne giver brugerne af kulbrinter i Europa mere rimelige priser. 
Prisvarians for energi i bolig-og industrisektorerne i Europa 
Prisvarians i 1991 Boligsektor Industriel sektor 
. 
Fyringsolie/let fyringsolie 13% 14% . 
Naturgas 23% 41% 
Elektricitet 37% 27% 
Bemærkning: I henhold til de disponible data kan tallene variere fra et land til et andet med 
hensyn til sektor og brændsel. 
Man bemærker endvidere tegn på stigende integrering af elektricitetsmarkedet i Europa. Fra 
1985 til' 1992 steg samhandelen fortsat i medlemsstaterne med sammenkoblede elektricitetsnet. 
Der blev overført 3.224 mio. toe i 1986, og dette tal nåede op på 6.636 mio. toe i 1992. 
1974 1980 DET EUROPÆISKE FÆLLESSKAB 
interne bruttoforbrug 
1986 1990 1991 1992 D Kcmcenergi Andet 
O Naturgas 
• Olie 
11 Fast brændsel 
137. Det Europæiske Fællesskabs interne bruttoforbrug er i gennemsnit steget med 0,8% årligt 
i løbet af de sidste tyve år. Denne stigning har imidlertid ikke været homogen, idet den har 
varieret kraftigt fra sektor til sektor. ,Stigningen i transportsektorens forbrug (26%) og i 
elektricitetsproduktionen (30%) har mere end opvejet faldet i industriens forbrug (-19%) og 
i bolig-og i ser.vicesektorerne (-13%). Brændselsudbuddet er også ændret meget. Større 
anvendelse af fast brændsel til elektricitetsproduktionen er blevet opvejet af et fald i industri-, 
bolig-og servicesektorerne. Olieforbruget er retableret efter oliekriserne i 1970'erne. Prisfaldet 
på råolie på 60% i 1986 og fastholdelsen af en let faldende tendens frem til 1993 har uden 
tvivl været en faktor, der har bidraget til dette opsving. Blandt de fossile primære brændstoffer 
er naturgas det brændstof, der har haft den hurtigst stigende efterspørgsel i samtlige 
medlemsstater. 
1974 DET EUROPÆISKE FÆLLESSKAB 
Den primære produktion opdelt efter brændsler 
1980 1986 1990 1991 1992 r=-, e Andet 
• Jordvanne 
D Vandkraftelektricitet 
O Kerneenergi 
m Naturgas 
a Olie 
13 ; Fast brændsel 
138. Det Europæiske Fællesskabs interne energiproduktion er kulmineret i 1986 med 682 mio. 
toe, eller 60% mere end i 1974. Det skyldes, at olieproduktionen i denne periode er mere end 
tidoblet, hvilket i høj grad har udlignet faldet i produktionen af fast brændsel. Olieproduktio­
nen er imidlertid faldet frem til 1990 (-24% i forhold tii 1986),.og i 1992 lå den stadig 21% 
under det maksimale niveau i 1986. Naturgasproduktionen er steget fra 1974 til 1992. 
Kerneenergien har haft en stor vækst indtil 1986, hvorefter kerneenergiproduktionen 
svækkedes på grund af det lille antal værker, der var sat i drift. 
Energiselvforsyningsgrad 
(Samlet intern -produktion/bruttoforbrug i %) 
1974 1980 1986 1990 1991 1992 
Belgien 8 14 28 23 22 20 
Danmark o l 25 50 57 59 
Frankrig 14 21 44 44 44 45 
Tyskland 53 49 55 55 47 45 
Grækenland 4 15 29 35 34 28 
Irland 12 20 25 30 33 33 
Italien 14 14 17 ·14 17 15 
Luxembourg 2 o o l l o 
Nederlandene 93 93 82 77 82 83 
Portugal 10 l 7 3 6 4 
' Spanien 23 24 39 33 33 30 
Storbritannien 48 94 117 97 95 96 
Fællesskabets 38 46 57 52 50 49 
gennemsnit 
Det Europæiske Fællesskabs selvforsyningsgrad er steget meget mellem 1974 og 1986. Siden 
har den svinget omkring 50%. Nederlandene og Storbritannien er de lande blandt medlems­
staterne, der har nået det højeste selvforsyningsniveau. Det er lykkedes for Danmark, der i 
1974 var helt afhængig af import, at nå op på et selvforsyningsniveau på næsten 60% i 1992. 
Belgien, Frankrig og Spanien kan primært takke kerneenergien for deres selvforsyningsgrad. 
I dag importerer Det Europæiske Fællesskab ca. halvdelen af dets samlede energibehov, hvor 
det for tyve år siden importerede to tredjedele. Afbængigheden af olie er størst, idet 78% 
importeres primært fra Mellemøsten. Med hensyn til fast brændsel er dette niveau stigende og 
befinder sig på nuværende tidspunkt på 32%. Med hensyn til naturgas er Det Europæiske 
Fællesskab afhængigt af 36% fra omverdenen (mod 6% i 1974). Disse 36% kommer fra tre 
leverandører: Det tidligere Sovjetunionen (16%), Algeriet (11%) og Norge (9%). 
139. Da energiforbruget årligt stiger med lidt under 1% og den økonomiske aktivitet med lidt mere 
end 2%, går tendensen på lang sigt mod en forbedring af energiintensiteten. Denne generelle 
udvikling skyldes primært industriens forbedrede energiintensitet og i mindre omfang 
elektricitetsproduktionsintensiteten. Det forventes på lang sigt, at energiydelsen i gennemsnit 
~5 
vil stige med 1,4% årligt, der vil imidlertid være betydelige forskelle medlemsstaterne imellem 
og et generelt fald i denne udvikling. Energiintensiteten er steget mest mellem 1980 og 1986, 
der var en periode med stagnerende industriaktivitet og mærkbar stigning i realpriserne . 
Toe/85 Mio. ECU 400 ............ ~~~~~~~-~~~-~~-~--~~~~~~-~-~~~~~~~~~---················································································· 
l .SO 
300 
2SO 
100 
ISO 
100 
50 
Energieffektiviteten er dalet meget i transportsektoren; analyseret over en lang periode er 
forholdet mellem transportsektorens energiefterspørgsel og BNP steget fra 1,5 i 1974 til 1,8 
i dag. Medens efterspørgslen i boligsektoren især hænger sammen med opvarmningsbehovet, 
der er mere forbundet med de atmosfæriske vilkår end den økonomiske vækst, er servicesek­
torens forbrug sideløbende vokset i løbet af de sidste årtier. 
140. C02-emissionerne i Europa er steget langsommere end energiforbruget, hvilket først og 
fremmest skyldes kerneenergiens stigende andel i elektricitetsproduktionen, faldet i industriens 
efterspørgsel og gassens samt elektricitetens større indtrængning i det endelige forbrugs 
sektorer. Den langsigtede tendens, der har tegnet sig siden 1974, tyder på et fald i C02-
intensiteten i Den Europæiske Unions energisektor på 3 tons C02 pr. toe i 1974 og 2,5 tons 
C02 pr. toe i 1993. De eksisterende afvigelser i samlede C02-emissioner i medlemsstaterne 
afhænger i væsentlig grad af den anvendte brændselstype til elektricitetsproduktionen (for 
eksempel har Frankrig i 1992 udledt 93 tons C02 pr. produceret GWt mod 869 i Danmark). 
I de medlemsstater, hvor kerneenergien er steget kraftigt, såsom Belgien og Frankrig, er C02-
emissioneme på grund af elektricitetsproduktion faldet med henholdsvis 48% og 60% fra 1980 
til 1986. 
3.2 Det Europæiske Frihandelsområde 
141. Den endelige energiefterspørgsel i EFTA som helhed har siden 1974 registreret en konstant 
gennemsnitlig vækst på 0,9% pr. år, eller praktisk talt samme stigning som i Det Europæiske 
Fællesskab. Denne udvikling kendetegnes ligeledes af et vist fald i fast br~ndsel og olie. I 
1993 blev 30% af den samlede endelige efterspørgsel dækket af elektricitet, mod 20% i 1974, 
men elektricitetens andel synes at være stagneret siden 1990. Selv om gassens andel stiger 
kraftigt (4,8% årligt), var den kun på ca. 6% af den samlede endelige efterspørgsel i 1993. Det 
er varmen, der registrerer den kraftigste stigning med en årlig stigning på 7,5% i den 
pågældende periode og levering af ca. 5% af den forbrugte energi i 1993. Biomasse kommer 
ind på en tredjeplads i den endelige efterspørgsel efter olie og elektricitet. I 1993 dækkede 
biomasse mere end 10% af efterspørgslen, eller næsten det dobbelte af gassens andel. 
Med hensyn til energiintensitet har praktisk talt samtlige EFTA-lande registreret forbedringer 
i denne periode. Schweiz repræsenterer langt det laveste niveau i 1992 i energiintensitet med 
182 toe/mio. ECU i 1985-værdi, eller 66% af EFTA's gennemsnit. I Norge er energiintensi­
teten regelmæssigt dalet i den pågældende periode (1,4% årligt). 
142. Olie forbliver den førende energikilde i EFTA-landene, idet oliens andel i energiproduktionen 
i 1993 var på 50% efter at være steget med 20% årligt i gennemsnit siden 1974. De 
vedvarende energikilder (vandkraft, jordvarme og biomasse) kom ind på en andenplads med 
20% i 1993; produktionen fra disse kilder er steget med 2,5% årligt i gennemsnit i den 
pågældende periode. Kerneenergi ligger på en tredjeplads med 13% i 1993. Naturgas er steget 
kraftigt indtil 1980 (53% årligt), men er praktisk talt stagneret siden. 
I EFTA-landene produceres elektricitet primært på grundlag af vandkraft- og kemeenergi, der 
henholdsvis giver 64% og 25% af den samlede produktion. Mens elektricitet produceret på 
grundlag af vandkraftenergi er steget konstant, er kerneenergi praktisk talt stagneret siden 
1986. 
Situationen er imidlertid ikke ens i samtlige EFTA-lande. For eksempel produceres elektricitet 
i Norge næsten udelukkende på grundlag af vandkraftenergi, mens kerneenergi er større end 
vandkraftenergi i Finland. I Østrig eksisterer der ikke kerneenergiproduktion. Med hensyn til 
de brændsler, der anvendes til den termiske elektricitetsproduktion, har olie mistet terræn til 
fordel for gas, biomasse og endog fast brændsel i den pågældende periode. 
143. EFTA er som helhed blevet nettoeksportør i slutningen af 1980'erne, og omfanget af EFT A's 
eksport er steget siden. Eksporten er mere end fordoblet mellem 1990 og 1992, hvilket er en 
udvikling, der kan tilskrives den kendsgerning, at olieeksporterne er steget med 120%, medens 
gaseksporterne stagnerede på ca. 13 mio. toe. Denne situation skyldes Norge, der er en 
betydelig eksportør af olie og naturgas til hele Vesteuropa. I løbet af den pågældende periode 
har EFTA-landene, med undtagelse af Østrig, oplevet et fald i deres samlede energiafbæn­
gighed. Norge er for sit vedkommende nettoeksportør og har i 1992 eksporteret mere end det 
seksdobbelte af det indenlandske bruttoforbrug. 
Blandt EFTA-landene bliver Østrig, Finland og Sverige medlemmer af Den Europæiske Union 
den l. januar 1995. Hvis de allerede havde været medlemmer af Det Europæiske Fællesskab 
fra 1974, ville det samlede bruttoforbrug i Fællesskabet have været 8% større i 1974 og 9% 
større i 1993. I disse tre lande er energiforbruget vokset hurtigere end Det Europæiske 
Fællesskabs energiforbrug i pågældende periode. Medens den samlede stigning i Det 
Europæiske Fællesskab var på 14%, steg Østrigs, Finlands og Sveriges forbrug henholdsvis 
med 29%, 40% og 25%. 
3.3 Central- oe Østeuropa 
144. Dette område omfatter følgende lande: Albanien, Bulgarien, Den Tjekkiske Republik, Polen, 
Rumænien, Ungarn, Den Slovakiske Republik, de baltiske lande og republikkerne i det 
tidligere Jugoslavien. Mange af disse lande er kandidater til et udvidet Fællesskab. 
Dette områdes afbængighed af energileverancer var på 25% i 1992 sammenlignet med 15% 
i 1974. Importafhængigheden var endog på 29% i 1990, men den er faldet siden. Dette skyldes 
det betydelige fald i energiforbruget, der er resultat af de økonomiske ændringer efter 
jemtæppets fald. 
Bulgarien er det mest afbængige land med hensyn til import (52% i 1992), på trods af et fald 
i afhængigheden siden 1974 (76%} som følge af kerneenergiens indtrængning og et betydeligt 
fald i behovet for primær energi. 
Polen, der er rigt på kul, er mindst afhængigt. Fra at have været nettoenergiimportør i 1974, 
var dette land kun afbængigt med 5% i 1992. 
Dette område har i lang tid været nettoimportør af olie og gas først og fremmest fra det 
tidligere Sovjetunionen. Siden 1990 har der imidlertid været et mindre overskud af 
olieprodukter til eksport. Råolieimport dækkede 70% af det samlede behov i 1974 og 79% i 
1992. Denne betydelige stigning skyldes et kraftigt fald i den indenlandske olieproduktion, 
specielt i Rumænien, hvor produktionen faldt med 55% i perioden. Polen er nettoeksportør af 
kul, men der er en faldende tendens i eksporten. På grund af den økonomiske krise i dette 
område siden 1980•erne er der en generel faldende tendens i såvel produktion som i 
energi efterspørgsel. 
145. Den endelige energiefterspørgsel i Central-og Østeuropa toppede i 1986 og er efterfølgende 
faldet. I 1991 lå den samlede energiefterspørgsel 27% under efterspørgslen i 1986. Dette fald 
har især fundet sted på bekostning af fast brændsel, olie og i mindre omfang gas. 
Elektricitetsforbruget, der ligeledes toppede i 1986, faldt i 1991 til 1980-niveau. Landene i 
Central- og Østeuropa er praktisk talt selvforsynende med hensyn til produktionen. 
Produktionen er i høj grad baseret på termiske enheder. Kerneenergi og vandkraftelektricitet 
tegner sig henholdsvis for 13% og 12% af den samlede produktion i 1991. Der importeres i 
overvejende grad fast brændsel til kraftværkerne (78% af de samlede leveringer i 1991) og 
importen er steget betydeligt fra 1974 til 1990. 
Udtrykt i bruttoenergiforbrug pr. indbygger er der en let faldende tendens. Den økonomiske 
krise har reduceret levestandarderne. Det gennemsnitlige forbrug pr. indbygger i 1992 lå 35% 
under gennemsnittet i Fællesskabet. Fra 1986 til 1992 har det kraftigste fald fundet sted i 
Albanien (-61%), medens faldet i Ungarn kun var på 14%. 
Energiintensiteten i disse lande er tre gange større end Fællesskabets. Tallene for intensiteten 
·toppede i 1980, var bedre i 1990 (energikvantiteten pr. BNP-enhed var mindre), men er 
forringede siden. 
*** 
B.4. Den fremtidige energi 
146. Den sidste undersøgelse fra Kommissionen om den fremtidige energ1 1 Det Europæiske 
Fællesskab, benævnt "A View to the Future" blev offentliggjort i 1992. Den indeholder 
detaljerede prognoser fordelt efter brændsler og sektorer frem til år 2005. Den indeholder ogs.å 
en analyse af den virkning, som opretholdelse af de nuværende vigtigste tendenser ville få i 
år 2050. 
Som den politiske energidebat i Det Europæiske Fællesskab skred frem, følte man behov for 
at foretage en dybtgående undersøgelse af tendenserne og deres mulige konsekvenser længere 
ud i fremtiden, således opstod ideen med denne undersøgelse, der nu finder sted og består i 
detaljerede prognoser frem til år 2020. Under denne nærmere fastsættelse af projektet blev 
man klar over, at fremgangsmåden baseret på en eneste hypotese, som anvendt i "A View to 
the Future", ville begrænse overvejelsesområdet, og at en fremgangsmåde, der hviler på flere 
scenarier, ville muliggøfe en bedre definition af samtlige fremtidige tend~nser, som de 
politiske valg skal gøre front mod. 
Der ·blev opstillet tre hovedscenarier. Deres sociologiske og politiske aspekter er i store træk 
allerede blevet skitseret. Deres økonomiske og energimæssige aspekter undersøges på 
nuværende tidspunkt. I mellemtiden er arbejderne skredet frem med et fjerde scenario af 
"tendentiøs" karakter, der i sin udformning kan sammenlignes med de tre andre scenarier, men 
det er baseret på fortsættelse af de nuværende tendenser og ikke på teoretiske hypoteser, som 
for hovedscenariernes vedkommende. De konklusioner, man er nået frem til med dette 
"tendentiøse" scenario, er nu til rådighed og de vigtigste dele heraf vil blive præsenteret i det 
efterfølgende. 
