Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Produktsikkerhed"

(2000/C 51/16)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 29. april 1999 i henhold til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at udarbejde en udtalelse om "Produktsikkerhed".

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som udpegede Alma Williams til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 25. november 1999.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 368. plenarforsamling, mødet den 8. december 1999, følgende udtalelse med 48 stemmer for, 9 stemmer imod og 2 stemmer hverken for eller imod.

1. Indledning

1.1. Det bredt baserede direktiv om produktsikkerhed i almindelighed (GPSD)(1) trådte i kraft i juni 1994 efter en række særdirektiver som f.eks. Rådets direktiv om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om sikkerhedskrav til legetøj(2). Interessen for sikkerhed blev fastslået i EU-traktatens artikel 100 A, hvorefter Kommissionens forslag "skal bygge på et højt beskyttelsesniveau", og bestemmelsen videreføres nu i Amsterdam-traktatens artikel 153 (som erstatter 129 A). I traktaten indføres en ny dimension i forbrugerbeskyttelse og offentlig sundhed, og ØSU håber, at den nye kommissær vil prioritere det endnu højere.

1.2. Ifølge GPSD (artikel 16) skal Kommissionen udarbejde en rapport om indhøstede erfaringer ledsaget af eventuelle hensigtsmæssige forslag. Det var herefter hensigten, at Rådet i juni 1998 skulle have truffet en beslutning om, hvorvidt direktivet skal tilpasses.

1.3. Da disse frister er overskredet, håber ØSU med en initiativudtalelse at kunne fremskynde evalueringprocessen.

1.4. ØSU har tidligere været involveret i direktivet om produktsikkerhed i almindelighed: først med sin oprindelige initiativudtalelse fra 1988(3) og siden med sit svar på Kommissionens høringsanmodning i 1990(4).

1.5. Det bør understreges, at principperne om fair handel og konkurrence skal gælde ikke alene i forbrugernes interesse, men også i industriens og arbejdsstyrkens interesse. Det er uretfærdigt, at de, der leverer farlige varer, har fordele fremfor de konkurrenter, der accepterer omkostninger i forbindelse med indbygget sikkerhed. De udgør ikke alene en trussel mod forbrugerne, men underminerer også offentlighedens tillid til markedet.

2. Generelle bemærkninger

2.1. Formålet med det eksisterende direktiv om produktsikkerhed i almindelighed - et resumé

2.1.1. Formålet med GPSD fremgår af første sætning - at garantere, at markedsførte produkter er sikre. Det vil sige, at producenter og distributører er forpligtet til at levere produkter, der ikke frembyder risici eller kun acceptable risici, der er forenelige med det pågældende produkt. Producenterne skal sikre sig, at deres produkter kan spores, og distributører må ikke levere produkter, de ved er farlige. De skal oplyse forbrugeren om enhver iboende risiko ved produktet.

2.1.2. Direktivet finder anvendelse på ethvert produkt, som er bestemt til forbrugerne, med undtagelse af brugte produkter, der har karakter af antikviteter, eller skal istandsættes før brug. Alle andre brugte produkter er dækket. Fødevarer er også omfattet, med mindre de er dækket af andre mere specifikke bestemmelser.

2.1.3. I direktivet stilles ligeledes krav om, at forbrugeren får de nødvendige oplysninger, og det dækker spørgsmål såsom tilbagekaldelse af eller forbud mod produkter. Med direktivet etableres også et permanent fællesskabssystem for hurtig udveksling af oplysninger om farer i forbindelse med anvendelse af forbrugsgoder (RAPEX), via hvilket medlemsstaterne skal underrette Kommissionen, hvis de opdager et farligt produkt på deres marked.

