Nr. C 232/40 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 8. 87 
der er etableret på deres område. Den fremtidige markeds­
ordning for international vejgodstransport bør også i mate­
riel henseende være en for hele Fællesskabet fælles og 
sammenlignelig markedsordning uden nationale særløsnin­
ger. 
2.6. Artikel 11 
2.6.1. I slutfasen skal tilladelserne højst gælde for 3 år. 
Det giver medlemsstaterne mulighed for at konstatere, om de 
er blevet udnyttet i tilstrækkeligt omfang. Desuden er 
opretholdelse af tilladelser, som kræver stadig fornyelse, en 
forudsætning for, at man kan gribe ind i vejgodstransport­
markederne. Man kan ikke afskaffe tilladelserne straks ved 
overgangen til et markesordningssystem uden kontingenter. 
Men efter en yderligere overgangsperiode bør Fællesskabet 
overveje, om erfaringerne med kontingentfrie markeder ikke 
også kan begrunde, at man går over til en bevillingsord­
ning. 
2.7. Artikel 12 
2.7.1. Det er ligeledes en forudsætning for at opnå 
tilladelse, at ansøgeren giver meddelelse om de anvendte 
køretøjers antal og indregistreringsnumre. Denne bestem­
melse modvirker fleksibilitet i anvendelsen af køretøjer, 
specielt leje og leasing af erhvervskøretøjer. 
2.8. Artikel 13 2.9. Artikel IS 
2.9.1. Ligesom for overgangsfasens vedkommende stilles 
der også for slutfasen fra 1992 forslag om en krisemekanisme 
for den grænseoverskridende vejgodstransport. Herom gæl­
der, mutatis mutandis, de samme bemærkninger som til de 
tilsvarende procedurer i overgangsfasen. Dog er muligheder­
ne for tilbagetagelse af tilladelser indskrænket og gælder kun 
for dele af markedet. 
2.10. Artikel 16 
2.10.1. Medlemsstaterne skal være forpligtede til at 
arbejde sammen om anvendelse og overvågning af forord­
ningen. Desangående er allerede overfor bemærket, at 
Kommissionen først og fremmest må sikre, at fællesskabs­
retten anvendes på ensartet måde i medlemsstaterne. I øvrigt 
bør samarbejdet hovedsageligt dreje sig om forseelser og 
overtrædelser. Desuden bør det sikres, at der indføres 
ensartede normer og ensartet administrativ praksis angående 
reglerne for adgang til erhvervet, angående den tekniske 
kontrol med erhvervskøretøjer og angående kontrol og 
overvågning af overholdelsen af de sociale forskrifter. Oplys­
ninger om overtrædelser er nytteløse, hvis sådanne overvåg-
ningsforanstaltninger praktiseres helt forskelligt i de enkelte 
medlemsstater. For så vidt må de nødvendige forudsætninger 
først skabes i de enkelte medlemsstater; men Kommissionen 
er ansvarlig for, at det sker, så der tilvejebringes et funk­
tionsdygtigt og kvalitetspræget vejgodstransportmarked. 
2.8.1. I forbindelse med inddragelse af tilladelser stiller 
Udvalget sig det spørgsmål, hvilke personlige konsekvenser 
en sådan inddragelse vil få for de berørte arbejdstagere. Dette 
gælder både, hvor inddragelsen skyldes afgivelse af urigtige 
oplysninger, og hvor den skyldes overtrædelse af køre- og 
hviletidsbestemmelser. 2.11. Artikel 19 
2.11.1. Forordningens ikraftrædelsestidspunkt bør ænd­
res til 1. januar 1988. 
Bruxelles, den 1. juli 1987. 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg 
Udtalelse om følgerne af reaktorulykken i Tjernobyl 
(87/C 232/18) 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 1. juli og den 24. oktober 1986, i henhold til 
forretningsordenens artikel 20, stk. 4, at fremsætte udtalelse om følgerne af reaktorulykken i 
Tjernobyl. 
31. 8. 87 'De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 232/41 
Det forberedende arbejde henvistes til underudvalget »Tjernobyl«, som udpegede Paul Flum til 
ordfører og Klaus Benedict von der Decken til medordfører. Underudvalget vedtog sin udtalelse den 
5. maj 1987. 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 247. plenarforsamling, den 1. juli 1987, med 116 
stemmer for, 7 imod og 10 hverken for eller imod følgende udtalelse (afstemning med navneaugix-
else): 
Præambel 
Reaktorulykken i Tjernobyl har vist, at driften af kernekraft­
anlæg giver anledning til spørgsmålet om placeringen af 
ansvaret på nationalt og internationalt niveau. Den omstæn­
dighed, at driftuheld kan have konsekvenser over en afstand 
på mere end 1 000 km, viser tydeligere end nogensinde, at det 
er nødvendigt, at Fællesskabet beskæftiger sig mere indgå­
ende med nuklear sikkerhed og drager egnede konklusioner. 