På dette scenarios stade er energiperspektiverne kun blevet undersøgt i detaljer på mellemlang 
sigt, eller til midten af det næste årti. For at få detaljerede prognoser for perioderne, der 
strækker sig derudover, må man afvente, at de tre hovedscenariers indfaldsvinkel har båret 
frugt, at den er blevet godkendt, og at konklusionerne heraf fuldt ud er blevet udnyttet. I første 
del af nærværende dokument gives alligevel et sammendrag af de store langsigtede 
energi tendenser. 
Selv om prognosen i høj grad er frugten af det arbejde, der er udført af Kommissionens 
tjenestegrene, har sidstnævnte medtaget konklusioner fra andre undersøgelser, som de havde 
fået stillet til rådighed, eller fra offentliggjorte undersøgelser. Det drejer sig især om 
undersøgelser foretaget af de nationale agenturer, lEA, industrisammenslutninger, såsom 
Eurogaz og Eurelectric, og offentlige og private organer, såsom World Energi Council og D RI. 
4.1 Perspektiver vedrørende efterspørplen pAverdensplan 
Verdens energiforbrug kunne stige med .en Artig rytine på 2% i det kommende 
årti; 
Væksten burde blive størst i udviklingslandene, især i landene i Østasien; 
Perspektiverne vedrørende efterspørgselsstigning i det tidligere Sovjetunionen og i 
Centraleuropa er meget usikre; 
Man vil opleve en ændring i brændslernes relative andel, idet gas vil få større 
betydning på bekostning af olie og kul. 
147. I det "tendentiøse" scenario, der er baseret på hypotesen om, at der ikke vil ske større 
uventede ændringer, forudses, at der i det kommende årti vil være en økonomisk vækst på 
verdensplan på 3,5 til 4% pr. år. I industrilandene varsler det nuværende økonomiske opsving 
konstant vækst og svag inflation i de kommende to år. Væksten kan ganske vist svækkes hen 
mod slutningen af dette årti, men selv om man kan betragte vækstniveauet som moderat i 
forhold til visse tidligere niveauer, burde det forblive på et årligt gennemsnit på 2,5%. Med 
hensyn til udviklingslandene forventer man, at de vil få en særlig kraftig vækst på op til 5% 
pr. år, og at de asiatiske økonomier, der hurtigt udvikles, vil ligge i spidsen. 
148. Energiforsyningsomkostningen burde stige i reelle tal, men stigningen forbliver moderat. Man 
accepterer generelt, at olie fortsat fastsætter energiprisen på verdensplan. Den stigende 
olieefterspørgsel og næsten stagnation af udbuddet fra producenterne, der ikke er medlemmer 
af OPEC, burde gradvist føre til en vis spænding i den globale balance mellem udbud og 
efterspørgsel. 
OPEC-landene burde opleve større efterspørgsel, især landene i Mellemøsten, hvilket letter det 
lille antal producenters effektive styring af oliemarkedet og -priserne. Ikke desto mindre burde 
priserne stige med moderat rytme, da det ikke er ret sandsynligt, at producenterne ønsker at 
gentage den verdensomspændende økonomiske krise, der blev affødt af fortidens oliekriser. 
Gaspriserne burde forblive forbundet med oliepriserne og stige i fremtiden, idet det, for at 
dække den stigende efterspørgsel, vil blive nødvendigt at udnytte de betydelige reserver i 
verden, hvortil adgangen bliver mere og mere vanskelig. Alene kulpriserne burde forblive 
relativt stabile på grund af det rigelige udbud af billigt kul på verdensmarkedet fra de store 
billige kulminer i Nordamerika, Asien og Australien og New Zealand. 
149. Imidlertid er de samlede energiressourcer rigelige og hypotesen om energiomkostninger, der 
meget længe forbliver så lave som i dag, accepteres i stadig større grad. Olieleverandørerne 
har altid haft tendens til at producere mere, end efterspørgslen kræver, og de teknologiske 
fremskridt styrker denne tendens. På lang sigt kunne gaspriserne mere og mere frigøre sig fra 
oliepriserne, hvilket ville få gassen til at følges mere med billigt fremstillet kul end med olie, 
som det allerede er tilfældet i USA. 
150. Verdens energiforbrug er mere end fordoblet i løbet af de sidste 30 år og er nået op på 8,4 
milliarder toe i 1990. Fra 1974, der var året efter den første oliekrise, til 1992 har den årlige 
vækst været på næsten 2°/o. Tendensen er vendt for nylig på grund af faldet i forbruget i 
landene i den tidligere Østblok, men med disse landes økonomiske opsving, vil den tidligere 
tendens vende tilbage, og energiefterspørgslen burde give stødet til en ny vækst. I henhold til 
IEA's vurderinger burde den årlige vækst blive på 2% i de kommende 10 til 15 år. 
Man accepterer ganske vist, at energiefterspørgslen vil stige i industrilandene, selv om væksten 
især vil blive opsigtsvækkende i udviklingslandene. Stigningen i energiforbruget i de lande, 
der ikke er medlemmer af OECD, burde langt overskride OECD' s stigning på grund af deres 
befolkningstilvækst, industrialisering, urbanisering, udvidelse af deres transportbehov og på 
grund af faldet i disse landes disponible-energikilder uden for de kommercielle kredsløb. I 
1990 udgjorde udviklingslandene (dvs. andre lande end OECD-landene og landene i den 
tidligere Østblok) 75% af verdens befolkning, men de forbrugte ikke mere end 25% af den 
samlede primære energi. I henhold til IEA's prognoser burde de i år 2010 udgøre mere end 
80% af verdens befolkning og forbruge ca. 40% af verdens energi. 
lEA forudser, at OECD's samlede energiforbrug vil stige med en årlig rytme på J,3% fra 1991 
til år 2010. Med hensyn til de lande, der ikke er medlemmer af OECD, forudser man, at 
forbrugsopsvinget i den tidligere Østblok vil lade vente på sig nogle år endnu (idet den 
forventede årlige stigning er på 0,3% i gennemsnit fra 1991 til år 2010), men udviklings­
landene burde få en betydelig vækst på mere end 4% årligt. Det nuværende forbrug i OECD 
er næsten dobbelt så stort som det årlige forbrug i udviklingslandene, men i disse lande burde 
det stige mere end dobbelt så hurtigt som i OECD. 
Kilde: lEA OECD VERDEN 
Stigning i energiefterspørgsel 
1991 -2010 
1•1991. enoto l 
Udviklingslande 
Østeuropa og det tidligere Sovjetunionen 
151. Tidligere var den økonomiske vækst og stigningen} energiforbruget hurtigst i udviklings­
landene i Stillehavsområdet, og det fortsætter nok på den måde fremover. I det sydøstlige 
Asien kunne stigningen i energiefterspørgslen årligt nå op på et gen9emsnit på 5% i de 
kommende 15 til 20 år. I dette område er "tigrene" eller de nyere industrialiserede lande -
Sydkorea, Taiwan, Hongkong og Singapore -ved at komme op på de europæiske landes 
økonomiske udviklingsniveau. I øvrigt er Sydkorea ved at slutte sig til "klubben" af udviklede 
lande, OECD. 
Som det tredjestørste energimarked i verden har Kina særlig betydning. Kinas hurtige 
økonomiske udvikling medfører mærkbare ændringer på områdets energimarkeder og endog 
i verden som helhed. Faktisk kunne energiproblemer tvinge Kina til at bremse den høje vækst, 
som landet har haft de sidste år. Kinas økonomi ·er først og fremmest baseret på kul (som 
dækker 3/4 af dets forbrug af primær energi), men olie leverer det nødvendige supplement til 
at dække transportsektorens og elektricitetsproduktionens energibehov, hvor den anvendes til 
at mindske virkningerne af lokal kul-og elektricitetsmangeL I de sidste år er den stadig 
hurtigere stigning i olieefterspørgslen kun blevet ledsaget af en beskeden stigning i den 
nationale olieproduktion. I 1993 blev Kina igen for første gang siden starten af 1970'erne 
nettoimportør af olie. Kinas import kunne let overstige i mio. tønder/dag (50 mio. toe pr. år) 
ved udgangen af århundredet og fordobles i det efterfølgende årti. 
I de andre udviklingslande vil stigningen i energiefterspørgslen blive lige så hurtig som i 
OECD, men forskellen vil blive mindre. I Mellemøsten burde stigningen nå op i nærheden af 
niveauet i Østasien. 
Til trods for de grænser, som de i forhold til tidligere lavere olieindtægter påtvinger, fortsætter 
disse lande deres industrialisering og investering i infrastruktur, hvilket er processer, der begge 
kræver et stort energiforbrug. I hele området er det sandsynligt, at der fortsat vil blive ydet 
store tilskud til energiomkostningeme, og disse vil følgelig ligge langt under priserne på 
verdensmarkedet, hvilket ikke vil tilskynde landene til at forbedre de~es energieffektivitet 
Afrika er af alle udviklingsområderne det område, der burde f1 den svageste vækststigning på 
grund af de alvorlige enderniske sygdomme, som området lider under. 
151. I en undersøgelse af Middelhavsområdet (Nordafrika og Mellemøsten), der er foretaget af 
Observatoire mediterraneen de l'energie (OME) for Kommissionen, er der lagt vægt på 
energiens betydning i dette område, der er en nær nabo til Europa. Områdets befolkning.stil­
vækst fordrer, at Nordafrika hastigt fremskynder dets økonomiske udvikling for at skabe de 
nødvendige jobs og dække det stigende energibehov. Ikke alene forbliver området en betydelig 
kulbrinteforsyningskilde, men det får også stigende betydning i energioverførsel, .navnlig af 
naturgas, til Europa. 
Latinamerika vil sandsynligvis klare sig lidt bedre end Afrika, men stigningen i energiforbru­
get vil ligge langt under Østasiens· på grund af udlandsgælden og andre økonomiske 
problemer, der hæmmer Latinamerikas udvikling. 
153. Prognoserne er mest usikre for det tidligere Sovjetunionen (det tidligere USSR) og for 
Centraleuropa. En analyse foretaget for Kommissionen af PlanEcon har påvist, at krisen ved 
overgang til markedsøkonomi, der fulgte efter kommunismens fald, har medført et hurtigt fald 
i den økonomiske aktivitet i de seneste år. I det tidligere Sovjetunionen er energiproduktionen 
brudt sammen, især i oliesektoren. Gasproduktionen har været meget mindre påvirket af denne 
udvikling. Energieksporterne, især olieeksporten, er ligeledes faldet. Selv om visse lande i 
Centraleuropa allerede viser tegn på opsving, vil BNP sandsynligt først i slutningen af årtiet 
udvise en positiv balance, og deres udvikling vil fortsat være forbundet med de økonomiske 
reformers heldige udfald. PlanEcon forudser ganske vist en positiv vækst i energiproduktionen 
og -forbruget i det tidligere Sovjetunionen hen mod slutningen af århundredet, men det er 
yderst vanskeligt at forudse, hvad der skal ske med de enorme kulbrintereserver i det tidligere 
Sovjetunionen og vurdere de dybtgående ændringer, der kan opstå i forbindelse med 
energiefterspørgslen og i energieffektiviteten. PlanEcon starter på nuværende tidspunkt en 
anden undersøgelse, der skal supplere den af Kommissionen foreslåede undersøgelse af 
scenarier. 
154. På verdensplan vil brændelsudbuddet fortsat ændres i løbet af de kommende 10 til 15 år, men 
det vil sandsynligvis dreje sig mere om en udvikling end en revolution, og priserne burde ikke 
længere komme ud for kriser som i løbet af de to sidste årtier: 
I OECD vil olieforbruget mere og mere koncentreres i den ekspanderende transportsektor, 
hvilket vil skjule efterspørgselsfaldet inden for de andre sektorer. 
I udviklingslandene vil efterspørgslen stige i samtlige sektorer. Deres energibehov vokser 
faktisk generelt, og flere af disse lande har ikke anden udvej end at anvende olie. Væksten 
vil blive størst i transportsektoren. På verdensplan forbliver olieefterspørgslen stigende, 
men de andre primære energikilder, især gas, vil få en hurtigere udvikling. Selv om olien 
er ved at tabe terræn, forbliver den vigtigste energikilde på verdensplan. 
Gas, der er dyr at transportere, vil fortsat blive anvendt, især lokalt, selv om de disponible 
kvantiteter konstant vokser. Man forudser alligevel, at gas vil blive det brændstof, der får 
den hurtigste vækst på længere sigt. I de udviklede lande vil gassens miljørelaterede 
fordele og dens lave kapitalkrav bevirke, at gas bliver et foretrukket brændstof i samtlige 
sektorer, med undtagelse af transportsektoren, især til elektricitetsproduktion. Udviklings­
landene og landene i det tidligere Sovjetunionen, der råder over gas, vil også foretrække 
at anvende gas. Især vil de energiproducerende lande, hvor udnyttelse af oliereserver ofte 
ledsages af gasproduktion, foretrækl_{e at forbruge gas og eksportere mere olie, idet olie er. 
lettere at transportere og sælge. ---... ---·····--
Størstedelen af de meget store verdensreserver af fast brændsel kan sættes på markedet til 
mærkbart lavere priser end priserne på andre primære energikilders brændsler. Derfor er 
kul et særdeles interessant brændsel i områder, hvor miljøbeskyttelse tæller mindre end 
erhvervelse af billig energi, der er det nødvendige grundlag for den økonomiske udvikling, 
især inden for sværindustrien og elektricitetsproduktion. Forurening vil imidlertid optage 
mere plads i udviklingslandenes bekymringer, som det er tilfældet for OECD, hvilket på 
længere sigt vil begrænse udviklingsmulighederne for kul. :M:an kan alligevel forvente, at 
kul vil bevare sin andel i det samlede energiudbud. Faktisk kan den fordel, som prisen 
udgør, styrkes, hvis olie-og gaspriserne stiger som følge af den stigende efterspørgsel. På 
lang sigt vil kullets rene forbrændingsteknologier blive mere udbredte og mere økonomi­
ske, men da kul indeholder mere kulstof, vil det udsende mere C02 og følgelig være mere 
ufordelagtigt i den henseende, medmindre de nye teknologier kan tilbyde et egnet midØel 
til fjernelse og lagring af C02. 
På lang sigt vil der ske et fald i kerneenergiens andel i verdens primære energi. Af verdens 
l<:erneenergi stammer reelt 80o/o fra OECD, hvor kerneenergiproduktionskapaciteten stiger 
meget langsommere. På grund af manglende investeringer i udskiftninger vil sektoren 
fortsat vokse i de kommende 10 til 15 år, hvilket vil forsinke virkningen af de reducerede 
investeringer i sektoren. 
De vedvarende energier vil sandsynligvis bevare en lille markedsandel på grund af de 
økonomiske problemer og de vanskeligheder, de møder med at trænge igennem på 
markedet, men de skulle kunne forøge deres andel på verdensplan i samme grad som gas, 
selv om de som udgangspunkt har et meget beskedent omfang. 
Gas 
Kilde~ lEA VERDEN 
Udviklingen af de primære brændsler 
1991 .. 2010 
Vedvarende energi Kul Kerneenergi Olie 
4.2 Perspektiver vedrørende eftersporeslen i Det ·Europæiske Fællesskab 
Fællesskabets energiforbrug skulle fortsat stige moderat i det kommende årti; 
Naturgas er det brændsel, der får den hurtigste vækst, og olie den svageste; 
sidstnævnte vil alligevel fortsat dække størstedelen af efterspørgslen efter primær 
energi; 
Væksten i transportsektoren skulle vare ved. Bolig-og servicesektorerne skulle 
komme til at opleve en stigning i deres efterspørgsel med samme rytme som inden 
for tranportsektoren, mens industriens vækst skulle stagnere; 
Elektricitetsforbruget skulle stige dobbelt så hurtigt som det endelige energifor­
brug. 
155. Den økonomiske vækst burde blive stabil og moderat i hele Fællesskabet, især i løbet af anden 
halvdel af årtiet, når den europæiske økonomi er kommet ud af recessionen. Den årlige 
stigning i BNP kunne komme op på 2,5% fra 1995 til 2000. På længere sigt skulle den 
svagere stigning i arbejdsproduktiviteten og kapitalen medføre et fald i den økonomiske 
vækstrate. Medmindre der sker en radikal ændring af den økologiske politik og energipolitik­
ken, skulle energiforbruget fortsat vokse moderat de næste l O år: 
De Tolvs bruttoenergiforbrug skulle vokse med en årlig rytme på lidt over l% og de tre 
fremtidige medlemmers forbrug halvt så hurtigt. På grund af de relativt små kvantiteter fra 
sidstnævnte burde denne forskel ikke påvirke den generelle vækst. · 
De strukturelle økonomiske ændringer og en mere effektiv energianvendelse vil gøre det 
muligt for Fællesskabet at fortsætte forbedringen af dets globale resultater med hensyn til 
energiintensitet, selv om stigningen vil sk~ langsommere end tidligere. Energikvantiteten, 
der anvendes pr. BNP-enhed, kunne falde med ca. 1% årligt i løbet af de kommende lO 
til 15 år. 