2.2. Siden implementeringen af GPSD er der sket følgende ændringer, som man må tage højde for:

2.2.1. Der er sket større ændringer siden 1992:

- gennemførelse af Det Indre Marked og varernes frie bevægelighed

- Sveriges, Østrigs og Finlands tiltrædelse

- et øget udvalg af komplekse produkter på markedet

- nye upersonlige salgsmetoder (f.eks. elektronisk handel og fjernsalg)

- forbrugerne har været udsat for skræmmende episoder (f.eks. kogalskab og dioxin), med efterfølgende fokusering på risikovurdering og "forsigtighedsprincippet" som beskrevet i GD XXIV's udkast

- udviklingen af global handel og konsekvenserne for forbrugerbeskyttelse af etableringen af den nye Verdenshandelsorganisation (WTO)

- udvikling af ny teknologi og hurtigere kommunikation i forbindelse med håndhævelsesprocedurer, navnlig i tilfælde af tilbagekaldelse eller andre nødstilfælde

- subsidiaritetprincippets voksende betydning siden direktivets vedtagelse.

2.2.2. Ligeledes skal der tages højde for fremtidige ændringer, for eksempel den mulige udvidelse af EU med lande, som måske ikke har nogen effektiv lovgivning om sikkerhed eller den nødvendige ekspertise. ØSU bifalder de eksisterende ordninger, hvor de relevante regeringsdepartementer i visse medlemsstater sørger for grænseoverskridende samarbejde, arbejdserfaring, uddannelse og udveksling.

2.3. Generelle bemærkninger til erfaringer med GPSD

2.3.1. ØSU beklager, at kommissionsrapporterne har været forsinkede, men roser til gengæld Kommissionen og andre berørte parter for at have forudset, at det ville blive nødvendigt at tage GPSD op til revision nogle få år efter implementeringen, og for at have været forudseende nok til at nedfælde dette i artikel 16. I lyset af de ovenfor nævnte ændringer fremstår Kommissionen så meget desto mere fremsynet.

2.3.2. ØSU vil også gerne rose alle dem, der har igangsat og fortsat gennemfører omfattende høringer om implementering og revision af GPSD.

2.3.3. ØSU understreger, at selvom GPSD primært drejer sig om forbrugerbeskyttelse, er der stadig behov for bedre forbrugervejledning, især for de mennesker som allerede udgør en risikogruppe. ØSU ser til sin glæde, at GD XXIV har inkluderet vejledning af udsatte forbrugergrupper i sit generelle budget for år 2000. Da børn udgør en særlig risikogruppe, har forældre også en forpligtelse til at kende deres ansvar.

3. Særlige bemærkninger

3.1. ØSU har undersøgt områderne under det eksisterende GPSD:

- mål, anvendelsesområde og definitioner

- almindelige sikkerhedskrav

- medlemsstaternes pligter og beføjelser

- underretning og udveksling af oplysninger

- hastetilfælde og indgreb på fællesskabsplan

- eventuelt.

3.2. Mål, anvendelsesområde og definitioner (artikel 1 og 2)

3.2.1. Til spørgsmålet i artikel 16 om, hvorvidt anvendelsesområdet for direktivet (artikel 1) skal udvides, har ØSU følgende svar:

3.2.1.1. ØSU kan med tilfredshed konstatere, at standarderne gradvist er blevet forbedret i EU, navnlig i kraft af produktansvarsdirektivets succes, lovgivning om sikkerhed og øget konkurrence.

3.2.1.2. ØSU finder, at GPSD fortsat har værdi som regelsætter for alle de produkter, der ikke reguleres af særlige bestemmelser i vertikale direktiver.

3.2.1.3. ØSU mener dog stadig, at situationen kan forbedres på to områder: dels ved at forenkle, tydeliggøre og fjerne tvetydigheder, dels ved at opfordre medlemsstaterne til at dele oplysninger og sikre, at farlige produkter fjernes fra markedet.

3.2.1.4. Direktivets anvendelsesområde bør derudover omfatte sikker montering og vedligeholdelse af produkter i overensstemmelse med kontraktmæssige aftaler. Artikel 2 bør ændres, således at den definerer montering og tilslutning af relevans for produktets sikkerhed(5).