Den stilling i energipolitikken, som kerneenergien på teknik­
kens nuværende og fremtidige stade kan indtage i Fællesska­
bet, må tages op til omhyggelig nyvurdering, idet hensynet til 
befolkningens sikkerhed må sættes i højsædet. 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg har i de forløbne år 
gentagne gange advaret om de farer, ionisierende stråling 
frembyder for såvel befolkningen som for arbejdstagerne i 
kernekraftsektoren. Det har derudover udtalt sig om forslag, 
som på egnet måde tager sigte på at fremme anvendelsen af 
særligt sikre og miljøvenlige energikilder i Fællesskabet, og 
endvidere givet anvisninger på, hvorledes Fællesskabets 
energiforsyning kan sikres. Det Økonomiske og Sociale 
Udvalg vil med undersøgelsen af »Følgerne af reaktorulyk­
ken i Tjernobyl« specielt beskæftige sig med risiciene i 
forbindelse med anvendelsen af nye teknologier. I denne 
sammenhæng anser ØSU det for helt nødvendigt at give en 
klar fremstilling af den afvejning, der nødvendigvis må finde 
sted mellem disse risici på den ene side og de økonomiske og 
sociale fordele på den anden. til fissionsprocessen nødvendige neutroner nedbremses ved 
hjælp af store mængder grafit (1500 t). Den zone, hvor 
fissionen finder sted, har form af en cylinder, som måler ca. 
7 m i højden og 12 m i diameter. Denne cylinder er fyldt op 
med grafik og ca. 1700 vandkølede rør. Disse metalrør 
rummer endvidere vandkølede brændselselementer og 
kontrolstænger. Den vanddamp, som opstår i rørene, 
opsamles og driver turbinen og den elproducerende genera­
tor. 
Reaktorkernen er omgivet af metalkapsler og tykvæggede 
betonkamre. Disse erstatter den i de vestlige lande sædvanligt 
anvendte kuppelformede indeslutning. 
Tvillingeanlæggene måler ca. 130 m i bredden, 400 m i 
længden og 65 m i højden. Valget af tvillingeanlæg (2 blokke) 
skal ses ud fra økonomiske overvejelser, da visse installatio­
ner kun er påkrævet én gang, men kan anvendes dobbelt. 
1.2. Antallet af reaktorer 
I USSR er den installerede kerneenergikapacitet på nuværen­
de tidspunkt oppe på 28 000 MWe, som i 1985 producerede 
167 mia. KWh strøm (svarende til 10,8% af forbruget). 
Disse anlæg er fordelt på 20 lokaliteter. Af Tjernobyl-typen 
(RBMK) er der 28 blokke fordelt på 12 lokaliteter i drift. 
Reaktortypen RBMK benyttes udelukkende i USSR. 
Denne fremgangsmålde vil indebære, at den hidtidige ener­
gipolitiske kurs i EF tages op til fornyet overvejelse og, om 
nødvendigt, foreslås omlagt. De øvrige kernekraftværker i USSR svarer til anlæggene i de 
vestlige lande (trykvandsreaktorer og hurtigformeringsreak-
torer). 
1. Tjernobylulykkens forløb 
Den 26. april 1986 skete der en alvorlig nuklear ulykke på 
kernekraftværket Tjernobyl, 120 km fra Kiev (USSR). Først 
den 28. april 1986 blev verdensoffentligheden brudstykkevis 
informeret om katastrofens omfang, efter at målinger på det 
svenske reaktoranlæg Forsmark havde vist, at der var et 
uforklarligt højt strålingsniveau. 
1.1. Beskrivelse af reaktoren 
Tjernobyl-kraftværket består af fire idriftværende reaktor­
blokke af typen RBMK, hver med en effekt på 1 000 MWe. 
Yderligere to er under opførelse. Det drejer sig om grafitmo-
dererede, vandkølede kogevandsreaktorer (RBMK), hvor de 1.3. Ulykkesforløbet i Tjernobyl 
I august 1986 forelagde USSR Det Internationale Atomener­
giagentur (IAEA) i Wien et udførligt referencedokument 
vedrørende ulykkesforløbet. Den mellemliggende periode 
havde været præget af uvished, halve sandheder og fejloplys­
ninger. 
I dag kan ulykkesforløbet groft skitseres som følger: 
— Den 25. april 1986 påbegyndtes en nedtrapning af 
reaktoreffekten for at forberede afdelingen på et effekt­
forsøg og en planlagt driftstandsning med henblik på 
vedligeholdelsesarbej der. 