156. Naturgas skulle blive det brændsel, der får den største vækst. Olie får en langsommere vækst, 
men beholder førstepladsen inden for det primære energiforbrug. Kulforbruget skulle for sit 
vedkommende stige lidt hurtigere end olieforbruget. 
Den interesse, som naturgassen vækker på nuværende tidspunkt, især i elektricitetspro­
duktionen, giver sandsynligvis denne energiform den hurtigste vækst på mellemlang sigt. 
Mod år 2005 kunne efterspørgslen blive ca. 40% større end efterspørgslen i 1992, hvilket 
udgør en gennemsnitlig vækst på ca. 3% årligt. 
Idet gas vil dække størstedelen af efterspørgselsstigningen til elektricitetsproduktion, skulle 
fast brændsel få en årlig stigning på under l%. 
Olie skulle vokse med en artig rytme på kun 0,5%. Faldet i olieforbruget til elektricitets­
produktion samt bolig-og servicesektorerne skulle faktisk udligne stigningen i trans­
portsektoren. Olie skulle imidlertid stadig repræsentere 40% af det samlede primære 
energiforbrug i år 2005 (mod 43% i 1992). Fra 1992 til år 2005 skulle olie og gas dække 
to tredjedele af stigningen i Fællesskabets primære energiforbrug. 
Takket være værkernes bedre ydeevne og de nye enheder, der er planlagt eller påbegyndt, 
skulle kerneenergisektoren stige med en årlig rytme på 1% i løbet af de næste 10 år. 
Nedlukning af et stigende antal forældede installationer, hvoraf mange ikke vil blive 
erstattet, risikerer på lang sigt at medføre en tilbagegang for kerneenergien. 
157. Blandt de største endelige energiforbrugere skulle transportsektoren få den kraftigste vækst, 
men vil blive tæt fulgt af bolig-og servicesektorerne. Industriens forbrug skulle stige mindst: 
Fællesskabets endelige energiforbrug kunne stige med ca. 1% årligt frem til år 2005. Den 
kraftigste vækst bliver væksten i transportsektoren (ca. 1,5% årligt), hvis forbrug burde 
komme op på ca. en tredjedel af det endelige energiforbrug i år 2005. 
Bolig-og servicesektorens energiforbrug burde stige med lidt under l% årligt. Industrien 
kunne for sit vedkommende stige med 0,5% i gennemsnit pr. år fra 1992 til år 2005. 
Elektricitetsforbruget skulle stige med ca. 2% pr. år, eller det dobbelte af den årlige vækst 
i det endelige energiforbrug. 
4.3 Perspektiver vedrørende verdensproduktionen 
De globale energireserver anses i al almindelighed som værende tilstrækkelige; 
Reserverne af fast brændsel er de største. Der eksisterer i verden betydelige 
naturgasreserver, hvoraf en god del er tilgængelige for Europa. Med det nuværen­
de forbrug er det oliereserverne, der først udtømmes. En stor del af oliereserverne 
er i Mellemøsten; · 
Der skulle ske en ændring i strukturen for verdenshandelen med olie på grund af 
den hurtige stigning· i Mellemøstens efterspørgsel og på grund af OECD's stigende 
i m portafbængighed. 
158. De langsigtede reguleringsforanstaltninger, som oliekriserne i 1973 og 1980 krævede, bærer 
nu frugt. Udbud af og efterspørgsel efter olie har fundet en ny balance. Derfor anses de 
verdensomspændende energireserver som værende tilstrækkelige, og de burde ikke udgøre 
kvantitative problemer på mellemlang sigt. Imidlertid bør denne tydelige stabilitet ikke skjule 
de eksisterende alvorlige forsyningsproblemer og de kraftige spændinger. 
Med den nuværende produktionsrytme vil verdens påviste reserver af fast brændsel faktisk slå 
til i mere end 200 år og gasreserverne i omtrent 65 år. Gasreserverne er vokset for nylig 
sideløbende med den kraftige stigning i efterspørgslen efter dette brændsel, og en stor del 
(70o/o) af verdens gasreserver befinder sig i det tidligere Sovjetunionen eller i Mellemøsten og 
følgelig i en afstand, hvor forsyning af Vest-og Centraleuropa er mulig set ud fra et 
økonomisk synspunkt. Det ser ud til, at uranreserverne vil være tilstrækkelige inden for en 
overskuelig fremtid. 
De påviste oliereserver skulle række til ca. 45 år. Der er utvivlsomt tale om det af de fossile 
brændsler, hvor forholdet mellem ressourcer og produktion (påviste reserver i forhold til det 
nuværende produktionsniveau) er det laveste, selv om oliereserverne svarer til gasreserverne _ 
(eller 135 milliarder toe). I talrige år har fundene alligevel været større end efterspørgslen -
fra midten af 1960'eme er der sket en tredobling af de påviste reserver. 65o/o af reserverne 
befinder sig i Mellemøsten, 11% i Venezuela og Mexico. 
Forholdet mellem reserver og produktion af fossile brændsler i slutningen af 1993 
(År) 
Udviklingslande Østeuropa og det OECD Verden 
tidligere USSR 
Olie 61 20 10 43 
Naturgas 232 69 15 65 
Kul 161 329 262 236 
Kilde: "BP Statistical Review of World Energy" 
159. Til forskel fra kul og gas, der generelt anvendes i produktionsområdet, markedsføres olie i 
hele verden, hvilket bevirker, at påvirkningerne af ændret verdensforbrug af olie er usikre. 
Olieefterspørgslen vil stige kraftigt, især i Kina, Indien og de andre lande i Østasien, der er 
i hurtig vækst. Der vil således, selv om oliemangel på mellemlang sigt er usandsynlig, kunne 
opstå en stigende konkurrence mellem de økonomiske magter, der dukker op, og USA og 
Europa vil opleve, at deres afhængighed af energiimport forværres: 
Til trods for de traditionelle energirigdomme er USA blevet mere og mere afhængig af 
importeret olie på grund af deres stigende efterspørgsel og den gradvise udtømning af de 
nationale reserver fra midten af 80'erne. USA ·havde længe haft et udbud af indenlandsk 
naturgas, der oversteg efterspørgslen, men det er ikke længere tilfældet, og gasimporten 
skulle :også stige. / 
Japan har aldrig været forsynet med rigelige energiressourcer. Det er ved hjrelp af 
importeret energi, at Japan har gennemført sin økonomiske ekspansion efter krigen. Samlet 
importerer Japan mindre energi end Europa, men mere end USA, og dets import er siden 
1985 steget langsommere end i Europa og USA. Japan kender faktisk ikke problemet med 
et fald i den nationale energiproduktion, der forværrer virkningen af et stigende forbrug. 
4.4 Perspektiver vedrørende produktionen i Det Europæiske Fællesskab 
Europa råder over betydelige kulreserver, men disse vil blive udnyttet i mindre og 
mindre grad. Europas olie-og gasreserver er beskedne i forhold til verdens 
reserver og er allerede delvis udtømte; 
Fællesskabets energiproduktion burde kun falde lidt på mellemlang sigt, idet faldet 
i kul-og olieproduktionen skulle afbalanceres ved stigningen i den primære energi­
produktion i form af gas og kerneenergi. De vedvarende energiers rolle forbliver 
beskeden. 
160. Europa har i mange år noteret et energiunderskud og dette på trods af en betydelig og gammel 
kulindustri og til trods for den senere udnyttelse af betydelige olie-og gasreserver i den 
nordøstlige del af Europa og en meget udviklet kemeenergiproduktion. Imicilertid falder 
kulproduktionen på grund af de høje brydningsomkostninger. Olieproduktionen er ved at 
toppe, og på længere sigt forudser man et fald i produktionskapaciteterne for kemeenergi, så 
Europa vil opleve en forværring af dets afhængighed, af energi import. 
De europæiske reserver af fast brændsel er for størstedelens vedkommende koncentreret 
i Tyskland. De udgør 9% af verdens samlede reserver og forholdet mellem reserver og 
produktion er på 190 år. 
Naturgasreserverne i Europa udgør 4% af de samlede reserver i verden og skulle være 
tilstrækkelige i 26 år med det nuværende forbrug. Norge og Nederlandene har størstedelen 
af disse reserver eller tre fjerdedele af de europæiske reserver. 
I Europa svarer oliereserverne til mindst halvdelen af gasreserverne (2,2 milliarder toe mod 
5,0 milliarder toe for gas) og en smule mere end halvdelen af Norges reserver. De 
nuværende reserver dækker kun ni års produktion, men de erstattes næsten lige så hurtigt, 
som de anvendes, så, hvis man medregner de sandsynlige reserver, vil deres reelle varighed 
overstige 9 år. 
161. Fællesskabets energiproduktion er, efter at have toppet i 1986, faldende og forbliver 
sandsynligvis faldende. Dette fald burde imidlertid være beskedent på mellemlang sigt, idet 
faldet i kulproduktionen og i mindre omfang i olieproduktionen i høj grad kompenseres af en 
stigning i produktionen af andre primære brændsler, herunder gas: 
Fra 1992 til år 2005 skulle De Tolvs energiproduktion falde med lidt under 0,5% om året~ 
Da De Tolvs dyre produktion af fast brændsel er erstattet med billig import, har denne 
produktion været faldende siden starten af 80'eme. I år 2005 skulle De Tolvs produktion 
kun være på 60% af niveauet i 1992 og 40% af dets topniveau. I de fire ansøgerlande er 
kulproduktionen ubetydelig; 
Olieproduktionen i Nordsøen nåede sit højdepunkt i midten af 80'erne og er derefter faldet 
meget hurtigt i de efterfølgende år. Selv om den nuværende produktion er ca. 20% mindre 
end det maksimale niveau, har den på ny været stigende fra 1991; de teknologiske 
fremskridt inden for efterforskning og produktion har gjort det muligt at gøre udnyttelsen 
af små nye forekomster rentabel og forbedre produktionen af de eksisterende forekomster. 
Derfor skulle produktionen ikke mere falde frem til slutningen af 1990'erne og i henhold 
til prognoserne skulle De Tolvs samlede olieproduktion i år 2005 kun ligge 6% under 
produktionen i 1992 (120 Mt); 
Det Europæiske Fællesskabs naturgasproduktion har fulgt en meget mere regelmæssig 
udvikling end olien og skulle ikke nå op på sit toppunkt, eller ca. 170 mio. toe, før år 
2005. Stigningen i efterspørgslen har medført indførelse af en stadig mere kompleks 
distributionsinfrastruktur til distribution af gas fra Fællesskabet og Norges maritime 
reserver samt gas importeret fra Nordafrika og det tidligere Sovjetunionen; 
Kerneenergi er en variabel, der på længere sigt kommer til at spille en betydelig rolle for 
energiens fremtid i Fællesskabet. På trods af at kerneenergi kun produceres i seks af de 
tolv nuværende medlemsstater i Fællesskabet, udgjorde denne i 1992 en fjerdedel af 
Unionens primære energiforsyning. Men hvis den intensive fase for opførelse af 
kernekraftværker nu hører til fortiden (med undtagelse af Frankrig, der sandsynligvis stadig 
vil opføre nogle værker), vil de eksisterende installationer sammen med de påbegyndte 
eller planlagte installationer være tilstrækkelige til at gøre det muligt for kerneenergien at 
stige i næste årti. Først efter år 2010 vil kernekraftværkerne opleve et mærkbart fald i den 
effektive styrke, der således vil stille spørgsmål om deres, udskiftning: 
162. Fællesskabets importafhængighed vil stige moderat på mellemlang sigt: 
I Fællesskabet vil den stigende energiefterspørgsel og den faldende indenlandske primære 
energiproduktion fra år 2000 gøre Fællesskabet mere og mere afhængigt af import fra 
tredjelande, især fra Mellemøsten og det tidligere Sovjetunionen. På nuværende tidspunkt 
er De Tolv 50% afhængige af importeret energi ( energiimporterne beregnes som en procent 
af det indre bruttoenergibehov). Afhængigheden. burde kun blive lidt større i år 2000, men 
kunne komme op på 55% i år 2005 og herefter stige med en hurtigere rytme; 
Især i kulsektoren vil der ske en ændring af importafhængigheden: med det interne 
produktionsfald vil De Tolvs import stige fra 35% til 65% i år 2005. I den periode vil 
olieimportafhængigheden praktisk talt være uændret i forhold til det nuværende niveau på 
80%. Med hensyn til gas var afhængigheden i 1992 på 40% og den kraftige stigning i 
efterspørgslen, som man forudser i løbet af de næste 10 år, kunne bringe dette tal op på 
lidt under 50%. 
t)9 
l BILAG C -FÆLLESSKABETS POLITIKKER 
FÆLLESSKABETS POLITIKKER 
C.1 Det indre marked 
1.1 Åbning af markederne 
~ 1.1.1 F ri handel med energi 
1.1.2 Fjernelse af barrierer 
1.1.3 Konkurrence 
1.1. 4 Statsstøtte 
1.1. 5 Offentlige kontrakter 
1.2 Opfølgning af markederne 
1.3 Kriseforanstaltninger 
C.2 Den regionale dimension samt økonomisk og social samhørighed 
C.3 De transeuropæiske net 
C.4 Handelspolitik 
C.5 Samarbejde med tredjelande 
5.1 Samarbejde som led i aftaler med tredjelande 
· 5.2 Specifikke energiinstrumenter 
5.3 Relationer med internationale organisationer 
105 
C.6 Miljøbeskyttelse 
6.1 Regulerende foranstaltninger 
6.2 Finansiel støtte 
6.3 Fiskale foranstaltninger 
6.4 Industriens aktioner 
C. 7 FTU-politik 
106 
C. l Det indr~ marked 
Det indre energimarked bør navnlig gennemføres inden, for gas-. og elektricitets­
sektoren. 
Sideløbende med vedtagelsen af den afledte fællesskabspolitik om fælles regler, der 
skal finde anvendelse for det indre energimarked, bør harmoniserings- og stan­
dardiseringsprocessen fremskyndes for at sikre den frie konkurrence. 
Der bør fastsættes fælles klare regler med henblik på at fastslå de forpligtelser, 
som forvaltning af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse medfører for 
virksomhederne i energisektoren, og omfanget af afvigelser, der kunne være 
berettigede. 
Der er allerede indført instrumenter, der sikrer gennemsigtighed på priserne, 
investeringerne og import/eksport. 
Ordningen med beredskabslagre af olie bør revideres på ny for at gøre det muligt 
for industrien at få større udbytte af det indre marked. 
163. Energimarkederne og navnlig elektricitets- og gasmarkederne er omstruktureret i hele verden 
på grund af indførelse af konkurrence mellem producenterne, gennemsigtighed i sektorens 
organisation og i virksomhedernes funktion, nærmere fastsættelse af de offentlige myndig­
heders rolle og intervention samt bevægelser mod privatisering. Man kan for eksempel nævne 
Australien, New Zealand, USA, Chile, Norge, Sverige, Finland, etc. Elektricitetssektorens 
strukturer er under ændring i Danmark, Spanien, Irland, Portugal og i Schweiz. Elektricitets­
sektoren i Storbritannien er blevet privatiseret· og i Italien er man gået i samme retning. 
' 164. Hvis man ser bort fra kul og nukleare produkter, er energisektorens andre brændsler og 
aktiviteter underlagt de generelle bestemmelser i EF-traktaten. For Det Europæiske Fællesskab 
er problemet ikke, om der er anledning til at gennemføre det indre marked, men hvordan man 
m~st effektivt gennemfører dette mål. I en første markedsliberaliseringsfase vedtog Rådet i 
1990-1991 et direktiv om gennemsigtighed af priserne på gas og elektricitet til forbrugere i 
industrien (90/377ÆØF) samt direktiverne om transit af gas og elektricitet (911296ÆØF) og 
(90/547ÆØF). Endvidere blev et direktiv om betingelserne for tilladelse og anvendelse af 
tilladelser til efterforskning og produktion af kulbrinter vedtaget af Rådet i 1994 og er del af 
den anden handlingsfase. Direktivforslag til fælles regler vedrørende det indre elektricitets- og 
gasmarked blev allerede præsenteret i 1992 og ændret i december 1993 efter en udtalelse fra 
Europa-Parlamentet. Sammenfattet tager disse ændrede forslag sigte på at opnå større 
konkurrence på produktionsniveauet og en større valgmulighed for forbrugerne i gas-og 
elektricitetsforsyningen og dette mod forhandlet adgang til transport- og distributions­
systemerne for gas og elektricitet. 