3.2.2. Artikel 2 omhandler definitioner, som ikke finder anvendelse på produkter, der dækkes af specifikke direktiver.

3.2.2.1. De eksisterende definitioner svarer generelt til dem, som ØSU foreslog i de to foregående udtalelser(6).

3.2.2.2. Demografiske ændringer betyder imidlertid, at der er nye problemer at tage højde for: det er nu ikke længere kun børn, der udgør højrisikogruppen, men også et hastigt voksende antal ældre og meget svagelige, gamle mennesker. Ligeledes bør handicappedes særlige behov tages i betragtning, navnlig på det stadium, hvor produktet udformes.

3.2.2.3. I det eksisterende direktiv er betegnelsen "produkt" defineret i forhold til forbrugeranvendelse. Der er ikke taget højde for de gråzoner, der kan opstå som følge af den til tider snævre skelnen mellem produkter og udstyr, der nu sælges til både privat og professionelt brug. Som typisk eksempel på en sådan "produktmigration" kan nævnes laserpenne, haveprodukter og "gør-det-selv udstyr". Offentligheden må derfor gøres bekendt med mulige risici ved anvendelse af disse produkter uden særligt kendskab, instruktion, passende beskyttelsesdragter eller udstyr. Det er dog ØSU's holdning, at den nuværende ordlyd "som led i handelsvirksomhed" bør præciseres med hensyn til produktmigrationsproblemer, og at tilsynsførende myndigheder skal gøres opmærksomme på denne fortolkning.

3.2.2.4. Da produktsikkerhed gælder produktet gennem hele dets levetid, anbefaler ØSU, at der gøres mere ud af praktiske instrukser for sikker bortskaffelse.

3.2.2.5. ØSU opfordrer Kommissionen til at overveje betydningen af ordet "risiko" endnu en gang, navnlig set i lyset af dens egne undersøgelser om risikovurdering. Man bør påberåbe sig forsigtighedsprincippet i de tilfælde, hvor der ikke foreligger tilstrækkeligt videnskabeligt bevis til at fastsætte et beskyttelsesniveau, men hvor der er potentiel risiko for alvorlig skade på den offentlige sundhed. Det må også gøres klart, at villigheden til at acceptere en risikofaktor afhænger af samfundets holdning til de minimale, uundgåelige risici, folk er rede til at acceptere. Det bør også fremgå, at samfundet gradvis vil hæve tærskelen for, hvilke risici der er tilladelige.

3.3. Almindelige sikkerhedskrav

3.3.1. Artikel 3, stk. 2, 1. led, etablerer den vigtige forbindelse mellem produktsikkerhed og tilstedeværelsen af sikkerhedsinstrukser og -advarsler, idet det fastsættes, at "Producenterne skal ... give forbrugeren relevante oplysninger, hvorved denne kan vurdere de risici, der er forbundet med et produkt".

3.3.1.1. ØSU frygter, at de oplysninger, der gives på etiketter og brugsanvisninger, hvadenten det er i form af ord, diagrammer eller piktogrammer, ikke altid er tilstrækkeligt klare, forståelige og lette at huske og følge.

3.3.1.2. Til tider giver producenter og distributører unødvendigt lange, gentagne og ekstremt detaljerede sikkerhedsinstrukser, hvor ethvert tænkeligt brug og misbrug forudses. Resultatet er, at forbrugeren enten ikke læser materialet eller bliver så "overfodret" med oplysninger, at han ikke får fat i det væsentlige.

3.3.1.3. ØSU mener derfor, at der er behov for et bilag til GPSD med praktiske vejledninger om, hvordan oplysninger skal videregives.

3.3.1.4. Der bør også foretages en samlet og koordineret undersøgelse med det formål at vurdere og kontrollere, at vejledning i forbindelse med oplysning om sikkerhed, herunder også i elektronisk kommunikation og e-handel, er fyldestgørende.