— Den 26. april 1986 kl. 1.23 lokal tid skete der en række 
eksplosioner, hvorved to mennesker omkom, og store 
Nr. C 232/42 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 8. 87 
mængder radioaktivt materiale blev slynget rundt i og 
omkring anlægget, hvilket bevirkede, at der udbrød 
brand en række steder. 
— Også reaktorens grafit brød i brand som følge af 
iltkoncentrationen og brændte i flere dage. 
— De tre naboreaktorblokke blev sat ud af drift. 
— Evakueringen af ca. 130 000 mennesker fra farezonen (en 
radius af ca. 30 km fra ulykkesstedet) blev først afsluttet 
efter ca. en uges forløb. I de første dage blev ca. 36 000 
mennesker evakueret. 
— Pr. 5. juni 1986 var antallet af døde steget til 31. På 
sygehuse blev ca. 300 personer behandlet, først og 
fremmest kraftværkspersonale og brandmænd. 
— De indeslutningsarbejder, der måtte ske øjeblikkeligt, 
blev først gennemført med held efter en række fejl i 
planlægningen, og efter at man havde overvundet van­
skelighederne med at tilvejebringe de fornødne materia­
ler. 
— Den officielle fremstilling af indeslutningstiltagenes art 
og forløb giver det indtryk, at menneskers liv bevidst blev 
sat på spil. Det var således helt uansvarligt og utilstedeligt 
at sende mennesker til områder, hvor robotter strejkede 
på grund af strålingsbelastningen, og at hylde arbejdsta­
gerne som helte, fordi de fjernede radioaktivt materiale 
med de bare hænder. 
1.4. Konsekvenserne for de nærmeste omgivelser 
Ved reaktorulykken skete der et udslip i det omkringliggende 
miljø på skønsmæssigt 50—100% af reaktorens samlede 
mængde luftformige radioaktivitet (især inaktive luftarter og 
jod) og 1—50% af de langlivede faste stoffer (strontium og 
cæsium). Beregnet på grundlag af cæsium 137 svarer dette til 
en mængde på ca. 1018 Becquerel (Bq). 
Da de radioaktive stoffer, som følge af den store energikon­
centration under ulykken, bredte sig til store højder, var der 
ikke blot ekstremt høj radioaktivitet i de nærmeste omgivel­
ser, men også — på grund af vejrforholdene — langt fra 
ulykkesstedet. 
Det er endnu ikke muligt at danne sig et fuldstændigt skøn 
over de økonomiske og sundhedsmæssige skader i USSR: 
— Antallet af døde er nu oppe på 31, 203 personer lider af 
akutte strålingsskader, og 130000 mennesker er blevet 
udsat for høje strålingsdoser på grund af for sen evaku­
ering. Man forudser alvorlige følgevirkninger langt ud i 
fremtiden. Undersøgelser af vesteuropæiske arbejdstage­
re, som på ulykkestidspunktet var beskæftiget i Ukraine 
(ca. 100 km fra Tjernobyl), afslører signifikante strå­
lingsdoser (op til 20 rem). Dette indikerer en intensiv 
stråling over et stort område. Det fremtidige billede af skaderne vil blive udvisket af, at 
evakueringen spredte befolkningen over store afstande. 
Den lægelige behandling af de strålingsramte har vist sig 
yderst problematisk. Derudover mangler der ifølge vesteuro­
pæiske lægers opfattelse generelt lægelige faciliteter til 
imødegåelse af den slags ulykker. 
Man regner med udviklingsskader hos ca. 10000 perso­
ner. 
— Ved Pripjat-floden og den opstemmede sø ved Kiev må 
der bygges nye dæmninger for at sikre drikkevandskva­
liteten. I visse områder afgraves jorden og dækkes med 
beton. 
— På lang sigt vil anvendelsen af 1000 km2 dyrkbar 
landbrugsjord være helt eller delvis umuliggjort. 
— De sociale strukturer i regionen er blevet varigt forstyr­
ret. 
— Reaktorens betonbeholder må underkastes stadig over­
vågning. 
De med ulykken direkte forbundne materielle skader (jord­
afgravning, materiale til reaktorindeslutning, afbrydelse i 
-energiforsyningen) vurderes indtil nu til over 2 mia. Rubel 
(ca. 2 mia. ECU). 
Vestlige eksperter (f.eks. prof. Lindackers, TUV Kom) har 
allerede tidligere vurderet skaderne i forbindelse med en 
ganske vist sjældent forekommende, men alvorlig reaktoru­
lykke til ca. 30 mia. ECU. 