107 
1.1 Åbnina af marketlerne 
165. Traktaten om Den Europæiske Union fastslår, at markedet er det bedste middel til at opnå 
effektiv ressourceallokering, integration af medlemsstaternes økonomier og fremme af en 
bæredygtig og ikke-inflationær vækst. Det kræves i artikel 7 A, at Fællesskabet etablerer det 
indre marked, og i artikel 129 B, at Fællesskabet bidrager til oprettelsen af de transeuropæiske 
energinet inden for rammerne af et åbnet og konkurrencepræget markedssystem. Selve 
traktaten foreskriver imidlertid undtagelser til princippet om frie varebevægelser, som bør 
fortolkes restriktivt. . .. 
1.1.1 Fri handel med enerai 
166. Varers frie bevægelighed er Fællesskabets hjørnesten. Det er integrationen af energimarkedet, 
der, enten på harmoniseringsbasis, eller på basis af gensidig anerkendelse, udgør midlet til 
samarbejdet mellem virksomhederne og konkurrenceevnen på verdensmarkederne. 
Varernes frie bevægelighed er Fællesskabets hjørnesten. Det er integrationen af markedet, der 
udgør midlet til samarbejde mellem virksomhederne og konkurrenceevnen på verdensmarke­
derne, men energisektoren drager ikke fordel af denne integration, fordi forskelligartetheden 
i hver medlemsstats situation og i de regulerende rammer udgør lige så mange argumenter for 
at påberåbe sig forsyningssikkerheden og beskyttelsen af den offentlige institution for at afvise 
den gensidige anerkendelse mellem nationale systemer: 
-Verdensmarkedet for kul, hvori Fællesskabets marked er integreret, er et stabilt marked, 
der er kendetegnet ved rigelige ressourcer og en stor geopolitisk udbudsdiversitet, så selv 
på lang sigt og i tilfælde af en stigende kulefterspørgsel er risikoen for varig forsyningsaf­
brydelse, uden dog helt at kunne udelukkes, minimal. Det indre markeds funktion bliver 
stadig påvirket af opretholdelsen af eksportstøtte i visse medlemsstater (Spanien, Storbri­
tannien og Tyskland). Indvirkningen af denne støtte er imidlertid begrænset, idet 45% ·af 
stenkulsforbruget importeres. Denne støtte skal endvidere være forenelig med fællesskabs­
bestemmelserne, hvis mål er faldende støtte og gennemsigtighed af støttesystemerne, og 
som foreskriver, at Fællesskabets kulpriser skal fastsættes i forhold til de internationale 
kulpriser, hvilket er en garanti i udviklingsbetingelserne for det indre energimarked. 
-Oliemarkedet er et verdensmarked, hvor priserne bestemmes af konkurrence på grund af 
en udvikling af produktionsområderne og følgelig af lever~dørerne. 
Det er det eneste område, hvor Fællesskabet har kunnet gøre reglerne om fri bevægelighed 
gældende gennem oliemonopolordninger og fjernelse af hindringer for samhandelen på 
området for raffinerede produkter ved harmonisering, standardisering og anvendelse af art. 
30. Markedets gode funktion påvirkes imidlertid af to forvridningsfaktorer: 
. De forskellige afgiftsniveauer skaber forvridninger i forbrugerpriserne. ·nisse for­
vridninger påvirker især markedet for fyringsolie og andre brændsler. Det må imidlertid 
bemærkes, at revisionsmekanismen i henhold til direktivet om punktafgifter' giver et 
middel til at regulere konkurrenceforholdene mellem. disse produkter og til at rette 
enhver uberettiget forvridning, der måtte eksistere. 
26 Direktiv 92/82ÆØF, EFf nr. L 316 af. 31.10.92, s. 19 
108 
• Ordningen med olielagre for at imødegå forsyningskrisesituationer giver virksomhederne 
i denne sektor omkostninger, fordi ordningen ikke integrerer den markedsdimension, der 
ville gøre en større rationalisering og forvaltning af lagrene mulig, og skaber for­
vridninger på grund af forskellige forvaltningsfor.mer fra en medlemsstat til en anden, 
hvilket især påvirker de små og mellemstore virksomheder. 
-gasmarkedet er, i modsætning til oliemarkedet, på verdensplan opdelt i flere regionale 
markeder, der hver især har sine egne karakteristiske træk. Set ud fra det indre markeds 
synspunkt handler virksomhederne på nationale beskyttede markeder, enten på grund af 
tilstedeværelsen af offentlige erhvervsvirksomheder med monopol, eller på grund af 
transport- og distributionsnettenes driftsbetingelser. Samhandelen mellem sektorens 
virksomheder er ganske vist lettet ved udviklingen af de transeuropæiske net og ved 
Fællesskabets transitordning, men forbrugerne rar ikke fuld fordel af disse lettelser; 
-samhandel med elektricitet mellem virksomhederne, der er organiseret i UCPTE-regi, eller 
inden for rammerne af direktivet om transit af elektricitet, er begrænset på grund af 
utilstrækkelige sammenkoblinger og på grund af svaghedefile ved grænseoverskridende 
samhandel. 
-markedet for kernebrændsel fungerer på en integreret måde, for så vidt som importerne 
overvåges af Agenturet, og samhandelen inden for Fællesskabet sker på dets ansvar. 
167. Der eksisterer hjemlede instrumenter f<?r markedets funktion: artiklerne 30 til 36 og 37 i 
traktaten forbyder enhver foranstaltning truffet af medlemsstaterne, der direkte eller indirekte, 
på nuværende tidspunkt eller eventuelt senere, udgør hindringer for samhandelen inden for 
Fællesskabet. Anvendelsen af selve fællesskabsretten vil sikre åbne markedsstrukturer. 
Medlemsstaterne har imidlertid vedtaget en række nationale foranstaltninger, der begrænser 
varers frie bevægelighed. Endvidere må sådanne forbud eller restriktioner ikke udgøre et 
middel til vilkårlig forskelsbehandling eller en skjult begrænsning af samhandelen. 
I forbindelse med det indre energimarked må begrebet forsyningssikkerhed gå videre end 
betragtningerne vedrørende national forsyning. Det forekommer derfor nødvendigt at bestemme 
begrebet forsyningssikkerhed, således at man får klare rammebetingelser, der er gennemsigtige 
og kontrollable, for energisamhandel en. Der er endvidere rejst spørgsmål, om tjenesteydelserne 
af almindelig økonomisk interesse, der omtales i artikel 90 i EF -traktaten kunne rumme 
berettigelse til en begrænsning af varers frie bevægelighed. Selv hvor sådanne markesbe­
grænsninger er berettigede, skal disse . tage sigte på et berettiget mål og respektere pro­
portionalitetsprincippet. 
1.1.2. Fjernelse af barrierer 
Tilnærmelse af lovgivningerne 
168. Tilnærmelse af lovgivningerne har inden for Fællesskabets aktiviteter to forskellige mål, 
nemlig varernes frie bevægelighed og fjernelse af konkurrencefotvridninger. For at 
efterkomme disse råder Fællesskabet over harmoniseringsinstrumentet i art. 11 O A og art. 99: 
-Den frie bevægelighed for varer udelukker ikke respekt for og beskyttelse af -inden for 
grænserne af traktaten og Domstolens retspraksis -offentlige interesser, såsom den 
offentlige sundhed, miljøbeskyttelse, forsyningssikkerhed, når et brud på energiforsyningen 
kan involvere den offentlige sundhed, eller offentlige hverv; 
109 
• Art. l 00 A er indtil videre kun blevet anvendt til at harmonisere tekniske specifikationer 
til olieprodukter og kedler med henblik på miljøbeskyttelse og energieffektivitet Den 
står imidlertid til rådighed for at efterkomme harmoniseringsbehov, der er nødvendige 
på grund af krav om beskyttelse af offentlige hverv og forsyningssikkerheden . 
. Art. 99 har tilladt harmoniseringsforanstaltninger vedrørende beregningsgrundlag og 
indirekte skatter. På trods af indførelsen af minimumssatser for punktafgifter på 
mineralolier i direktivet 92/82ÆØF, der trådte i kraft den l. januar 1993 som den første 
etape i harmoniseringsprocessen, er konvergensen mellem de reelle satser, der ofte ligger 
højere end minimumssatseme, utilstrækkelig. For eksempel varierede den afgift, der 
fandt anvendelse for blyfri benzin i medlemsstaterne, i juni 1994 mellem 304 og 517 
ECU pr. 1.000 liter, mens den i direktivet fastsatte minimumssats var på 287 ECU pr. 
1.000 liter. Andre indirekte skatter, der anvendes på gasprodukter, fremkalder pris­
divergenser mellem medlemsstaterne. Det må imidlertid bemærkes, at den mekanisme, 
som hvert andet år er foreskrevet i artikel lO i direktivet 92/82ÆØF, er et middel til at 
justere minimumssatsen for punktafgifter med det formål at forbedre det indre markeds 
funktion~ denne revisionsmekanisme kræver, at der ligeledes tages hensyn til traktatens 
bredere målsætning, herunder de energipolitiske mål. 
-Konkurrenceforvridningerne er først og fremmest resultat af divergenser mellem de 
nationale miljøbeskyttelsesforanstaltninger, navnlig inden for elektricitetsproduktionen. Det 
skal imidlertid bemærkes, at harmoniseringen ikke er en betingelse for energiprodukters 
frie bevægelighed, ikke mere end betingelsen om andre industrivarers frie bevægelighed. 
Det er op til hver enkel medlemsstat at fastsætte de regulerende rammer for energisektoren 
på en måde, der ikke skader dens egen produktions konkurrenceevne i forhold til de andre 
medlemsstater. Fællesskabet indtræder alene for at sikre, at den gensidige anerkendelse af 
de nationale lovgivninger ikke sker på bekostning af Fællesskabets kollektive interesse. 
169. Kommissionen har accepteret at fremlægge en rapport i 1995, der beskriver de harmoni­
seringsbehov, der er krævede, for at gas-og elektricitetsmarkederne kan fungere til­
fredsstillende. Denne rapport vil tage hensyn til de muligheder, der gives i art. 101, som gør 
det muligt at imødegå vanskeligheder mellem visse medlemsstater, uden at sætte en 
harmoniseringsproces i gang for hele Fællesskabet; dette instrument kan specielt tilpasses efter 
energisektoren i betragtning af tilrettelæggelsen af samhandelen i denne sektor. 
Standardisering 
170. Den europæiske standard (EN) forbinder de offentlige myndigheder, såvel europæiske som 
nationale, tæt sammen med de økonomiske operatører, for så vidt angår dens udfærdigelse og 
iværksættelse. Dens frivillige karakter giver den en smidighed, som det regulerende instrument 
ikke har, idet det er selve markedet, der gør det muligt at udbrede anvendelsen heraf. Den 
bliver således et afgørende strategisk instrument til Det Europæiske Fællesskabs int1ustrielle 
og økonomiske integration og til fjernelse af tekniske hindringer for samhandelen. Inden for 
energiområdet foregår der standardiseringsarbejder i fem sektorer: 
(i) Produktion og transport af elektricitet: CEN/CENELEC udfærdiger på grundlag af 
mandat fra Kommissionen et standardiseringsprogram inden for elektrisk materiel og 
installationer til transport og distribution af elektricitet for at bidrage til udfærdigelsen 
af retningslinjer for åbning af adgang til offentlige kontrakter i overensstemmelse med 
direktiv 93/38ÆØF og bidrage til nettenes interoperabilitet. 
110 
'J6 
CENELEC har vedtaget to europæiske harmoniseringsstandarder vedrørende fysiske 
egenskaber for elektrisk spænding med svag og gennemsnitlig strømtæthed. Der 
forberedes endvidere standarder inden for l~ftledninger, kabler, transformere og 
forskelligt udstyr beregnet til høj spænding. 
(ii) 0/iesektoren: inden for produktionsområdet udfærdiger CEN/CENELEC som led i 
åbningen. af adgang til offentlige kontrakter et sæt normer for 71 "work items" 
vedrørende maskiner og udstyr til olieindustrien (efterforskning-produktion), raffinering 
og transport i pipeline) og naturgasindustrien (efterforskning-produktion), idet gastrans­
porten har et særligt mandat (se nedenfor). Disse arbejder er baseret på APl-specifika­
tioner, der selv er ved at blive optaget i ISO-systemet for at ændre dem til europæiske 
standarder (EN). 
Med hensyn til olieprodukter har CEN vedtaget europæiske standarder vedrørende blyfri 
benzin, erstatningsbrændsler, LPG og diesel. På denne måde skulle tekniske hindringer 
i forbindelse med nationale specifikationer vedrørende olieprodukter r stort omfang 
kunne fjernes. Endvidere er der startet et globalt trepartsprogram (Kommissionen, auto­
mobilindustrien og raffinaderierne) benævnt EPEFE (European Programme on 
Emissions, Fuels and European Technologies), der lægger vægt på de bånd, der 
eksisterer mellem brændslets kvalitet, motorernes teknologi og udstødning, for at 
bestemme nye brændsler og de nye lavere emissionsgrænser for motorkøretøjer frem 
til år 2000 og videre. 
(iii) Gasforsyning: Standardisering inden for området med udstyr til transport og distribution 
af gas er påbegyndt i maj 1993. CEN havde faktisk i flere år arbejdet på et standar­
diseringsprogram inden for dette område; supplerende standarder skal bidrage til åbning 
af adgang til offentlige kontrakter og nettenes interoperationalitet og sammenkobling. 
(i v) Vedvarende energier: Som led i AL TENER-programmet udfærdiger CEN på nuværende 
tidspunkt en standard for solcellepaneler og vil snart få et mandat på vindener­
giområdet 
(v) Energieffektivitet: der foregår standardiseringsarbejder inden for kedler, isolering af 
bygninger og gasapparater og elektriske husholdningsapparater i overensstemmelse med 
fællesskabslovgivningen inden for de forskellige områder. For at undgå at der 
udarbejdes nationale lovgivninger, der hindrer samhandelen, er det et spørgsmål om at 
introducere energieffektivitet blandt de væsentligste krav i den eksisterende lovgivning~ 
på baggrund heraf vil standardiseringens rolle til fremme af energieffektiviteten blive 
styrket. 
1.1.3. Konkurrence 
171. Traktatens regler om konkurrence finder anvendelse for virksomhederne i energisektoren på 
lige fod med andre virksomheder. Især kan monopoler på overførsel og transport af gas og 
elektricitet betragtes som automatisk førende til misbrug af dominerende stilling. Traktatens 
artikel 90.2 foreskriver ganske vist undtagelser for virksomheder, der har fået overdraget at 
udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse. Den artikel er imidlertid blevet 
strengt fortolket af· såvel Kommissionen som Domstolen, og det må i den henseende 
understreges, at anvendelsen af konkurrencereglerne ville blive sat ud af spil ved udførelsen 
af det særlige hverv, som virksomheder, der udfører tjenesteydelser af almindelig økonomisk 
interesse, har fået overdraget. 
111 
172. Kommissionen og Domstolen har vurderet, at elektricitetsforsyning under visse om­
stændigheder burde betragtes som en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse. 
Imidlertid fastsætter anerkendelsen af en sådan kendsgerning ikke de sektorer og mål, der 
måtte berettige specifikke offentlige forpligtelser. Det drejer sig om at fastsætte de forpligtel­
ser, der udspringer fra udførelsen af en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, på 
en gennemsigtig, ikke-diskriminerede og objektiv måde, og i hvilket omfang disse forpligtelser 
kunne berettige begrænsninger i konkurrencen. Under alle omstændigheder burde fastsættelsen 
af de nødvendige midler for at nå de offentlige tjenesteydelsers mål tage hensyn til 
proportionalitetsprincippet og Fællesskabets aktion. 
1.1.4. Statsstøtte 
173. I henhold til art. 92 i EF -traktaten undersøger Kommissionen statsstøtte ydet til virksomheder 
og institutioner, der arbejder inden for energisektoren (med undtagelse af kulindustrien). Når 
de opfylder de betingelser, der er foreskrevet i artikel 92.1, kan støtten betragtes for forenelig 
med Fællesmarkedet, hvis den henhører under en af undtagelserne, der er foreskrevet i 92.3. 
I forbindelse med energisektoren vedrører disse undtagelser især: 
-støtte til fremme af den økonomiske udvikling i områder, hvor levestandarden er 
usædvanlig lav, eller hvor der hersker alvorlig underbeskæftigelse, 
-støtte, der kan fremme virkeliggørelsen af vigtige projekter af fælles-europæisk interesse, 
eller afbjælpe en alvorlig forstyrrelse i en medlemsstats økonomi, 
-støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, når den 
ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse. 
174. Det er klart, at reglerne om statsstøtte på et indre marked, der fungerer under iagttagelse af 
konkurrencereglerne, skal anvendes strengt, for at undgå at forvride den frie konkurrence. 
-Statsstøtte inden for kulindustrien er underlagt en fællesskabsordning27, der omfatter støtte 
inden for sektoren til drift, aktivitetsfald, særlige omkostninger, forskning, udvikling og 
miljøbeskyttelse. Støtten betragt~s som forenelig, hvis\ den bidrager til gennemførelsen af 
visse fælles-europæiske mål. 