3.3.1.5. ØSU understreger også, at advarsler og sikkerhedsinstrukser skal være klare og holdbare, navnlig hvis de ikke er affattet på det sprog, der tales i landet, hvor varen anvendes, eller hvis oversættelsen til forbrugerens modersmål er ringe, og foreslår følgende:

- advarsler skal affattes på hovedsproget/-ene i det land, hvor produktet sælges

- manglende advarsler og mærkning skal være grund nok til at forbyde import af et produkt fra tredjelande;

- i visse tilfælde skal vigtige oplysninger om sikkerhed om muligt foreligge i alternative former, for eksempel blindskrift til gavn for synshæmmede.

3.3.2. Artikel 3, stk. 2, 2. led, vedrørende tilbagetrækning af produkter

3.3.2.1. ØSU finder formuleringen vag og utilstrækkelig med hensyn til, hvor og hvornår leverandører og distributører skal mærke produkter og produktpartier for at lette tilbagekaldelse og tilbagetrækning. Forskellen på de to begreber skal fremgå tydeligt. "Tilbagetrækning" betyder, at risikobehæftede produkter systematisk fjernes fra butikker, varehuse og fabrikker, mens "tilbagekaldelse" sker, når leverandører og producenter tager produkter tilbager, som allerede er købt og anvendt af forbrugerne. Med krydsreference til artikel 6 foreslår ØSU, at GPSD ændres, således at alle medlemsstater har beføjelse til at kræve, at leverandører og distributører om nødvendigt tilbagekalder produkter.

3.3.3. Artikel 4

3.3.3.1. I artikel 4 behandles det vigtige spørgsmål om de standarder, som findes på nationalt, europæisk og internationalt plan. På de områder, hvor EU-standarder endnu ikke er fastlagt, opfordrer ØSU medlemsstaterne til at anerkende gyldigheden af hinandens nationale bestemmelser. Hvad angår ansøgerlandene, er det vigtigt at disse gennemfører alle relevante direktiver, inklusive de tilhørende EU-standarder, som forudsættes at være i overensstemmelse med kravene i de respektive direktiver.

3.3.3.2. Efter ØSU's mening bør Kommissionen undersøge, hvorvidt den gensidige anerkendelse af standarder har ført til sikkerhedsproblemer.

3.3.3.3. I den nuværende situation er det vanskeligt for de tilsynsførende myndigheder at forfølge sager, når der ikke er nogen standarder at referere til. ØSU understreger derfor behovet for at fremskynde udarbejdelsen af EU-standarder; hvor det er relevant, bør CEN, CENELEC i denne forbindelse samarbejde med ISO.

3.3.3.4. ØSU gør opmærksom på producenternes behov for internationalt harmoniserede standarder.

3.3.3.5. ØSU opfordrer også standardiseringsorganerne til at gøre indholdet af standarderne lige så relevante for forbrugerne som for producenterne og øge mulighederne for, at forbrugere er repræsenteret i de udvalg, der udformer standarderne.

3.4. Medlemsstaternes pligter og beføjelser

3.4.1. Artikel 5

3.4.1.1. I henhold til artikel 5 skal medlemsstaterne oprette eller udpege tilsynsførende myndigheder og underrette Kommissionen om disse myndigheder, hvorefter Kommissionen fremsender oplysningerne til de øvrige medlemsstater. Systemet understøttes af Prosafe (Product Safety Enforcement Forum of Europe), som udarbejder en database over de myndigheder, der er ansvarlige for produktsikkerhed. Det er vigtigt at overveje, hvordan GPSD kan implementeres og administreres effektivt i hver medlemsstat. ØSU foreslår derfor, at hvor det er muligt, udnævner hver medlemsstat én enkelt tilsynsførende myndighed med ansvar for produktsikkerhed.