1.5. Grænseoverskridende følgevirkninger 
En del af det radioaktive udslip den 26. april 1986, endte 
overvejende i det nordeuropæiske område (Sverige og Fin­
land). Udslippet fra den første halvdel af dagen den 27. april 
1986 nåede Polen og Østersøen; udslippet fra den anden 
halvdel af dagen nåede Østrig, Sydtyskland, Schweiz, Øst-
frankrig, Benelux-landene, Storbritannien, Danmark og 
Nordsøen. 
Efter forbigående at have bevæget sig østpå, passerede den 
radioaktive fane fra den 29. april 1986 i ca. 1112 dag ind over 
balkanhalvøen, Italien, Østrig, Forbundsrepublikken Tysk­
land, Frankrig, Spanien og Portugal. 
Med hensyn til den radioaktive kontaminering af luft, jord, 
planter, dyr og levnedsmidler foreligger der omfattende data 
fra Skaninavien og fra EF-landene, hvor der blev udarbejdet 
meget omfattende dokumentationsmateriale. 
Nedenstående data giver et billede af radioaktivitetsniveauet, 
da det var på sit højeste i maj måned 1986: 
— Jordoverfladekontamineringen nåede i Sverige op på 
værdierne 170000 Bq/m2 (J 131), 33 000 Bq/m2 (Cs 
137). 
31. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 232/43 
— I Forbundsrepublikken Tyskland på 25000 Bq/m2 (J 
131), 10000 Bq/m2 (Cs 137). 
— I Portugal/på Azorerne 42 Bq/m2 (J 131), 20 Bq/m2 
(Cs 137). 
— Værdierne for kontaminering af mælk strakte sig fra 340 
Bq/1 i Forbundsrepublikken Tyskland til 1,5 Bq/1 på 
Azorerne (i begge tilfælde J 131). 
— Radioaktiviteten i rensningsanlæg og luftfiltre nåede 
mange steder op, på over 100000 Bq/kg. 
Kontamineringen af kød og grønsager nåede i de følgende 
måneder helt op på nogle tusinde Bq/kg med særligt høje 
værdier for vildt, svampe og nødder. 
Størrelsen af problemerne i forbindelse med denne vidtspred-
te radioaktive forurening fremgår af, at værdierne visse 
steder langt overstiger de gennem lov om strålingsbeskyttelse 
fastsatte normer, selv når der tages hensyn til, at disse normer 
blev fastlagt med udgangspunkt i en vedvarende eller længe­
revarende strålingsudsættelse. Værdierne overstiger for 
øjeblikket ligeledes langt den radioaktivitetsmængde, der 
blev målt efter de overjordiske atombombeprøvespræng­
ninger fra 1962—1965 (i Forbundsrepublikken Tyskland 
var forreningen med Cs 137 ca. 30 Bq/m2 og 10 Bq pr. liter 
mælk). 
Måleenheden »Bequerel«'(tal for radioaktivt henfald pr. 
sekund) er imidlertid ikke et direkte mål for strålingsbelast-
ning af mennesket. Den reelle strålingsbelastning af mennes­
ket kan man først finde frem til efter en række fysiske 
omregninger og ved hjælp af nogle biologiske vurderingsfak­
torer. Strålingen bliver målt i »Sv« (Sievert) (tidligere benyt­
tedes »rem«). Vurderingen af den eventuelle sundhedsfare 
bliver yderligere kompliceret af, at strålings-tolerancen varie­
rer efter alder og køn (fostre, børn, kvinder og mænd). 
Hvis man går ud fra, at der er sket den samme kontaminering 
af miljø og næringsmidler, er den reelle strålingsbelastning 
(målt i »Sv« henholdsvis »rem«) yderligere stærkt afhængig af 
den enkeltes leve- og spisevaner, og der kan således forventes 
betydelige afvigelser fra de beregnede gennemsnitsværdier. 
Herudover må der ved optagelse af radioaktive stoffer 
gennem luften eller fødevarer regnes med komplicerede 
kemiske, biokemiske og biologiske processer. Den kan 
ligeledes blive tale om synergiske virkninger. 
Mennesket er udsat for en naturlig vedvarende baggrundbe­
stråling. En del af den naturlige baggrundsbestråling stam­
mer fra den kosmiske stråling fra verdensrummet, en anden 
del fra det radioaktive indhold, der naturligt forekommer i 
alle de stoffer, der omgiver os, og endelig er der i vores krop 
nogle naturlige radioaktive stoffer, først og fremmest kalium 
40. 