Udviklingen i tilladt statsstøtte fra 1980 til 1993 
År Produktion Støtte til produktion Støtte uden forbin-
(1000 t) (i alt i mio. ECU og EC- delse til produktion 
U/t) (mio. ECU) 
1986 227.851 4.625 20.3 12.193 
1990 197.098 5.327 27.0 14.220 
1993 158.678 5.034 31.7 14.171 
-Der eksisterer en række fællesskabsrammer, som klarlægger betingelserne for, hvordan 
reglerne vedrørende statsstøtte kan anvendes. Der eksisterer en rammebestemmelse for 
27 3632/93ÆKSF af 28. december 1993 -EFf L 199 af 9.8.1993 -Deime beslutning erstatter beslutningen 
2064/86 af 30.6.1986 . 
112 
statsstøtte til forskning og udvikling, der nærmere angiver, at statsstøtte til forskning og 
udvikling under visse betingelser kan nyde godt af undtagelsen i artikel 92.3. En anden 
rammebestemmelse for statsstøtte eksisterer inden for miljøbeskyttelse. Denne ramme 
dækker investeringer under nøje fastsatte betingelser, informationsspredning, uddannelse, 
assistance og rådgivning, salgspromotion af økologiske produkter, spildindsamling, 
affaldsbehandling og genbrug. Støtte til energibesparelse og vedvarende energier indgår 
heri under visse betingelser. 
I 75. Med hensyn til det indre markeds gode funktion kunne passende bestemmelser for statsstøtte, 
der specielt finder anvendelse i energisektoren, være et nødvendigt krav for at sikre gennem­
sigtighed og klarhed blandt markedets aktører. Sådanne bestemmelser for statsstøtte på 
energiområdet kunne fremme de accepterede politiske målsætninger, såsom energieffektivitet 
og miljøbeskyttelse, og afspejle sektorens behov og vanskeligheder. 
1.1.5 Offentliee kontrakter 
176. Åbningen af adgang til disse kontrakter er yderst vigtig for konkurrenceevnen for leveran­
dørerne af udstyr og for selve energiindustrien, idet den bidrager til at sænke produktions­
prisen ved at vælge de mest effektive leverandører. Der står meget på spil, idet elektricitetsin­
dustrien alene har behov for udstyr, der anslås til 20 milliarder ECU pr. år. 
Tredjelande tilbyder imidlertid bedre energirelaterede investeringsperspek:tiver. Det bidrag, som 
konkurrencen giver på energiindustriens markeder i Fællesskabet til sektorens samlede 
konkurrenceevne, viser sig endnu mere nødvendigt for at udnytte de muligheder, der følger 
af åbningen af verdensmarkederne, navnlig i forbindelse med GATT. 
177. Energisektorens virksomheder er nu, uanset deres status, forpligtede til i deres kontrakter at 
anvende principperne om gennemsigtighed, objektivitet og ikke-forskelsbehandling, hvilket er 
nærmere fastsat i direktivet 93/38ÆØF af 14. juni 199328 om samordning af fremgangs­
måderne ved tilbudsgivning inden for vand-og energiforsyning samt transport og tele­
kommunikation. Direktivet finder anvendelse for energilevering til administrationer og andre 
offentlige organer samt enheder inden for vand-, transport-, telekommunikations- og 
energisektoren, dog ikke hvis købet af energi sker med henblik på energifremstilling. Denne 
sidste undtagelse er midlertidig, indtil der bliver vedtaget fælles regler for det indre gas-og 
elektricitetsmarked, og skal revideres i 1995. Endelig er der foreskrevet særlige regler for 
virksomhederne inden for efterforskning og produktion af kulbrinter og fast brændsel. 
1.2. Opfølenine af markederne 
178. Kommissionen råder over de instrumenter, der gør det muligt for den at give maksimal 
gennemsigtighed i udviklingen af produktions- og distributionsmarkedeme. Disse instrumenter 
stammer fra EKSF-og Euratom-traktateme og foranstaltninger truffet på olie-, gas-og 
elektricitetsområderne. Denne gennemsigtighed af samtlige energiprodukter er berettiget på 
grund af erstatningsmuligheden i forbindelse med disse brændsler. 
28 Rådets direktiv 93/38ÆØF af 14. juni 1993 -EFf L 199 .af 9/08/1993 
113 
Prisgennemsigtighed 
179. Der er truffet bestemmelser for at sikre prisgennemsigtigheden under hensyntagen til traktatens 
instrumenter som led i konkurrencepolitikken: · 
• Direktivet 76/491ÆØF om gennemsigtighed af oliepriserne gør det muligt for Kommissio­
nen hvert kvartal at sprede oplysninger om Fællesskabets gennemsnitlige omkostning i 
forbindelse med forsyning af råolie og olieprodukter og om forbrugerpriserne på 
olieprodukter og indtægterne ved udgangen fra raffinaderierne. 
Disse forbedrede oplysninger i starten af 1980 ved hjælp af et system med månedlige 
registreringer af den importerede råolies priser, kvaliteter og oprindelse, der ligeledes er 
indført af Det Internationale Energi Agentur samt den ugentlige offentliggørelse af 
oplysninger om de vigtigste olieprodukters forbrugerpriser (eksklusive og inklusive afgifter) 
bidrager direkte til oliemarkedets gode funktion i Fællesskabet. Oliemarkedet er nu 
gennemsigtigt og i harmoni med det internationale oliemarked. Det mangler kun nogle 
forenklinger og punktuelle forbedringer for eksempel i forbindelse med indførelsen af nye 
produktkvaliteter på markedet som følge af den europæiske miljølovgivning. 
. Kulpriserne er yderst gennemsigtige. Til støtte for denne prisgennemsigtighed offentliggør 
Kommissionen regelmæssigt priserne på dampkul og kokskul, der er importeret i Fælles­
skabet. Endvidere fastsætter beslutningen 3632/93ÆKSF, at kulpriserne burde fastsættes 
i forhold til priserne på de internationale markeder. 
114 
• Direktivet 90/3 77 ÆØF om gas-og elektricitetsprisernes gennemsigtighed har udvidet 
antallet af forbrugerkategorier, der dækkes af De Europæiske Fællesskabers Statistiske 
Kontor, således at det omfatter praktisk talt alle industriens forbrugerkategorier; dette 
~irektiv forpligter medlemsstaterne til at indsende oplysninger til kontoret om fordeling af 
forbrugere pr. kategori. 
180. Offentliggørelserne af priser mellem de forskellige medlemsstater, men også inden for en 
medlemsstat, viser meget store forskelle, og det er ikke bevist, at en konvergens skulle være 
påbegyndf9. Manglende konkurrence kan forklare den kendsgerning, men der er andre faktorer 
end indvirkningen på gas-og elektricitetspriserne. Leverandørernes økonomiske effektivitet 
kan ikke som sådan måles ved prissammenligning alene. Spørgsmålet er, om det, når der ses 
bort fra prisgennemsigtigheden, er nødvendigt med en anden gennemsigtighedsform, såsom 
gennemsigtighed af omkostninger eller afgifter. Omkostningsgennemsigtigheden er alene 
berettiget for monopolsystemer, mens markedskræfterne på åbne og konkurrerende markeder 
burde gøre det muligt for priserne at afspejle omkostningerne tilstrækkeligt. Afgiftsgennem­
sigtighed er særdeles vigtig med hensyn til den endelige pris på visse energiprodukter; prisen 
på naturgas fastsættes meget ofte på baggrund af andre konkurrerende produkter inklusive 
afgifter og uafbængigt af de afgifter, der pålægges selve naturgassen. 
Gennemsigtighed af investeringer 
·' 
181. Forordningen 1056/7230, der har udvidet de eksisterende gennemsigtigbedsforpligtelser for kul­
og kerneenergisektorerne til at omfatte investeringer i olie, gas og elektricitet, gør det muligt 
at følge udviklingen i samtlige produktionskapaciteter. Rådigheden over disse oplysninger er 
vigtig, ikke alene for forvaltningen af de forskellige juridiske og finansielle instrumenter i 
Fællesskabet, men også for at give hver medlemsstat mulighed for at vurdere problemerne 
med forsyningssikkerhed inden for Fællesskabet. 
1.3 Kriseforanstaltnineer 
182. Fællesskabet har siden 1968 haft en obligatorisk lagerforpligtelse for olie og olieprodukter 
svarende til 90 dages forbrug beregnet på baggrund af tallene fra det foregående år. Denne 
mekanisme er blevet udvidet siden 1973 med en række beredsskabsforanstaltninger til 
imødekommelse af vanskeligheder med forsyning af råolie og olieprodukter: 
-lagerforpligtelse 
-begrænsning af forbruget 
29 Rapport fra Kommissionen til Rådet, Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedrørende 
anvendelse af direktivet 90/377 ÆØF om gennemsigtighed af priser på gas og elektricitet til den endelige 
forbruger- KOM(93) 666 endelig udg. af 16. december 1993 
30 Rådets forordning (EØF) nr. 1056/72 af 18. maj 1972 om indberetning til Kommissionen om planlagte 
investeringer af interesse for Fællesskabet inden for jordolie-, naturgas- og elektricitetssektorerne (jvf. 
EFf L 120 af 25. september 1972). Rapporten om investeringer fra 1993 er blevet godkendt afKommis-
sionen-SEC (94) 1918 endelig udg. ' 
115 
-fordeling mellem de medlemsstater, der er mest afhængige af olie af opsparede mængder 
på grund af det "modulerede" fald i forbruget under iagttagelse ~ solidaritet 
Denne lovgivning gør det muligt for medlemsstaterne at opfylde deres forpligtelser over for 
Det Internationale Energi Agentur, hvor OECD-landene koordinerer deres indsats med henblik 
på at klare oliekriserne. 
183. En koordineret energipolitik om beredsskabslagre og -foranstaltninger samt beslutninger truffet 
i lEA-regi udgør en vigtig faktor for forsyningssikkerheden. Kommissionen har derfor siden 
1990 villet tilpasse sin olielovgivning om foranstaltninger, der skal træffes i tilfælde af 
oliekriser, til de nye krav forbundet med gennemførelsen af det indre marked og Fællesskabet. 
Ordningen med oliefagrene til imødegåelse af krisesituationer skaber omkostninger for 
sektorens virksomheder, fordi den ikke var integreret i markedsdimensionen, som ville 
medføre stor rationalisering af lagerstyringen. De tilfælde, hvor virksomhederne kan anvende 
lagringskapaciteterne i andre medlemsstater til opfyldelse af forpligtelser på f~llesskabsplan 
er exceptionelle på trods af mulighederne i Fællesskabets direktive.-l1; denne situation kan 
skabe problemer med hensyn til forpligtelserne i traktatens artikel 30. 
184. Man burde også styrke forvaltningssystemet i Fællesskabet i tilfælde af forsyningskriser med 
hensyn til olie og olieprodukter i overensstemmelse og/eller sammenhæng med medlemsstater­
nes engagementer over for lEA. Kommissionen har i 1990 og igen i 1990 forelagt Rådet 
forslag om nye direktiver om beredskabsforanstaltninger og lagre. Alle disse forslag blev til 
sidst trukket tilbage af Kommissionen, idet der ikke var enighed i medlemsstaterne om de 
institutionelle og juridiske konsekvenser af Fællesskabets tilslutning til lEA. 
Kommissionen undersøger nu, hvilke konsekvenser det indre markeds funktion kan få på den 
gældende lovgivning, uden at Fællesskabet af den grund for øjeblikket slutter sig til lEA, men 
for at styrke koordineringen på fællesskabsplan under beslutningstagningen i Agenturet. Under 
alle omstændigheder søges en tæt komplementaritet med lEA om de tekniske anliggender. 
\ 
\ ' 
. *** 
31 Rådets direktiver af 20.12.1968 og 19 .12. 72 der pålægger medlemsstaterne at opretholde et minimumsla­
ger af råolie og/eller olieprodukter. 
116 
C.2 Den regionale dimension samt økonomisk og social samhørighed · 
Energimålene er fuldt integrerede i den regionale politik. 
Energirelaterede teknologiers gennemtrængning berettiger en specifik supplerende 
indsats. 
185. Inden for rammerne af strukturfondene havde Fællesskabet for p~rioden 1989-1993 taget nogle 
specifikke initiativer på energiområdet og havde givet en første samhørigheds retningslinje for 
visse foranstaltninger truffet som led i energipolitikken. 
Det drejede sig først og fremmest om: 
-Styrkelse af energiinfrastrukturerne i de dårligst stillede områder som led i strukturfondene 
(REGEN-programmet) 
-forbedring af energistyringen, udnyttelse af vedvarende energier og udbredelse af de nye 
avancerede energiteknologier (THERMIE-programmet) som led i energipolitikken og 
V ALOREN samt inden for strukturfondenes rammer og 
-udbredelse af energiprogrammer på regionalt plan og i byerne som led i energipolitikken. 
Endvidere er der soni led i Fællesskabets støtteordning (EFRU) til tilbagestående regioner (mål 
nr. l) anvendt 1.712 mio. ECU for perioden 1989-1993 til forbedring af grundlæggende 
infrastrukturer. 
186. Integrationsprocessens acceleration og opretholdelsen af store forskelle på trods af indsats 
berettiger, at der tages hensyn til den regionale dimension i de teknologiske programmer. 
Disse programmer burde kunne udarbejdes på forskellig vis i de mindst udviklede områder 
med det fonnål at påvise og fremme de teknologiske teknikker, der er bedst tilpassede efter 
disse områders behov. 
På de juridiske og administrative plan burde de områder, der har mindre evne til at anvende 
de foranstaltninger, der anbefales i visse programmer, i givet fald drage fordel af en særlig 
overgangsordning. Der burde anspores mest muligt til fremme af regionale organer, der 
tilstræber energistyring og udnyttelse af ressourcer på lokalt plan. Det er i den forbindelse, at 
Fællesskabets bidrag til fremme af energiprogrammerne finder sin berettigelse. 
187. Med hensyn til programmerne i forbindelse med anvendelsen af strukturfondene er der 
vedtaget et samlet beløb i nærheden af 2.500 mio. ECU til energirelaterede projekter. 
Kommissionen har i forhandlingerne med medlemsstaterne om disse ramnier påvist energisek­
torens bidrag til den regionale udvikling ved forbedring af infrastrukturer for energier til 
distribution i nettene eller til energieffektiviteten. 
188. Med hensyn til anve~delse af strukturfondene har Kommissionen vedtaget EF-initiativpro­
grammer for perioden 1994-1999. Nogle af disse vedrører direkte energisektoren; det drejer 
sig først og fremmest om: 
-INTERREGIREGEN-initiativet, der på den ene side foreksriver færdiggørelsen af 
aktionerne fra det foregående program vedrørende energinet (REGEN) og på den anden 
117 
side fremme af grænseoverskridende samarbejdsprojekter inden for distribution af gas og 
elektricitet og anvendelse af vedvarende energier; ... 
-REGIS-initiativet, der angår de perifere områder og ligeledes dækker investeringsprojekter 
vedrørende energibesparelse og lokal elektricitetsproduktion samt uddannelse af personale 
på energiområdet ' 
Anvendelsen af. disse nye budgetmidler burde bidrage til energipolitikken og til en større 
integration af Fællesskabets marked. 
*** 
118 
C.3 De transeuro.pæiske net 
Enigheden mellem Rådet og Parlamentet om forslag til trans~uropæiske net 
tillader: 
-et sammenhængende og fælles syn på udvikling af nettene; 
-en mere effektiv anvendelse af de europæiske finansielle instrumenter;·· 
-et perspektiv for samarbejdet med tredjelande. 
189. Behovet for at styrke energinettene er ikke noget nyt. Denne sammenkoblingsproces af nettene 
til energitransport er gennemført i stort omfang på regionalt og nationalt plan og godt i gang 
på europæisk plan. Der er imidlertid fortsat manglende forbindelser og utilstrækkelige 
udvekslingskapaciteter på samtlige niveauer. Tilstedeværelsen af udviklede net til elektricitet 
og gas er det nødvendige fysiske grundlag, hvorpå den stigende samhandel og iværksættelsen 
af det indre energimarked skal støttes, samtidig med at det bidrager til den økonomiske og 
sociale samhørighed, på betingelse af at styrkelsen af nettene ikke fører til en styrkelse af de 
parter, der forvalter nettene, dominerende position. 
Fællesskabets forsyningssikkerhed forbedres sideløbende, hvis det hviler på transeuropæiske 
net, der er godt forbundne, der tillader en smidig forvaltning af forsyningen. Det er endvidere 
nødvendigt for forsyningen af naturgas, at konstruere ledninger helt frem til gasfelterne, der 
ofte ligger langt væk fra forbrugscentrene, for at opfylde den stigende efterspørgsel efter 
naturgas i Fællesskabet. 