3.4.1.2. ØSU konstaterer, at der er behov for en effektiv mekanisme til at sikre en grundig og konsistent anvendelse af direktivet.

3.4.1.3. ØSU foreslår, at Kommissionen lader hyppigt opdaterede oplysninger om de kompetente sikkerhedsmyndigheder indgå i Generaldirektoratet for Sundhed og Forbrugerbeskyttelse's website.

3.4.1.4. Medlemsstaterne bør være forpligtet til at bistå enhver tilsynsførende myndighed, som har brug for oplysninger om et firma, hvis hovedkvarter eller hovedproduktion befinder sig inden for deres jurisdiktion.

3.4.2. Artikel 6 tildeler medlemsstaterne visse beføjelser

3.4.2.1. På grund af den ringe udnyttelse af det nuværende frivillige system i visse medlemsstater bør direktivet ændres, således at tilbagekaldelse af farlige produkter bliver et krav til medlemsstaterne snarere end en mulighed. Producenter bør også have ret til oprejsning i tilfælde af fejl.

3.4.2.2. Medlemsstaterne bør etablere en samordnet, central database, der koordineres af Kommissionen på EU-niveau.

3.4.2.3. Medlemsstaterne skal give forbrugerne flere former for systematisk adgang til oplysninger om tilbagekaldte produkter, herunder også en EU-internet website. Oplysningerne skal foreligge i et klart og utvetydigt sprog. Medlemsstaterne bør opfordre de handlende og deres sammenslutninger til at være mere innovative og effektive med hensyn til de metoder, der anvendes til at informere forbrugerne, til at implementere bedre opsporingssystemer og til at finde bedre metoder til at identificere personer, der har købt farlige varer.

3.5. Underretning og udveksling af oplysninger; hastetilfælde og indgreb

3.5.1. Artikel 6 er ikke entydig, hvad angår produkttilbagekaldelse, og det har ført til forskellige fortolkninger afhængigt af de enkelte medlemsstaters holdning. Artiklens ordlyd skal præciseres.

3.5.1.1. ØSU foreslår derfor en tilbagekaldelsesprocedure, der indeholder et særligt krav til virksomhederne om at underrette regeringsmyndighederne om farlige produkter.

3.5.1.2. ØSU er klar over, at tilbagekaldelse af produkter kun er en del af strategien. Der er også behov for en velovervejet og målrettet tilgang til design og fremstilling af sikre produkter. Endvidere er der konstant brug for at vurdere produktsikkerhedsniveauet og mulige mangler(7), ligesom der er brug for at kunne måle forbedringer og føre kontrol med de fremskridt, der gøres over en bestemt periode.

3.5.2. Artikel 7 og 8

3.5.2.1. ØSU er klar over, at GPSD blev vedtaget, før subsidiaritetsprincippet fik sin nuværende betydning, hvor tilsyn, hasteprocedurer samt strafudmåling overlades til medlemsstaterne og de myndigheder, de har udpeget, med Kommissionen som koordinator.

3.5.2.2. EU arbejder derimod i stigende grad i en global kontekst, som OECD bidrager positivt til. Yderligere er det nødvendigt med internationale protokoller til håndtering af internationale spørgsmål vedrørende tilsyn og en online international database over alle tilbagekaldte og farlige produkter.

3.5.2.3. Efter ØSU's opfattelse bør EU's rolle derfor bestå i at sikre, at oplysninger udveksles hurtigt og effektivt ved hjælp af det nu permanente Rapid Exchange of Information System (RAPEX) og eventuelle tendenser klarlægges. På nuværende tidspunkt forekommer der informations"blokeringer", hvilket betyder, at oplysninger ofte når så sent frem til brugerne "i frontlinjen", at de ikke kan udnyttes effektivt. ijeblikkelige risici bør føre til øjeblikkelig handling, der ikke begrænses af hensynet til varernes frie bevægelighed.