Som ved alle giftige stoffer kan en sammenholdelse af 
strålingsdosen fra naturlige kilder og fra kunstige kilder i det 
mindste tjene som rettesnor. Den gennemsnitlige effektive dosis, som mennesket udsættes 
for fra naturlige kilder, er på årsbasis ca. følgende: 
kosmisk stråling ca. 30 mrem (0,3 mSv) 
jordstråling ca. 140 mrem (1,4 mSv) 
intern stråling ca. 30 mrem (0,3 mSv) 
Omregningsfaktor: 1 mrem = 0,01 mSv. 
Hertil kommer civilisationsbetinget radioaktiv belastning af 
mennesket gennem medicinsk behandling (ca. 40 mrem pr. 
år) og fra husholdningen (ca. 1 mrem pr. år). 
Den gennemsnitlige årlige belastning af befolkningen gen­
nem naturlige og civilisationsbetingede kilder ligger således 
på ca. 240 mrem (2,4 mSv). 
Forskellige forskningsinstitutter i Fællesskabet har beskæfti­
get sig med spørgsmålet om, hvor meget den radioaktive 
dosis vil blive forøget som følge af ulykken i Tjernobyl. 
Som følge af nedfaldets forskellige omfang i Fællesskabet 
varierer dosen betydeligt fra land til land. Kommissionen har 
pålagt »National Radiologicai Protection Board« at foretage 
en samlet beregning af dosens størrelse i hver enkelt med­
lemsstat i1). 
Følgende lande noterede sig for de højeste dosis-værdier: 
Den radioaktive dosis for et voksent gennemsnitsmenne­
ske 
Forbundsrepublik­
ken Tyskland, 
sydlige del 
Grækenland 
Italien, nordlige del 
Det Forenede 
Kongerige, Wales i det 1. år 
0,38 mSv (38 mrem) 
0,3 mSv (30 mrem) 
0,2 mSv (20 mrem) 
0,19 mSv (19 mrem) totaldosis 
over 50 år 
0,95 mSv (95 mrem) 
0,53 mSv (53 mrem) 
0,4 mSv (40 mrem) 
0,27 mSv (27 mrem) 
Herudover skønnes det, at der som følge af visse ændringer i 
spisevanerne kan påregnes en reduktion i kontamineringen 
med ca. faktor 2. 
I Skandinavien tegner der sig betydelige problemer på lang 
sigt med udnyttelsen af særligt kontaminerede landarealer til 
kvægavl og jordbrug. 
Der er i denne forbindelse opstået en interessekonflikt. På 
den ene side skal der tages hensyn til befolkningens sikkerhed 
og sundhed, og på den anden side drejer det sig om at sikre 
værdifulde goder, herunder især levnedsmidler samt øko­
nomiske goder og interesser. 
(J) National Radiological Protection Board, M. Morrey et. al.: A 
preliminary assessment of the radiologicai impact of the Cher-
nobyl reactor accident on the population of the European 
Community. Januar 1987. 
Nr. C 232/44 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 8. 87 
Der var hverken på nationalt eller internationalt plan fastlagt 
nogen grænseværdi for, hvor stor en kontaminering af 
levnedsmidler og økonomiske goder, der kan accepteres 
under ekstraordinære omstændigheder som i forbindelse 
med et reaktoruheld af Tjernobyls omfang. Fællesskabslan­
dene har da også ud fra en forskellig vurdering af risikoen 
reageret forskelligt på uheldet. 
Vanskelighederne skyldtes og skyldes stadig, at de strålings-
beskyttelsesnormer for kontaminering og bestråling, der 
allerede findes på nationalt og internationalt plan, udeluk­
kende er blevet fastlagt ud fra antagelsen om vedvarende eller 
langvarig bestråling. Dertil kommer, at der i de fastlagte 
strålingsbeskyttelsesnormer er indbygget store sikkerheds­
margener. Grænseværdierne kan således ikke uden videre 
overføres på sjældent optrædende enkelttilfælde, og det er 
derfor nødvendigt, at der udarbejdes nogle bindende retsnor­
mer. 
Heraf følger, at det i fremtiden er nødvendigt at løse den 
meget svære og ansvarsfulde opgave, som består i på en 
fornuftig måde at fastlægge grænseværdierne for sjældent 
forekommende store reaktoruheld, under samtidig hensyn­
tagen til samtlige de forhold, der gør sig gældende, og til alle 
involverede interesser. 
Det er desuden betegnende, at radioaktiv stråling kan måles 
overordentligt nøjagtigt og meget simpelt. Kontaminering, 
der ligger langt under de acceptable grænseværdier, kan 
således måles. Derfor er det yderst vigitgt, at der gennemføs 
en klar, åben og objektiv informationspolitik, som dels skal 
forhindre, at bestemte produkter uberettiget stilles konkur­
rencemæssigt ringere og dels tilgodese forbrugernes ret til 
information. 