190. Kommissionen har derfor forelagt Rådet, Europa-Parlamentet og andre berørte institutioner 
sine forslag vedrørende de transeuropæiske energisektorers transeuropæiske net for 
iværksættelse af unionstraktatens artikel 129 B: 
-et beslutningsforslag til de "retninger", der påviser målene, prioriteterne og projekterne af 
fælles interesse i denne sektor. Disse retninger udgør en ramme til reference for bedre 
hensyn til en fællesskabsdimension i udviklingen af energitransportnettene. 
-et beslutningsforslag om foranstaltninger med henblik på at danne et gunstigt klima for 
gennemførelse af projekter til energinet omhandlende de administrative, tekniske og finan­
sielle aspekter, der er uadskilleligt forbundne med gennemførelsen af disse projekter~ 
-et forslag til en regnskabsforordning (fælles for de tre sektorer: transport, telekommunika­
tion og energi), der nærmere fastsætter reglerne for finansielle interventioner til fordel for 
de projekter af økonomisk fælles interesse, der er påvist i orienteringerne. Et forslag 
omfatter et budget på 105 mio. ECU til samtlige interventioner til fordel for projekterne 
i forbindelse med energinettene i perioden 1994-1999. 
Vedtagelsen af disse forslag vil i 1995 gøre de nye bestemmelser, der er indført i traktaten 
operationelle; iværksættelsen vil blive lettet af den politiske påvirkning, der er resultat af 
119 
Kommissionens hvidbog om Vækst, konkurrenceeVne og beskæftigelse og arbejdet i 
"Christophersen-gruppen", der af Rådet er p!lagt at konstatere de væsentligste netprojekter. 
191. De transeuropæiske nets udvikling overskrider i vidt omfang Fællesskabets grænser: 
-PHARE- og TACIS-programmerne har allerede givet et første bidrag til Fællesskabet i, 
undersøgelsen om behovet for sammenkobling og forbedring af nabolandenes energinet 
Denne aktion bør følges op og i givet fald med støtte fra de finansielle midler, der er 
beregnet til udvikling af nettene, når projekterne i nabolandene ligeledes tjener til dets 
forsyning. 
-Det vil pi lang sigt og ved at støtte sig til samarbejdsprojekterne blive muligt at udfærdige 
et retningsskema for udviklingen af de transeuropæiske net for Europa i helhed og for 
Middelhavsbækken et. 
*** 
120 
C.4 Handelspolitik 
Den fælles handelspolitik er fastlagt med hensyn til samtlige energiprodukter. 
192. Rådet har for at iværksætte den fælles handelspolitik, der er foreskrevet i traktatens artikel 
113, vedtaget forskellige forordninger om fastsættelse af fælles ordninger for udførsel og 
indførsel. Disse ordninger havde midlertidigt som særegenhed at udelukke elektricitet og 
naturgas og biprodukter heraf fra den fælles handelspolitik. Efterfølgende er disse forskellige 
forordninger blevet ændret med henblik på tilpasning til de nuværende omstændigheder: 
-Rådet har således den 19. december 1991 vedtaget forordning 3918/91 som ændring til 
Rådets forordning 2603/69 om fastlæggelse af en fælles udførselsordning. Fra den l. januar 
1993 er intet produkt udelukket fra den fælles ordning. Dette gælder ligeledes for 
energi produkter. Forordningen foreskriver i øvrigt hensyn til råolie og størstedelen af 
olieprodukterne (opregnet i en liste i bilag II til forordningen), at medlemsstaterne indtil 
Rådet har truffet passende foranstaltninger som følge af de internationale forpligtelser, som 
Fællesskabet eller alle dets medlemmer har indgået, er bemyndiget til, med forbehold af 
de regler, som Fællesskabet har vedtaget på området, at iværksætte sådanne kriseordninger 
for indførelse af en fordelingspligt over for de tredjelande, som er fastsat i de internationale 
forpligtelser, der har indgået forud for denne forordnings ikrafttræden. IEA's fordelings­
mekanisme er følgelig tilladt, men udelukkende over for tredjelande og så længe en 
fællesskabs foranstaltning ikke er trådt i stedet. 
-Rådet har ligeledes den 25. februar 1991 vedtaget forordning 456/91 som ændring til 
Rådets forordning 802/68 om fælles definition af begrebet varers oprindelse. Formålet med 
denne ændring var også at gøre forordningen fra 1968 om oprindelse anvendelig ·for 
olieprodukter. Der er tale om en vigtig harmoniseringsforanstaltning, idet medlemsstaterne 
tidligere anvendte divergerende bestemmelser i deres nationale ret, hvilket udmundede i 
meget forskellige resultater med hensyn til anvendelse af told og handelspolitiksforan­
staltninger og -instrumenter. 
-Denne harmonisering vedrørende oprindelse gjorde det muligt for Rådet den 7. marts 1994 
at vedtage forordning 518/94 om den fælles importordning, der ophævede Rådets 
forordning 288/82. Denne fælles ordning gælder nu også for energiproduk:ter, med 
undtagelse af de to produkter, der dækkes af EKSF-og Euratom-traktateme. Import af 
disse produkter er derfor ikke underlagt kvantitative restriktioner, med undtagelse af 
iværksættelse af beskyttelsesforanstaltningerne, der er foreskrevet i forordningens afsnit V. 
Da Det Europæiske Fællesskab er meget afhængigt af omverdenen med energiforsyning, 
har man vanskeligt ved at se, hvilke beskyttelsesforanstaltninger, der kunne indføres mod 
importerede energiprodukter under påskud af EF-traktaten. 
193. Elektricitet, olie, naturgas og deres biprodukter en nu helt underlagt den fælles handelspolitiks 
bestemmelser. De foranstaltninger, der kan påvirke indførsel og udførsel af energiprodukter, 
herunder definition af deres oprindelse, henhører under den fælles handelspolitik i medfør af 
artikel 113 i traktaten om oprettelse af det Europæiske Økonomiske Fællesskab, der omfatter 
en fordelingsmekanisme for olie, hvilket er det grundlæggende element i IEA's program og 
121 
udtrykkeligt omtalt i artikel' 1.2 i Rådet$ forordning 3918/91 om fastlæggelse af en fælles 
udførselsordning. 
194. EKSF-traktaten bestemmer i artikel 71.1, at "medlemsstaternes regeringers kompetence på det 
handelspolitiske område ikke berøres af anvendelse af denne Traktat". Denne bestemmelse er 
i dag uden praktisk konsekvens, idet der ikke længere eksisterer restriktioner i medlemsstater­
ne for import af kul, og da alt importeret,kul, der sættes i bevægelse i en medlemsstat frit kan 
bevæge sig til hele Fællesskab~t. Udførsel af kul til områder uden for Fællesskabet er ikke 
betydelig. Under alle omstændigheder ved traktatens udløb i 2002 vil den fælles handelspolitik 
foreskrevet i unionstraktaten ligeledes omfatte kulprodukter og Domstolen har, uden at afvente, 
anerkendt det retmæssige i at anvende den fælles handelspolitiks regler for kulprodukter som 
led i generelle handelsmæssige foranstaltninger2. 
195. Buratom-traktaten foreskriver en fælles forsyningspolitik. Buratoms Agentur er pålagt at udføre 
denne politik under Kommissionens kontrol. Agenturet har en optionsret til malme, 
udgangsmaterialer og specielle fissile materialer, produceret på medlemsstaternes områder, og 
besidder ligeledes eneret til at afslutte kontrakter om leverancer.af malme, udgangsmaterialer 
eller specielle fissile materialer, der hidrører fra områder inden for eller uden for Fællesskabet. 
Agenturet må ikke gøre nogen forskel mellem brugerne på grund af den anvendelse, disse har 
til hensigt at gøre af de bestilte leveringer, medmindre denne anvendelse er ulovlig eller viser 
sit at være i modstrid med de betingelser, leverandører uden for Fællesskabet har stillet for 
den pågældende leverance. 
Rækkevidden af Agenturets optionsret, der beskrives i artikel 57 i Euratom-traktaten, giver 
Agenturet de jure et monopol på al handel med malme, udgangsmaterialer og specielle fissile 
materialer til fredelig nuklear anvendelse i Fællesskabet. Handelspolitikken udøves derfor af 
Agenturet, der er underlagt Kommissionens kontrol. De vanskeligheder, der er opstået siden 
iværksættelse af dette afsnit i Euratom-traktaten, involverer imidlertid ikke det anerkendte 
princip om denne fællesskabsbeføjelse. 
• •• 
32 Udtalelse fra Domstolen om konklusionen· af Uruguay-nmden's aftaler 
122 
C.5 Samarb<tide med tredielande 
Fællesskabet råder over mange forskellige samarbejdsinstrumenter, men disse 
instrumenter svarer til en geografisk logik, hvori energien indgår; 
Energien udgør en prioritet i Central- og Østeuropa; 
Den samme prioritet skal klart identificeres i andre områder i verden; 
Den indsats og Fællesskabets kommercielle kompetence skulle berettige, at Fælles­
skabets position anerkendes af de internationale organisationer. 
196. Energisamarbejdet med tredjelande indgår som led i de generelle samarbejdsprogrammer, hvori 
energisamarbejdet optager en betydelig plads, og som led i programmer udelukkende 
vedrørende energisektoren. 
5.1 Samarbejde som led i aftaler med tredjelande 
197. Der skal i forbindelse med Fællesskabets prioriteter i landene i Central- og Østeuropa tages 
hensyn 'til de to følgende situationer: 
-Centraleuropa, hvor perspektivet er forberedelse på tiltræden; 
-det tidligere USSR, uden de baltiske lande, for hvilke Fællesskabets perspektiv er et 
teknisk samarbejde orienteret mod en forbedring af relationerne mellem de leverandørlan­
dene og forbrugerne. 
Energi og nuklear sikkerhed figurerer i handels- og samarbejdsaftalerne underskrevet med 
landene i Central- og Østeuropa og i samarbejds- og partnerskabsaftaler, der allerede er 
underskrevet eller forhandles med visse republikker i det tidligere Sovjetunionen. Energi og 
nuklear sikkerhed er ligeledes del af interventionssektorerne i PHARE- og T A CIS­
programmerne. Med hensyn til T ACIS er der tale om en prioriteret interventionsakse, der 
udgør 25% af dets samlede budget. Der er ligeledes planlagt lån til: 
• Forbedring af sikkerheds- og effektivitetsgraden for kerneenergiparken i dette område som 
Euratom-lån efter Rådets beslutning 94/179Æuratom. Det nuværende loft for disse 
transaktioner er på 4 milliarder ECU, hvoraf ca. l. l milliard fortsat er disponibel. Rådet 
har i den forbindelse defineret en fælles indfaldsvinkel for at sikre nedlukning af 
Tchernobyl og hjælpe Ukraine i at få en sikker og ydedygtig energisektor. Finansieringen 
af denne aktion sker ved et Buratom-lån på 400 mio. ECU og l 00 mio. ECU fra T A CIS­
fonden. Under G7-mødet i Napoli i juli 1994 blev der vedtaget en handlingsplan, der 
omfattede nedlukning af Tchernobyl, hurtig færdiggørelse af tre nye reaktorer, per opfylder 
sikkerhedskravene, og en samlet reform af Ukraines energisektor, idet der, ud over de 
beløb der allerede var fastsat af Fællesskabet, blev givet en gave på 150 mio. ECU. 
. Kulsektoren i Central-og Østeuropa som led i bevilling af et EKSF-lån på 200 mio. ECU; 
123 
• Hele energisektoren som led i en bevilling af lån på 3 mia. ECU fra Den Europæiske 
Investeringsbank til lande i Central-og Østeuropa. -
198. Der er ligeledes planlagt aktioner til fordel for energi inden for rammerne af de protokoller, 
der er underskrevet individuelt med trejdelandene i Middelhavsområdet og foreskriver støtte 
og lån fra Den Europæiske Investeringsbank, samt inden for rammerne af aktioner vedrørende 
disse lande i det regionale samarbejde. 
Lome-konventionen til fordel for landene i Mrika, Vestindien og Stillehavet har siden 1980 
dækket energisektoren. Der er endvidere i medfør af samme konvention blevet finansieret 
sektorielle programmer vedrørende energiindførsel til fordel for visse afrikanske lande. 
I Asien og Latinamerika er Rådets forordning 443/92 af 25. februar 1992 om teknisk og 
finansiel bistand samt økonomisk samarbejde blevet suppleret med bi-og multilaterale 
rammeaftaler. De fastsatte retningslinjer for samarbejdet i perioden 1991-1995 foreskriver, at 
l 0% af disponibel kredit skal anvendes til aktioner, der tager sigte på miljøet og navnlig 
energieffektiviteten. Der er som led i de bi-og multilaterale aftaler fastsat flere energiprojek­
ter. 
Støttefaciliteterne fra EC International Investment Partners (ECIP), der er et finansielt 
instrument, som tager sigte på at tilskynde til Fællesskabets investering i udviklingslandene 
i Latinamerika, Asien og Middelhavsområdet, der er knyttet til Fællesskabet ved økonomiske 
og kommercielle samhandelsaftaler, gør navnlig fremme og finansiering mulig gennem et 
netværk af finansielle institutter af joint ventures mellem ·Fællesskabets virksomheder og 
virksomhederne i modtagerlandet; bistanden gives enten i form af støtte, kortfristede lån eller 
risikovillig kapital, der tilbagebetales i tilfælde af positivt udfald. 
Inden for rammerne af den kommercielle kompetence har Fællesskabet indledt forhandlinger 
om etablering af en frihandelsaftale med landene i Golfstaternes Samarbejdsråd for opnå bedre 
sikring af de økonomiske relationer med de største lande. Samarbejde er, uden at afvente 
~slutningen på forhandlingerne, påbegyndt inden rammerne af samarbejdsaftalen mellem 
Fællesskabet og Golfstaternes Samarbejdsråd, der blev indgået i 1989. 
124 
5.2 Specifikke ener&iinstrumenter 
SYNERG Y 
199. Fællesskabet råder ikke over et specifik internationalt samarbejdsprogram for energisektoren. 
Budgetmyndigheden har dog siden 1980 anslået, at der hvert år skulle afsættes ressourcer 
inden for dette område. Disse aktioner udgør et sammenhængende hele og er samlet under 
betegnelsen SYNERGY. 
SYNERGY dækker samarbejdet med tredjelande inden for området af den energipolitiske 
definition og dets iværksættelse i ethvert ikke-udviklet land eller område. SYNERGY handler 
i komplementaritet med de andre programmer, såsom PHARE, T ACIS eller THERMIE. Dets 
vigtigste aktiviteter består i: 
Støtte det europæiske energicharter. 
Oprettelse af energiinstitutioner i de pågældende lande, der nærmere er i stand til at 
fastsætte energibehovene og kanalisere ressourcerne til opfyldelse heraf ( energikommissio­
ner, energicentre, ... ) 
Bistand til udformning af energipolitiske redskaber (fastlæggelse af energiprogrammer, 
tarifering) der er forenelige med Det Europæiske Fællesskabs udformning (uddannelse 
af/oplysninger til de offentlige myndigheder og økonomiske operatører fra såvel 
Fællesskabet som modtagerlandene, konferencer, seminarer, ... ) 
Der er en særlig opmærksomhed omkring transnationale projekter: fremme af sammenkobling 
af net, støtte til den regionale integrationsproces ... På geografisk plan vedrørende aktionerne 
fortrinsvis Ian'dene i Central-og Østeuropa og republikkerne i det tidligere Sovjetunionen på 
den ene side og landene i Middelhavsbækkenet, Asien og Latinamerika på den anden side. 
T HERMIE 
200. THERMIE er fællesskabsprogrammet til fremme af energiteknologier. Formålet med 
programmet er at: 
fremme nye, ikke~forurenende teknologiers gennemtrængning: 
stimulere industriens konkurrenceevne~ 
bidr~ge til øget økonomisk og social samhørighed i Europa. 
Dette program støtter især de små og mellemstore virksomheder med projekter samt 
supplerende aktiviteter, der navnlig bidrager til en forbedring af energiteknologien og 
f~rbedring af virksomhedernes produktionsomkostninger. 
125 
Dets aktivitet er udvidet til at omfatte tredjelande fra ,1991 med aktioner til sikring af 
spredning af resultater, gentagelse af vellykkede projekter, fremme energiteknologier og deres 
gennemtrængning på markedet. 
THERMIE opretter Energicentre i landene i Central-og Østeuropa for at lette overførsel af 
teknologier mellem Fællesskabet og disse lande. Hvert center-påtager sig aktioner til fremme 
og kommercielt samarbejde i partnerskab med de lokale organer, hvilket gør det muligt at 
opfylde den lokale industris behov. 
126 
Energicentre 
Det Europæiske Fællesskabs Energicentre har til opgave at lette overførsel af teknologi 
og samarbejde mellem disse og tredjelande. Man kan skelne mellem to typer centre: 
l. Centre specielt beregnet til at bidrage til udfærdigelsen af tredjelandes energipoli­
tik, der består af offentlige organer i modtagerlandene med støtte fra Kommissionen. 