3.5.2.4. ØSU anbefaler, at den nuværende - og unødvendigt komplekse - procedure for underretning om sikkerhedsforanstaltninger skal underbygges af risikovurderingsprocedurer.

3.5.2.5. Medlemsstaterne bør gøre det lettere at udveksle informationer via edb mellem tilsynsførende myndigheder og sikkerhedsorganisationer og videregive sådanne informationer til Kommissionen og de øvrige medlemsstater.

3.5.2.6. Det er ØSU's holdning, at produkter, der skønnes farlige i EU, ikke må eksporteres til tredjelande - navnlig ikke til u-lande, hvor produktkendskabet er begrænset og lovgivningen på området ringe - medmindre forskelle i kultur, livsstil og tradition kan retfærdiggøre import. Sådanne produkter bør vurderes fra sag til sag.

3.5.2.7. ØSU er klar over, at fortrolighed kan være et problem i forbindelse med mistanke om farlige produkter, men foreslår, at den periode, hvor producenterne må behandle oplysninger fortroligt, mens de undersøger produktet, begrænses mest muligt.

3.5.3. Artikel 9

3.5.3.1. ØSU ser gerne, at man øger Kommissionens nuværende og temmeligt begrænsede beføjelser i forbindelse med sikkerhed ved at fjerne nogle af betingelserne og den mangel på klarhed, der gør det vanskeligt at intervenere. Det bør navnlig være Kommissionen, der overvåger implementeringen af direktivet og effektiviteten af medlemsstaternes kontrol.

3.5.3.2. Ligeledes mener ØSU, at Kommissionen bør spille en rolle i forbindelse med overvågningen af oplysninger om uheld, således at den kan følge udviklingen og fastsætte fremtidige prioriteter.

3.5.3.3. ØSU understreger den voksende betydning af EHLASS-systemet (oplysninger om ulykker i hjemmet og i fritiden),- som ØSU har udtalt sig om ved flere lejligheder - og har følgende bemærkninger dertil.

3.5.3.4. Det er vigtigt at have et effektivt system til registrering af oplysninger om produktsikkerhed, der logisk set bør ligge i Generaldirektoratet for Sundhed og Forbrugerbeskyttelse og koordineres med andre relevante generaldirektorater. ØSU er opmærksom på, at produkter i mange tilfælde kun er involveret i et uheld uden nødvendigvis at være årsagen. EHLASS-systemet er indtil videre det eneste middel til systematisk at få statistiske oplysninger om uheld - f.eks. om hvorvidt deres antal er steget siden implementeringen af GPSD - og til at registrere udviklingen og fastsætte prioriteter. Systemet bør udvides og ensrettes i hele EU, og der bør samarbejdes med tredjelande som USA og Australien.

3.5.3.5. GPSD bør ændres, således at det bliver et krav, at Kommissionen hvert år offentliggør tilgængelige oplysninger fra EHLASS-systemet og iværksætter mekanismer, der checker produkter fra tredjelande på importtidspunktet. Dette vil især være nyttigt i forbindelse med den planlagte udvidelse af EU.

3.5.4. Artikel 10, 11 og 12

3.5.4.1. ØSU ser gerne, at det på nuværende tidspunkt temmeligt begrænsede medlemskab af Udvalget for Hastende Produktsikkerhedsproblemer, der blev nedsat under det oprindelige GPSD, udvides til omfatte en bredere vifte af ekspertise, herunder uafhængige sundheds- og sikkerhedsspecialister. Det kunne udføre opgaver svarende til et produktsikkerhedsudvalg.

3.5.4.2. ØSU anbefaler ligeledes at ændre GPSD, så Udvalget for Hastende Produktsikkerhedsproblemer kan undersøge oplysninger om uheld på EU-plan og føre tilsyn med produktsikkerhedsstandarder med henblik på en revision af disse.

3.5.4.3. Udvalget foreslår, at dagsorden og mødereferat offentliggøres på Generaldirektoratet for Sundhed og Forbrugerbeskyttelse's website.