1.6. Samfundets og politikernes reaktioner 
De offentlige reaktioner og politiske vurderinger i dagene 
umiddelbart efter, at man var blevet bekendt med ulykken, 
var præget af overilede råd, uvished, kompetencestridighe­
der og bestræbelser på for enhver pris at berolige offentlig­
heden. Reaktionerne gik fra at mene, at »noget sådant ikke 
kan ske hos os takket være vore produkters høje kvalitet og 
vore arbejdstageres høje kvalifikationsniveau«, til fuldstæn­
dig lamslåethed. 
Tilmed blev der ofte fremsat den påstand, at hos os har 
sikkerhed absolut prioritet frem for økonomiske overvejel­
ser. Den, der beskæftiger sig med teknik i praksis, ved 
imidlertid, at det kun er muligt at udnytte og beherske 
tekniske produkter, hvis der sker en afvejning af økonomiske 
omkostninger og sikkerhedskrav. 
Udtalelserne styrkede ikke tilliden til de ansvarlige politike­
re. 
En opregning af de krav, der blev fremsat af medlemmerne af 
forbrugerorganisationer i Forbundsrepublikken Tyskland, 
sætter konflikterne i relief: — Kontamineringen af specielt børnemad og legetøj /lege­
pladser må ned på det lavest mulige niveau. 
— Levnedsmidler, hvis indhold af radioaktivitet er oppe på 
grænseværdien, må kun indtages af voksne. 
— Højkontamineret grøntfoder, høstet i tiden omkring 
uheldet, må ikke indgå i mælkeproduktionen, idet sund­
hedsrisikoen ikke formindskes af, at radioaktiviteten 
spredes over det samlede forbrug af mælkeprodukter. 
— Import af så vidt muligt ikke-kontaminerede produkter 
må fremmes. 
— Varer (såvel importerede som fra EF-området) skal være 
forsynet med klare oplysninger om oprindelse. 
— Der må sikres godtgørelse for forvoldte skader. 
— Der bør fortrinsvis anvendes energiforsyningssystemer, 
som ikke rummer en risiko for kontaminering af større 
landområder. 
Der må følgelig stilles et krav om, at der ud over grænsevær­
dier for levnedsmidler, der tjener som ledetråd, også vedtages 
foranstaltninger, som sikrer det frie forbrugsvalg og beskyt­
ter særligt udsatte befolkningsgrupper. 
Mange politiske partier, interesseorganisationer, foreninger 
og kirkelige kredse samt mange EF-borgere har siden uheldet 
i stigende grad udtalt sig til fordel for en øjeblikkelig eller 
gradvis afvikling af kernekraften. Et mindretal, især miljø­
partierne, går ind for et øjeblikkeligt stop for kernekraftvær­
ker. Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation og de 
socialdemokratiske/socialistiske partier går i stor udstræk­
ning ind for en gradvis afvikling. Mange andre organisatio­
ner, foreninger og politiske partier mener ikke, at man kan 
undvære kernekraften, og finder, at en afvikling kun, om 
overhovedet, vil være mulig på lang sigt. 
Den stime af ulykker, der i de seneste år har været inden for 
den kemiske industri (forgiftningen af Rhinen, ulykkerne i 
Seveso og Bophal) har givet anledning til yderligere bekym­
ring og ængstelse i den europæiske befolkning med hensyn 
til, hvordan man skal beskytte og bevare miljøet og sundhe­
den. Også inden for denne vigtige industrigren er man blevet 
mere opmærksom på risiciene, og dermed på pligten til at 
træffe egnede forholdsregler. 
Den stadig mere og mere afvisende holdning synes at have sin 
baggrund i det høje risikopotentiel, som er forbundet med 
kernekraftudnyttelse, og som kun kan forsvares ved, at 
sandsynlighedsberegninger peger på en meget ringe sandsyn­
lighed for ulykker. 
En væsentlig fremtidig opgave består i, at repræsentanter for 
videnskab, industri og samfund finder sammen om at 
foretage en nøgtern analyse af, hvilke muligheder der er for 
en teknisk og socialt forbedret kernekraftstruktur. 
31. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 232/45 
2. Oversigt over tidligere uheld på nukleare anlæg 
Reaktor 
NRX, Canada 
40 MW, D20 
Windscale, UK 
(M luft, 
grafit 
SL 1, USA 
3 MW, H20 
Lucens, Schweiz 
30 MW, 
D20/C02 
TMI 2, USA 
2 800 MW, 
H20 
Tjernobyl, USSR 
3 200 MW, 
HzO 
grafit Ulykkesdato 
12. december 
1952 
8 oktober 1957 
3. januar 1961 
21. januar 1969 
29. marts 1979 
26. april 1986 Reaktor­
kernens 
ødelæggelses-
grad 
12% 
150 brænd-
selselementer 
af flere 
hundrede 
20% 
brændselsele-
ment i reak­
torkernen 
over 20% 
over 50 % Kontaminering 
af 
omgivelserne 
160 mSV 
(skjoldbrusk­
kirtelen — 
kontamine­
ring af dele af 
organismen) 
0,1 mSV 
ingen betyd­
ning 
0,5 mSV 
500 mSV 
(kontamine­
ring af hele 
organismen) 
(>) Ikke kendt. 