De ledes og animeres af et arbejdshold, der er hjemmehørende i de lande, hvor 
centrenes er beliggende. 
SYNERGY dækker nogle af disse centres udgifter eller stiller europæiske energieks­
perter til deres rådighed. Efter oprettelsen af et center kan SYNERGI undertiden 
overlade finansieringen til andre samarbejdsprogrammer. Centrets påbegyndte eller 
samordnede projekter kan ligeledes finansieres af andre af Kommissionens program­
mer (THERMIE, PHARE, T ACI, budgettet til samarbejde med Asien). Centrenes 
aktiviteter vedrører tilrettelæggelse af energisektoren, reguleringer, tarifering, 
prognoseredskaber, økonomisk og juridisk uddannelse. Der er også aktiviteter af 
mere teknisk karakter, navnlig hvis der ikke er et specifikt THERMIE-center (se 
punkt 2.). 
Der eksisterer på nuværende tidspunkt 4 energicentre, der støttes af SYNERGY: I 
Ungarn, Palæstina, Indien og Indonesien. De udgør kernen i de finansielle inter­
ventioner. Det er planlagt nye centre, især i Albanien, i Sortehavsområdet og 
Latinamerika (MERCOSUR). 
2. Centrene er især beregnet til transaktioner med overførsel af teknologi som led i 
THERMIE, der varetager aktioner med fremme og kommercielt samarbejde. Derek­
sisterer på nuværende tidspunkt 14 energicentre af denne type. De ligger alle i 
Central-og Østeuropa og i SNG. Fire af disse centre, der ligeledes støttes af TACIS­
programmet, har til formål at fremme ene~gibesparelser. Alle disse centre er be­
liggende i de regionale hovedbyer eller i hovedstæderne. De har privatretlig status og 
arbejder i partnerskab med lokale organer, hvilket gør det muligt for dem at opfylde 
den lokale industris behov. 
Hvert center har en fuldtidsansat direktør, der aflønnes af Fællesskabet, en vice­
direktør fra landet, lokale energieksperter og det nødvendige personale. Fællesskabet 
stiller ofte delti~sansatte eksperter til rådighed. 
Centrene deltager i definitionen af uddannelsesaktionerne for de lokale virksomheder 
og kan ligeledes tjene som mellemled mellem eventuelle partnere i Fællesskabet og 
de pågældende lande .. 
Centrenes kan rådgive og yde bistand, stille kontorer og mødelokaler til rådighed og 
give adgang til lister over lokale organer, som er eventuelle kommercielle partnere. 
De er et udgangspunkt for de virksomheder, der ønsker at efterforske mulighederne 
på disse landes markeder. 
127 
FINANSIERET 
PROJEKTTYPE., 
1'111 Teknisk assistance og medfmansiering 
af investeringer 
Investeringer i øget >,? :::'?? ::: ::,::::>:::.::::::::::::,: .. :':o.:::::::.:::::::: ••• :::.t sikkerhed og i ker-
' i ' < < nelaaftcentralemes 
i 0:. H . .. ::::: . < pålidelighed 
Investeringer i 
samtlige sektorer, 
herunder energi 
-Regionalt samar­
bejde 
: > -Investeringer, 
l:'kon::::,(::eiil~i'·~<~Ji<~ij:, <:;:<] teknisk uddannel-
l o><:>:::: <>::: : ·:. se, alle sektorer, 
.::······>:.·· .... .:. >:. : :·.::••: ·:·· :;.:::_: >? herunder energi 
-Investeringer, alle 
sektorer, herunder 
energi 
Investeringer, ma­
teriel, uddannelse, 
teknisk bistand, alle 
sekorer, herunder 
energi DÆKKET 
OMRÅDE 
Landene i 
Central-og 
Østeuropa 
SNO 
Landene i 
Central-og 
Østeuropa+ 
det tidligere 
USSR 
Landene i 
Central-og 
Østeuropa 
Landene i 
Central-og 
Østeuropa 
+SNG 
Middelhavs­
området 
70 lande i 
Afrika, Vest­
indien og 
Stillehavet 
Landene i 
Central-og 
Østeuropa 
Landene i 
Asien og 
Amerika 
Asien og 
Latinamerika 
128 PROGRAMMETS 
VARIGHED 
årligt 
årligt 
1994-1998 
fra 1990 
ubegrænset 
1992-1996 
1990-1995 
1994-1996 
1993-1995 
1991-1995 BUDGET 
(mio. ECU) 
1.100 i 
1994, hvoraf 
energi 58 
510 i 1993, 
hvoraf 
energi 130 
1.000 
200 
10.000 
2.940 
2.075 
12.000 
3.000 
750 
2.750 HJÆLPENS 
FORM 
Støtte 
Støtte 
LAn 
Lån 
Deltagelse 
med 3% af 
BERD 's 
kapital 
Gaver og 
E IB-lån 
(2.062) 
Gaver og 
EIB-lån 
(1.800) 
Støtte og 
EIB-lån 
(1.200) 
Lån 
Lån 
Støtte 
Medfinansiering i 
joint ventw'es i alle 
sektorer, herunder 
· . .:···:·.··.:.:-:-:·. ,.,.,.,.1 energi 
Energipolitik og 
strategi 
Spredning af ener­
giteknologi 
1/. ~:Å \!'C":: :::<<":•'''''> ·>:: l Rationel brug af 
.... ,.,., .;.·· ..... '"" energi: promotion, 
t:::··:;:,:.::::::::::-:,.:,:::,:::-·,::<:> :::"':':""'"··'"'''''' 1 reguling, informa-
tion, udveksling Alle udvik­
lingslande 
Udviklings-
lande 
Fællesskabet 
+ tredjelande 
Fællesskabet 
+ tredjelande 
Vedvarende energi- Fællesskabet 
kilder: promotion, + tredjelande · 
regulering, informa-
tion, .udveksling årlig 
årlig 
1990-1994 
1991-1995 40 +bank­
kapital 
8 i 1994 
105 (l) 
35 (2) 
Medmindre andet er angivet vedrører de oplyste beløb hele programmets periode 
(l) Vedrører ikke den del, der kan anvendes af tredjelande 
(2) Nettobeløb -endnu ikke anvendt i tredjelande 
5.3 Relationer med internationale oraanisationer Rentefrie 
lån 
Tilbagebe­
taling af 
støtte ved 
vellykket 
investering 
Støtte 
Støtte 
Støtte 
Støtte 
20 l. Energianliggender behandles i mange fora med forskellige målsætninger, og som undertiden 
henhører under områder, der er meget større end energisektoren; det er for eksempel tilfældet 
med NATO. Fællesskabet har forbindelse med organisationer, der er specialiserede inden for 
energi (IEA, IAEA og det europæiske energicharter). 
På trods af traktatens bestemmelser, der giver Fællesskabet kompetence på det internationale 
samhandelsområde og på trods af udviklingen af aktiviteterne inden for energisamarbejdet, har 
Fællesskabet aldrig kunnet gøre en kompetence, eller endog fællesskabskoordination, gældende 
i de internationale organisationer, med undtagelse af området for offentlige kontrakter og ved 
forhandlingerne om traktaten om energicharteret 
129 
Det Internationale Energi Agentur 
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har på nuværende tidspunkt observatørstatus 
i Rådet for Det Internationale :anergi Agentur, der er dannet i november 1974 som umiddelbar 
følge af oliekrisen i 1973, men foreslår nu de 23 medlemslande af organisationen aktiviteter 
inden for samtlige sektorer i energipolitikken. Disse lande omfatter Fællesskabets medlems­
stater og Det Europæiske Økonomiske Samhandelsområde med undtagelse af Island. Det 
Europæiske Fællesskab repræsenterer således inden for IEA ca: halvdelen af befolkningen og 
halvdelen af energiforbruget. Fællesskabets lovgivning og andre aktiviteter på energiområdet 
udgår et stort arbejdsområde i IEA. 
Selv om Kommissionen allerede deltager aktivt i Agenturets arbejde, har den alligevel fundet, 
at dens repræsentation kunne blive væsentligt forbedret og styrket, måske ved at give 
Fællesskabet tilladelse til at blive part i aftalen om et internationalt energiprogram, der tjener 
som lovmæssig basis for IEA, og som udtrykkeligt foreskriver denne muligheØ. 
Den Internationale Atomenergi Agentur 
203. IAEA er et specialiseret agentur i FN-regi, der er oprettet for at accelerere og udvide 
kerneenergiens bidrag til fred og velstand i hele verden. De generelle relationer mellem 
Euratom og AIEA er underlagt en rammeaftale for samarbejdet underskrevet i 1975, som 
dækker samtlige områder af fælles interesse. Sammen med Kommissionen har AIEA siden 
1970-1980 iværksat internationale sikkerhedsforanstaltninger i Fællesskabet dels som følge af 
aftaler indgået af Fællesskabet i forbindelse med traktaten om ikke-spredning af kernevåben 
og de stater, der råder over kernevåben, og dels frivillige aftaler indgået af Frankrig og 
Storbritannien. De nærmere bestemmelser vedrørende iværksættelsen i Fællesskabet af AlBA' s 
sikkerhedsregler blev reviderede i en ny partnerskabsaftale underskrevet i 1992. I henhold 
hertil er samarbejdet mellem AIEA og de afdelinger, der i Kommissionen er ansvarlige for 
sikkerhedskontrol, udvidet til at omfatte mange emner. Kommissionen og AIEA arbejder aktivt 
sammen inden for områder af fælles interesse. Det er især tilfældet med bistandindsats, der 
tager sigte på at forbedre den nukleare sikkerhed i Central-og Østeuropa og i Samfundet af 
Uafhængige Stater. 
OECD's Nukleare Agentur 
204. Dette agentur har til formål at fremme samarbejdet mellem medlemsstaternes regeringer inden 
for kerneenergiområdet og fremme dens udvikling som en sikker, økonomisk og miljømæssigt 
acceptabel energikilde. Kommissionen deltager med observatørstatus i agenturets forskellige 
komiteer. Den deltager også aktivt i flere ekspertgrupper, der er nedsat i dette agenturs regi, 
inden for de forskellige kemeenergiområder. 
Det europæiske energicharter 
205. Det europæiske energicharter tager sigte på at stille eksisterende teknologi, know-how og 
kapital i Vesten til disposition for efterforskning, udvikling, transport og udnyttelse af 
eksisterende energikilder i Østeuropa til fordel for den økonomiske udvikling i disse lande og 
følgelig deres politiske stabilitet og forbrugerlandenes forsyningssikkerhed. Charteret er 
underskrevet den 17. december 1991 mellem 48 stater og Fællesskabet, der havde taget 
initiativet til arbejdet. Charteret har ført til forhandlinger om en traktat åben til underskrivning. 
Selv om charteret har karakter af en politisk deklaration, er traktaten baseret på rettigheder og 
pligter for staterne og investorerne. 
130 
r 
Charterets bestemmelser dækker følgende områder: 
(l) adgang til energiressourcer og udnyttelse heraf; 
(2) adgang til markederne; 
(3) liberalisering af handelen med energi; 
( 4) fremme og beskyttelse af investeringerne; 
(5) principper og retningslinjer for sikkerhed; 
_( 6) forskning, teknologisk udvikling~ innovation og spredning; 
(7) energieffelctivrtefog-rni.I.føoeslcyttelse; 
(8) uddannelse. 
De kontraherende parter har sideløbende startet forhandlinger om to sektorbestemte protokoller 
vedrørende energieffektivitet og nuklear sikkerhed. 
206. Charteret vil udgøre de normale rammer for det pan-europæiske energisamarb_ejde: 
-Fællesskabet skal fortsætte sit program med støtte tillandene i Central-og Østeuropa og til 
Samfundet af Uafbængige Stater, for at de omsætter traktatens bestemmelser til ret eller 
national anvendelse. 
-Sideløbende skal Fællesskabet anspore charterets konference (der omfatter repræsentanter 
·· fra samtlige underskrivende lande) til at begynde på forhandlinger om en supplerende traktat 
med henblik på ikke-diskrimination ved investeringer, der foretages af fremmede investorer 
(adgang til markedet via erhvervelse eller etablering af virksomheder, adgang til kon­
cessioner, ... ). Traktaten fastsætter, at den anden forhandling skal starte senest den l. januar 
1995 og afsluttes inden for 3 år. 
-Kommissionen bør ligeledes anspore konfen(fi~~p til at forhandle aq,dre se~orbestemte 
protokoller inden for områder som kul eller elektrisk energi. ~ · 
*** 
131 
C.6 Miljøbeskyttelse 
Energipolitikken og miljøpolitikken behandl~ ikke længere separat. Hensynet til mil­
jøbeskyttelse i energipolitikken flr hver dag større betydning, og man fortsætter med at 
søge afbalancerede løsninger, der er baseret på cost/benefit-analysen. 
I takt med at der er opstået miljøproblemer, er der blevet udarbejdet en række politiske 
løsninger på slvel fællesskabsplan som i medlemsstaterne og på lokalt plan. Regulerende, 
frivillige og fiskale foranstaltninger er nu i kraft eller genstand for forslag, der tager sigte 
pl at løse problemerne med syreregn og luftkvalitet. 
Anerkendelse af problemet med den globale opvarmning har indført en absolut ny 
dimension i energiforbrugets problematik. 
Energieffektiviteten er et af de centrale omrlder inden for lovgivning. Der er store 
muligheder for forbedringer pl dette område, som der ikke pl nuværende tidspunkt tages 
højde for i markedets praksis. 
Der ydes finansiel støtte til programmer på energiområder med det mål at udnytte de 
energimæssige og miljømæssige fortrin ved en innovativ teknologi og forbedrede infra­
strukturer. 
207. Unionstraktaten har styrket miljøbeskyttelsesrollen ved direkte at udøve indflydelse på de fremtidige 
retningslinjer i energipolitikken. Traktatens artikell30 R bestemmer således, at "kravene med hensyn 
til miljøbeskyttelse skal integreres i udfonnningen og gennemførelsen af Fællesskabets politikker på 
andre områder". Energipolitikken skal derfor tage hensyn til de krav, der stilles i artikel 130 ~ og 
specielt forsigtig og rationel udnyttelse af naturresourceme. Den er således forpligtet til at tage hensyn 
til miljøet blandt andre aspekter gennem energipolitikken. Princippet om en bæredygtig vækst, der 
respekterer miljøet er en del af den nye traktat, som udgør det lovhjemlede grundlag, der gør det muligt 
at behandle verdensomspændende energiproblemer. 
208. Rådet har i 1993 vedtaget det femte handlingsprogram "Mod en bæredygtig udvikling"33, der omsætter 
de tidligere nævnte bestemmelser i traktaten i en specifik handlingsramme for Fællesskabet frem til 
udgangen af århundred~t. I programmet opstilles de vigtigste målsætninger inden for miljøområdet frem 
til år 2000. 
Især er fællesskabsstrategien om begrænsning af C02-emissioneme og forbedring af energieffektivite­
ten34 et svar på den forpligtelse, som energi-og miljøministre~ tog i oktober 1990, om at begrænse 
C02-emissioneme i år 2000 på 1990-niveau. 
209. Miljømålene er blevet en del af Fællesskabets miljøprogrammer, såsom SAVE med hensyn til 
miljøeffektivitet, AL TENER35 med hensyn til de vedvarende energier, der begge er blevet en del af 
33 KOM 92/23 endelig udg. af 30. juni 992 
34 SEC (91) 1744 endelig udg. af 14. oktober 1991 
3s AL1ERNER-programmet har som miljørelateret målsætning i år 2005 fastsat en reduktion på 180 mio. 
t. co2 ved: 
-fordobling af de vedvarende energiers andel af den endelige efterspørgsel fra 4 til 8%; 
132 
fællesskabsstrategien om begrænsning af C02-emissioneme, JOULE og 1HERMIE med hensyn til 
energiteknologien samt andre energirelaterede planlægningsprogrammer. Programmer som SYNEROY 
og 1HERMIE har til fonnål at forbedre energi-og miljøsituationen i udviklingslandene, Østeuropa og 
det tidligere Sovjetunionen, hvor der eksisterer en meget stor mulighed for at forbedre energieffektivite­
ten. 
210. I betragtning af diversiteten i de problemer, der forårsages af forskellige brugere (transport, industri, 
elektricitetsproduktion) og de forskellige tidspunkter, hvor problemerne kommer til udtryk, er der 
udarbejdet en række politiske løsninger. De tilsvarende foranstaltninger omfatter derfor: Nonner for 
brændsler, produkter og fremgangsmåder, emissionsbegrænsninger, procedureregler (for eks.: for 
vurdering af indvirkning på miljøet), reguleringer, støtte, fiskale instrumenter, såsom afgifter, støtte til 
pilotprojekter og teknologiske demonstrationsprojekter, frivillige aftaler, etc. Løsningstyperne er opdelt 
i tre store sektioner: regulerende foranstaltninger, fiskale foranstaltninger og finansiel støtte. 