3.5.5. Tilsyn (ØSU konstaterer, at GPSD ikke omhandler samarbejde om tilsyn eller de niveauer, hvorpå der føres tilsyn.)

3.5.5.1. Med den øgede handel på tværs af grænserne, vil ØSU gerne fremsætte forslag til, hvordan Kommissionen med fordel kan forbedre samarbejdet og informationsudvekslingen mellem de myndigheder, der skal håndhæve bestemmelserne på EU-niveau:

- ved at udvikle et fast mødeforum med tilstrækkelige ressourcer for repræsentanter fra de tilsynsførende myndigheder (jf. pkt. 3.4.1.1)

- ved at etablere en fælles fremgangsmåde til risikovurdering baseret på objektive og videnskabelige kriterier

- ved at sikre, at test- og prøveudtagningsprocedurer bliver mere ensartede.

3.6. Eventuelt og endelige bestemmelser

3.6.1. Artikel 15

I lyset af de hurtige forandringer i Europa er ØSU enig i, at der bør forelægges en kommissionsrapport hvert andet år. Rapporten bør indeholde data fra EHLASS-systemet og en årlig opgørelse over meddelelser om produktsikkerhed, forbud og tilbagekaldelser.

3.6.2. Artikel 18

Beslutning 89/45/EØF ophæves, da artikel 7 i GPSD gør RAPEX til en permanent ordning.

4. Andet

4.1. Der er mange andre spørgsmål, der vedrører den praktiske anvendelse af den gældende udgave af GPSD, lige fra globale konsekvenser til miljømæssig forsvarlig bortskaffelse af produkter efter endt levetid. De vigtigste er:

4.1.1. ØSU sætter spørgsmålstegn ved, om en revideret udgave skal omfatte tjenesteydelser, men er nået til den konklusion, at det er bedre at behandle et så væsentligt spørgsmål i et nyt og helt separat direktiv, der dækker omhyggeligt klassificerede kategorier af tjenesteydelser.

4.1.2. ØSU mener, at problematikken om sanktioner, straf og erstatning i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet bør sortere under medlemsstaterne.

4.1.3. ØSU afviser idéen om at oprette et produktsikkerhedsudvalg i EU-regi, da en omorganisering og udvidelse af det eksisterende Udvalg for Hastende Produktsikkerhedsproblemer vil tjene formålet lige så godt. ØSU opfordrer de enkelte medlemsstater til selv at oprette produktsikkerhedsudvalg og udstyre dem med passende ressourcer.

5. Konklusioner

5.1. Et effektivt direktiv om produktsikkerhed i almindelighed, der revideres omhyggeligt og med omtanke, således at det tager højde for nye behov i EU, er en forudsætning for et egentligt og velfungerende indre marked. Det er en væsentlig sikkerhedsforanstaltning for forbrugere og kan mindske risikoen for skade og endda død. Samtidig giver det producenter og leverandører en entydig lovgivningsmæssig ramme for alle salgsaktiviteter i henhold til principperne om fair handel og konkurrence.

5.2. Det er af stor betydning for forbrugerbeskyttelsen, at produktsikkerhedsdirektivet evalueres løbende og ajourføres efter behov. Dog er det vigtigt, at eventuelle ændringer altid tager højde for gældende eller foreslåede regler om produktansvar, som Kommissionen i sommeren 1999 udgav grønbogen "Produktansvar" om8.

5.3. ØSU er klar over, at Kommissionen arbejder på en revision af GPSD og beder den tage hensyn til resultaterne af sine mange høringer herunder også ØSU's bemærkninger.

Bruxelles, den 8. december 1999.

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) 92/59/EØF af 29.6.1992, EFT L 228 af 11.8.1992, s. 24 og ØSU's udtalelse i EFT C 75 af 26.3.1990, s. 1.