I det følgende vil der kun blive refereret til uheld, som har ført 
til en beskadigelse af reaktorkernen, hvorved mulighederne 
for en kraftig strålingsbelastning af omgivelserne var til stede 
(se tabel 2.1.). 
Specielt ulykken i Harrisburg (TM 1-2) har haft vidtgående 
konsekvenser for det amerikanske marked. El-selskaber og 
banker er således veget tilbage for at finansiere nye anlæg og 
har endog annulleret kontrakter midt under opførelsen af 
kernekraftværker. 
I de fleste tilfælde angives »en menneskelig fejl« som årsag til 
ulykkerne. Tekniske fejl opgives mindre hyppigt som årsag. 
Da enhver form for teknik planlægges, konstrueres, drives og 
overvåges af mennesker, kunne man strengt taget altid 
fremhæve »menneskelige fejl« som årsag. På den anden side 
kunne man i forbindelse med fuldautomatiske systemer 
bruge »tekniske fejl« som fuldgyldig begrundelse. Det turde 
således være klart, at det er ret vilkårligt, hvorledes årsagen 
til en ulykke forklares. Der må foretages flere undersøgelser 
af, hvorledes man yderligere kan få reduceret de svage led i et 
menneske/maskinsystem. Det er i hvert fald helt utilstræk­
keligt udelukkende at pege på driftspersonalets kvalifika­
tionsniveau. 
3. En sammenligning af reaktorsikkerheden i de vestlige 
lande og i Tjernobyl 
3.1. Grundlæggende bemærkninger til reaktorsikkerhed-
steknik 
Ved kernefission produceres der i enhver reaktor — uaf­
hængigt af type — store mængder radioaktive stoffer, som udgør et stort risikopotentiale. Da omfattende ulykker i 
princippet ikke fuldstændig kan udelukkes, er spørgsmålet, 
om sikkerhedsforanstaltningerne i tilstrækkeligt omfang er 
afstemt efter det store risikopotentiale, eller udtrykt på en 
anden måde, om sandsynligheden for, at der indtræffer en 
omfattende ulykke, er tilstrækkelig lav. 
Opnåelsen af et højt sikkerhedsniveau er et teknisk og 
økonomisk problem. Derimod er spørgsmålet, »hvor sikkert 
er sikkert nok?« et spørgsmål, der kun kan besvares politisk 
og med bred samfundsmæssig konsensus. I den forbindelse 
må der ske en afvejning af fordele og risici, ligesom 
muligheder og risici i forbindelse med alternative energipo­
litiske løsninger også må inddrages i overvejelserne. Det må 
være et krav, at de politisk ansvarlige også beskæftiger sig 
med disse spørgsmål. 
Netop på grund af det store risikopotentiale i forbindelse 
med kernereaktorer har reaktorsikkerhedsteknikken i de 
sidste to årtier været inde i en usædvanlig hastig udvikling. 
Udgangspunktet for moderne reaktorsikkerhedsteknik til 
nedbringelse af ulykkessandsynligheden må være erkendel­
sen af, at enhver komponent kan svigte, og at ethvert 
menneske kan fejle. 
Kun med en sikkerhedsteknik, der tager hensyn til disse 
basale fakta, er der en chance for eventuelt at nå op på et 
tilstrækkeligt sikkerhedsniveau. Man kan derfor ikke lade 
sikkerhedsteknikken bero på enkelte komponenter eller på 
afgørende punkter lade den være afhængig af, at enkeltper­
soner handler korrekt. Dette indebærer, at moderne sikker­
hedsteknik må være opbygget i trin, dvs. bygge på en lang 
række principper og foranstaltninger, som indbyrdes supple­
rer og støtter hinanden: 
— Princippet med flere barrierer 
— Des findes forskellige barrierer (indkapsling af 
brændselselementer, reaktorkølekredsløb, indeslut­
ninger og filtre). Kun hvis alle barrierer svigter 
samtidig, sker der et større radioaktivt udslip i 
omgivelserne. 
— Redundans og diversitet 
— Hermed menes, at vigtige sikkerhedstekniske instal­
lationer forefindes flere gange og i forskellige kon­
struktioner, hvorved sandsynligheden for funktions­
svigt mindskes. 