6.1 Re2ulerende foranstaltnin2er 
211. Elektricitetsværkerne, raffinaderierne og andre store energiforbrugere omhandles i direktivet om 
installation af store forbrændingsværker, som ud over de allerede fastsatte nationale begrænsninger 
(generelt før juli 1987) fastsætteremissionsbegrænsningsværdier for de nye værker. Disse grænseværdi­
er vedrørende S02 og NO x og støv afhænger af den anvendte brændselstype samt værkets størrelse med 
strengere værdier for de store værker. Disse grænseværdier er på nuværende tidspunkt genstand for en 
undersøgelse med forslag om nye normer fra den l. juli 1995, således som det er foreskrevet i 
direktivet; disse nye normer skal tage hensyn til de teknologiske fremgangsmåder, der er udviklet indtil 
nu. 
Formålet er at gøre det muligt for de nye centraler at blive udstyret med den nyeste teknologi. 
Costlbenefit-analysen af reduktionsforanstaltningerne er et kriterium, der tillader at finde den mest 
effektive teknologi på nuværende tidspunkt. Ideen om at udvide denne fremgangsmåde med indførelse 
af minimumseffektivitetsnormer, der ligeledes sikrer lavere C02-emissioner, er også sat i forgrunden, 
for eksempel ved forslaget om køleskabe. 
F'ællesskabet har fastsat og for nyligt styrket kvalietetsnormeme for visse olieprodukter. Disse normer 
tager sigte på at reducere svalvindholdet i transportsektorens anvendte brændstoffer (benzin og diesel) 
og brændselsolien, der anvendes i små forbrændingsenheder. Svovlindholdet i diesel og brændselsolie 
er for eksempel blevet reduceret til 0,2% fra den 1.10.1994. Denne norm bliver endnu strengere fra den 
1.10.1996, hvor den bliver på 0,05%. 
212. Det er ved at fastsætte en emissionsbegrænsning pr. kilometer, at man løser problemet med forurenende 
stoffer fra transportmidlerne. Det må igen understreges, at disse grænseværdier vil blive strengere med 
tiden. Det er imidlertid vigtigt at henvise til, at de nye emissionsnormer ikke angår de senest 
registrerede motorkøretøjer, og som følge heraf kun langsomt vil angå den samlede bilpark. Sådanne 
udviklinger kræver ofte indførelse af ny teknologi: katalysatoren er et eksempel herpå. Andre 
foranstaltninger til kontrol af forurening fra transportmidlerne tager sigte på flygtige organiske 
forbindelser (VOC), der stammer fra flydende brændstoffer og industrielle fremgangsmåder. Det er 
fastslået, at foranstaltninger vedrørende forurenende emissioner fra transportmidler i betydeligt omfang 
rammer olieindustrien samt forbrugerne. 
213. ·Der eksisterer et komplet og detaljeret program om indførelse af en lovgivning på energieffek­
tivitetsområdet, der har til fonnål at fjerne institutionelle og administrative forhindringer for 
-tredobling af elektricitetsproduktionen på baggrund af vedvarende energier, med undtagelse af de store 
vandkraftværleer og 
-styrkelse af biomassebrændstoffernes andel, der er på 5% afbrændstofsforbruget til motorer og senere 
opnåelse af en reduktion på 180 mio. t. co2 
133 
investeringer i sektoren og udfærdigelse af nonner til elektrisk udstyr. Indtil videre er der vedtaget tre 
foranstaltninger, nemlig nonner for vannekedler, etikettesystem til energisektorens husholdnings­
apparater og en ramme for ikke-handelsvarer, der indgår i fællesskabsstrategien om C02• 
Blandt de lovgivningsforslag, der er under udarbejdelse, finder man direktivet om integreret 
planlægning af ressourcerne i gas-og elektricitetssektorerne, som. udgør et vigtigt instrument til 
forbedring af energieffektiviteten. Målet er at fastlægge en ramme, i hvilken overskuddet ikke direkte 
afhænger af omfanget af gas-og elektricitetssalgene, og i hvilken man imødekommer forbrugernes 
behov ved en begrænset energiefterspørgsel og følgelig mindre forurening. 
Som led i ALTENER-programmet er en lovgivning og nonner inden for biobrændstoffer og 
salvannesystemer under forberedelse. Harmonisering af sikkerhedsnonneme, der er planlagt for 
vindturbiner burde bidrage til deres indtrængning på markedet. 
214. Reguleringerne har til fonnål at forpligte virksomhederne til at investere for at imødekomme de 
opstillede målsætninger i disse reguleringer. I den forbindelse er industrien specielt opmærksom på, 
at Kommissionen lader alle sine forslag ledsage af en vurdering på costlbenefit-forholdet. En sådan 
undersøgelse er for eksempel i gang for at fastsætte aktions næste etape med henblik på at begrænse 
tabene af benzindampe ved tankning. 
6.2 Finansiel støtte 
215. SAVE-programmet (35 mio. ECU fordelt over 5 år) bidrager finansielt til en række aktioner, der tager 
sigte på at bistå medlemsstaterne i at forbedre deres energieffektivitetsinfrastrukturer. Dette program 
støtter ligeledes aktioner på undervisnings- og uddannelsesområde med integreret ressourceplanlægning, 
tredjepartsfinansiering, kombineretkraft-vanneproduktion, energieffektivitet i transportsektoren, kontrol 
og tilsigtede mål samt en komplet og detaljeret oplysningsindsats. 
ALTENER-programmet (40 mio. ECU fordelt over 5 år) til fremme af anvendelse af vedvarende 
energier tager sigte på at lette de vedvarende energiers indtrængning på markedet, såvel inden for 
Fællesskabet som udenfor. Programmet iværksætter en specifikke aktioner (oplysningskampagner om 
vedvarende energier og koordinering af nationale biomassecentre, ... ), der tager sigte på at forbedre de 
vedvarende energiers indtrængning på markedet. 
Den teknologiske udvikling, demonstration og spredning er hovedfaktorerne for de vedvarende 
energiers bedre gennemtrængning på markedet. En væsentlig del aflHERMIE-programmet (700 mio. 
ECU over 5 år) giver finansiel støtte til projekter i sektoren for vedvarende energier og energieffektivi­
tet 
6.3 Fiskale foranstaltnin&er 
216. De fiskale foranstaltninger omfatter generelt afgifter og fiskale incitamenter. Et af de bedste eksempler 
på fiskale incitamenter er fremme af anvendelsen af blyfri benzin ved at anmode medlemsstaterne om 
at anvende en lavere punktafgift for blyfri benzin end for blyholdig benzin. På den ene side tiltrækkes 
forbrugeren af prisen, på den anden side står han over for et reelt valg. 
En anden anvendelse af punktafgiftssystemet, der tager sigte på at fremme anvendelsen af "rene" 
produkter, angår de tunge brændsler. Hvis man følger den samme fremgangsmåde som i forbindelse 
med blyfri benzin, kunne en differentieret minimumssats for punktafgifter føre til anvendelse af mindre 
forurenende produkter. 
Der er foreslået fiskale foranstaltninger med henblik på at begrænse C02-emissionerne. C02-afgiften 
er en faktor i den strategi, der tager sigte på at stabilisere C02-emissionerne i år 2000 på 1990-niveau. 
En sådan afgift ville få priserne på energi til at stige, med undtagelse af de priser, der er forbundet med 
134 ~. 
de vedvarende energier, og ville bidrage til at fremme energibesparelser. Ligeledes ville kulstof­
komponenten fremme anvendelse af brændsler med mindre kulstof. Prognoser frem til år 2005 viser, 
at en afgift ville give mere markante virkninger på lang sigt. 
Et mere langsigtet perspektiv i forbindelse med reduktion af C02-emissionerne viser bedre de 
vanskeligheder, der eksisterer i energisektoren, navnlig inden for elektricitetsproduktionen, og hænger 
sammen med de teknologiske og strukturelle ændringer, som tager sigte på at fjerne anvendelsen af 
kulstofrigholdige brændsler. Da man alligevel forventer en vis 'stigning i Fællesskabets gas-og 
olieefterspørgsel i det næste årti, ville en afgift sætte gang i ændringer, det sikkert vil tage tid at 
udvikle, men som på grund af deres strategiske karakter, ville give større virkninger på Fællesskabets 
energisektor. Endvidere kunne effektiviteten af en reduktion af C02-emissioneme ved hjælp af en afgift 
forbedres, hvis den ledsages af fiskale incitamenter, der begunstiger investeringer på området for 
energieffektivitet og reduktion af C02-emissioneme. 
217. Industrien har givet udtryk for bekymringer med hensyn til denne energiafgifts indvirkning på 
virksomhedernes konkurrenceevne. Elektricitetsproducenterne påstår, at en sådan afgift ville berøve dem 
de finansielle midler, som kræves for investeringer, der tager sigte på at reducere af C02-emissionerne, 
og foreslår til gengæld, at man anvender frivillige aftaler. 
Olieraffineringsindustrien giver ligeledes udtryk for bekymring med hensyn til den konkurrencemæssige 
stilling for affaldsprodukteme, der vil blive højere beskattede end naturgas. Industrien, der forbruger 
energi, og navnlig storforbrugerne, mener, at en sådan afgift vil påvirke deres konkurrencemæssige 
stilling, så længe deres konkurrenter på verdensmarkederne ikke berøres af foranstaltninger med 
lignende virkning. 
218. Der er, for at undgå negative virkninger på virksomhedernes konkurrenceevne, anledning til at 
foreskrive sikkerhedsforanstaltninger, som er identiske med foranstaltninger, der er foreskrevet i 
direktivforslaget, såsom undtagelsesmæssige incitamenter i meget præcise tilfælde og at betinge 
indførelsen af en sådan afgift af, at de andre OECD-lande vedtager lignende foranstaltninger. Endvidere 
afhænger den endelige virkning af en sådan afgift af, på hvilken måde de fiskale indtægter føres tilbage 
til økonomien. Kommissionens hvidbog om Vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse sætter en sådan 
afgift i et større perspektiv. Det bemærkes i hvidbogen, at det med henblik på at reducere arbejdsløs­
heden er væsentligt at reducere omkostningen for ikke-eller delvist faglært arbejdskraft med l eller 
2 points af BNP i år 2000. De højere afgiftsindtægter som følge af sådanne foranstaltninger ville gøre 
det muligt at dække omkostningen med mindst 30%. Resten skulle finansieres ved hjælp af opsparinger 
og andre indtægtskilder. Bortset fra de reelle fordele er C02-aigiften på energi, som Kommissionen har 
foreslået, et af de bedste midler til at udjævne faldet i beskæftigelsesomkostningen. 
6.4 Industriens aktioner 
219. De industrielle organisationer har, selv om eksemplerne stadig er for begrænsede, givet udtryk for deres 
vilje til at samarbejde om hensynet til miljøbeskyttelse, som det vises ved det igangværende samarbejde 
mellem Kommissionens tjenestegrene og de europæiske sammenslutninger inden for automobilindustri­
en (ACEA) og olieindustrien (EUROPIA) for at fastsætte nye motorbrændstoffer og grænser for 
forurenende emission i år 2000 på baggrund af analyser og test af motorbrændstoffer og motorer 
foretaget af industrien. 
I visse tilfælde kom dette til udtryk i frivillige aftaler: 
-Olieindustrien indgår på frivillig basis visse regionale aftaler (OSPAR for det maritime område fra 
Portugal til Norge, Helsinki -konventionen for Østersøen og Barcelona-konventionen for Middelhavet). 
Generelt set ønsker industrien at prioritere denne regionale fremgangsmåde, der svarer bedre til de 
specifikke karakterer i de pågældende geografiske områder; derfor bidrager E&P (Efterforskning og 
produktion) Forum aktivt i arbejder, der påvirker off-shore-aktiviteterne. 
135 
-På elektricitetsområdet arbejdes der inden for EURELECTRIC på at etablere en frivillig aftale om 
reduktion af C02-emissioneme. Kommissionen følger interesseret dette eksperiment, der i flere 
medlemsstater har givet et positivt resultat. '· 
••• 
136 
/il 
C. 7 FTU-politik 
FTU-programmerne anerkender fuldt ud energiprioriteten. 
Til gengæld kan disse programmer kun delvist imødegl vanskelighederne med markeds­
føring af teknologierne. Teknologierne skal suppleres med ledsagende foranstaltninger og 
økonomiske instrumenter, der tager sigte pl, at fremme udbredelsen af teknologierne pl 
markedet. 
220. Fremskridt inden for energiteknologien kan la større indvirkning på energiforsyningen, energian­
vendelsen og de emissioner, der påvirker miljøet. Sådanne fremskridt er væsentlige for industriernes 
konkurrenceevne, i det omfang de reducerer produktionsomkostningerne og fremmer nye markeder til 
disse teknologier. En sammenhængende og vel tilrettelagt FrU-energipolitik er af afgørende betydning 
for at gøre det muligt for industrien at udvikle renere og mere effektive energiteknologier, og således 
at disse når det største publikum. -
Fællesskabet har spillet en vigtig rolle i denne retning inden for rammerne af JOULE'S forsknings- og 
udviklingsprogram og inden for rammerne af THERMIE til demonstration og fremme af innovative 
energiteknologier. JOULE har i vidt omfang gjort det muligt for forskning og udvikling at forbedre de 
rene og effektive teknologier. THERMIE har vist de store fordele, der er ved dets støtte til industrien, 
og ved at sikre, at alle de nye teknologier f'ar mulighed for at trænge igennem på markedet. 
Med hensyn til projekter, der kan gøre demonstration mulig inden for lovende teknologier har 
medlemsstaterne mulighed for at yde støtte som led i EUREKA. Flere projekter har vedrørt 
energi området. 
221. Fællesskabet har i 1994 vedtaget det fjerde FrU-rammeprogram og Buratom-programmet for perioden 
1994-1998. Disse programmer har fået tildelt 12,3 milliarder ECU, hvoraf 2,3 milliarder vil blive 
anvendt til FTU på energiområdet (ikke-nuklear energi, nuklear sikkerhed og fusion). 
(l) Størstedelen af de specifikke vedtagede programmer har konsekvenser for energiområdet, 
hvad enten det er underprogrammer for "miljø", "transport" og endog "nye teknologier". Det 
er også tilfældet med programmet "Landbrug og fiskeri" med henblik på optimering af 
produktion og anvendelse af råmaterialer fra landbrug eller skovbrug i de forskellige 
teknikker, der tager sigte på energiproduktion. Med hensyn til det specifikke program "ikke­
nuklear energi" er F&U og demonstration gået sammen for at give anledning til programmet 
"Clean and Efficient Energy Technology", der har følgende målsætninger: 
udvikling af en global strategi for forskning, teknologisk udvikling og demonstration (FrU 
& D), der integrerer energiens forskellige dimensioner; 
integrere de vedvarende energier i markedet; denne aktion vil muliggøre en spredning af 
teknologierne på markedet, såsom de fotovoltaiske teknikker, vindenergi, biomasse og 
genindvinding af affald, vandkraftenergi og jordvanne ... 
fremme den rationelle anvendelse af energi specielt i bygninger, industri og transport; 
anvendelse af teknologier med lavere emission, såsom batterier og brændselsceller; 
reducere emissioner ved anvendelse af fossile energier; 
sprede energiteknologier. 
(2) Inden for kerneenergi har det fjerde Euratom-program følgende målsætninger: 
137 
forbedre væksten inden for specifikke områder (sikkerhe.d i forbindelse med reaktorer, 
forvaltning af radioaktive nuklider med lang levetid, risiko for spredning af fissile 
materialer ... ) 
gå videre mod det langsigtede mål i fællesskabsprogrammet om termonuklear fusion, dvs. 
fælles udførelse af sikre reaktorprototyper, der respekterer miljøet, opføre elektricitetsværker, 
der er økonomisk levedygtige og opfylder potentielle brugeres behov. For perioden 1994-
1998 er det vigtigste mål at udfærdige planer for den første eksperimentelle fusionsreaktor 
ITER (International Thennonuclear Experimental Reactor): 
222. God sammenhæng mellem FfU og energipolitik skal tage udgang i forsknings- og udviklingsfasen og 
fortsætte, Indtil markedet tager over. Dette indebærer ikke alene fremme af projekter i stor målestok, 
men ligeledes at man finde de midler, der gør det muligt for de små og mellemstore virksomheder at 
få adgang til den seneste teknologi; hensyntagen til de dårligt stillede regioner er lige så vigtig. Dette 
indebærer også mulighed for, at de nye teknologier kan testes under forskellige vilkår for at fremme 
større anvendelse af markedet i de forskellige områder i Fællesskabet og i forskellige industrisektorer. 
Endelig medfører det en aktiv spredning ikke alene af resultaterne 3.f fællesskabsprogrammeme, men 
også af resultaterne af de nationale, regionale og private programmer under hensyntagen til 
subsidaritetsprincippet. 
138 
/14