(2) 88/378/EØF af 3.5.1988, EFT L 187 af 16.7.1988, s. 1.

(3) EFT C 175 af 4.7.1988, s. 12.

(4) ØSU's udtalelse: EFT C 75 af 26.3.1990, s. 1.

(5) Dette skal måske revideres i forbindelse med fremtidig lovgivning om forbrugerkontrakter.

(6) ØSU's udtalelser: EFT C 175 af 4.7.1988, s. 12 og EFT C 75 af 26.3.1990, s. 1.

(7) En sådan vurdering skal være i stil med rapporten om den praktiske anvendelse af GPSD, som universitet i Louvain-la-Neuve har udarbejdet i efteråret 1999 på Kommissionens anmodning.

BILAG

til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg

Følgende ændringsforslag blev forkastet under forhandlingerne, men opnåede mindst en fjerdedel af de afgivne stemmer:

Ændr. 2

Punkt 3.5.2.6 udgår.

Begrundelse

Det må ses som et principielt uacceptabelt forsøg på ekstraterritorial anvendelse af europæiske regler, hvis man forhindrer et land uden for EU i at importere en vare fra Europa, der ikke er fundet tilstrækkelig sikker til at kunne sælges til forbrugerne, men som ikke er omfattet af salgsforbud i det pågældende land. Et eksportforbud kan i resten af verden tolkes som et udtryk for en formynderisk og utidssvarende "kolonialistisk" holdning. Den slags bør EU afholde sig fra.

Resultat af afstemningen

For: 14, imod: 34, hverken for eller imod: 5.

Ændr. 1

Punkt 4.1.1 udgår.

Begrundelse

Som det korrekt anføres i punktet, er spørgsmålet om tjenesteydelsers sikkerhed og det eventuelle ansvar for levering af risikobehæftede tjenesteydelser særdeles kompliceret. Det er da også årsagen til, at Rådet tidligere ikke har kunnet vedtage et direktivforslag fra Kommissionen om ansvaret for levering af risikobehæftede og/eller mangelfulde tjenesteydelser. Det er for enkelt at sige, at når nu spørgsmålet er så kompliceret, så er det påkrævet med en særskilt lovgivning på dette område i form af et EU-direktiv. En sådan lovgivning risikerer desuden at bremse udviklingen af servicesektoren i EU, fordi der ofte er tale om uoverskuelige risici, der som følge heraf ikke kan forsikres. Dette er i modstrid med EU's bestræbelser - som også ØSU for nylig har bakket op om - i retning af at videreudvikle servicesektorens beskæftigelsespotentiale.

Desuden er det ofte også umuligt at trække potentielt farlige tjenesteydelser tilbage fra markedet, således som man kan gøre det for varers vedkommende. Hvis f.eks. en bestemt medlemsstat vil "forbyde" en tjenesteydelse på grund af en potentiel "fare", risikerer dette at underminere den frie udveksling af tjenesteydelser i det indre marked, og dét netop på et tidspunkt, hvor - jf. Kommissionens nylige meddelelse herom - princippet om gensidig anerkendelse endnu ikke anvendes konsekvent af medlemsstaterne for servicefagenes vedkommende. Tjenesteydelser leveres næsten altid inden for rammerne af et kontraktforhold. Den borgerlige ret, som er gældende for sådanne forhold, indeholder tilstrækkelige garantier til at kunne løse problemer mellem parterne, således at der f.eks. skal ydes erstatning, hvis en leveringsforpligtelse er blevet misligholdt. For ikke-kontraktmæssige forhold gælder princippet om "uretmæssig handling", som ud over skadeserstatning også kan føre til forbud. Medlemsstaternes eksisterende civilretlige lovgivning rummer således tilstrækkelige garantier til at dække behovene på dette område, hvorfor der ikke er brug for en videregående lovgivning i form af EU-harmoniseringsdirektiver.

Resultat af afstemningen

For: 22, imod: 29, hverken for eller imod: 10.