— Kvalitetssikring 
— Kvalitetskontrol og -sikring af de sikkerhedstekniske 
installationer tillægges central betydning. 
— Gentagne kontroltests 
— Systematisk, gentagen afprøvning af de sikkerhedste­
kniske installationer er afgørende nødvendig. 
— Tilrettelæggelse og overvågning af driften. 
— Driftspersontalets uddannelse 
Nr. C 232/46 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 8. 87 
— Samspil menneske/maskine samt automatisering 
— Denne type problemer tillægges stor betydning. 
— Analyser af beskadigelser og af pålideligheden 
— Sikkerheden kan forhøjes væsentligt, hvis der foreta­
ges systematiske, detaljerede analyser af denne art. 
Ingen af disse foranstaltninger alene frembyder en garanti for 
tilstrækkelig sikkerhed. Først gennem et samspil mellem 
disse foranstaltninger kan der i forhold til det store risiko­
potentiale opnås en høj grad af sikkerhed, forstået som en 
ringe sandsynlighed for en ulykke. Det er imidlertid under 
alle omstændigheder nødvendigt at måle sikkerheden på de 
forskellige kernekraftværker ud fra et sådant katalog. På de 
vesteuropæiske reaktoranlæg tages der i høj grad hensyn til 
disse foranstaltninger. 
Om sikkerheden er tilstrækkelig stor, er, som tidligere sagt, 
en politisk afgørelse. 
3.2. Målet med en sammenligning af reaktorsikkerheden i 
de vestlige lande og i Tjernobyl 
En systematisk sammenligning af sikkerheden i de forskellige 
reaktortyper og konstruktioner er forbundet med betragteli­
ge problemer. Der findes ikke på internationalt plan aner­
kendte målestokke for en sådan sammenligning. Dette har 
for det første politiske årsager, idet der ikke findes noget 
internationalt organ, som er bemyndiget til og har til opgave 
at udarbejde internationale regler og normer. De nationale 
sikkerhedskriteriers standard varierer endvidere fra land til 
land. Herudover er det af tekniske grunde vanskeligt at 
opstille almengyldige kriterier. Endelig lader de forskellige 
tekniske løsninger og omstændigheder (f.eks. lokaliserings-
spørgsmål) sig vanskeligt sammenligne i forbindelse med en 
kvantificering af sikkerheden. Dette gælder specielt forskel­
lige reaktortyper. 
Hvad angår Tjernobyl, hvad kan så være målet med en 
sammenligning af sikkerhed? 
Målet med en sådan sammenligning kan ikke, således som 
det undertiden har været tilfældet, være at starte en »skøn­
hedskonkurrence« og at bryste sig af sikkerheden på egne 
kernekraftværker eller erklære, at der generelt i dag er et højt 
sikkerhedsniveau på vore anlæg. Målet med en sådan 
sammenligning må snarere, med baggrund i hændelserne i 
Tjernobyl, være en konkret besvarelse af følgende spørg­
smål: 
a) Kan der ud fra en teknisk sammenligning af reaktorsys­
temer og sikkerhedsniveauer drages konkrete, direkte 
konklusioner med hensyn til svage punkter i de reaktor­
typer og -teknikker, der anvendes i Vesteuropa? 
b) Kan der ud fra analysen af ulykken drages én eller anden 
lære med hensyn til organisation, ledelse og menneske/ 
maskine-problemet? c) Hvorledes kan man, i bevidstheden om de alvorlige følger 
af en reaktorulykke som den, der indtraf i Tjernobyl, 
yderligere nedbringe sandsynligheden for, at sådanne 
omfattende ulykker gentager sig, og begrænse deres 
konsekvenser, dels på eksisterende anlæg og dels på 
fremtidige anlæg ved at introducere forbedringer eller 
nye reaktorkonstruktioner? 
3.3. Sammenligning af sikkerhedsteknikken 
Den afgørende forklaring på, at ulykken i Tjernobyl skete og 
forløb, som den gjorde, skal søges i en speciel fysisk egenskab 
ved den russiske reaktor af typen RBMK: når fordampningen 
af kølevandet i reaktorkernen forøges, hvilket kan ske ved 
forhøjet ydelse, øges reaktorens effekt yderligere. Der bliver 
altså tale om en feedback-effekt, som i Tjernobyl førte til den 
ekstreme overproduktion af energi og påfølgende eksplo­
sion. Man var i USSR bekendt med denne iboende ustabilitet 
i reaktoren, men mente, at den vor kontrollerbar. Der kræves 
i imidlertid en overordentlig kompliceret reguleringsteknik og 
en kompliceret reaktordriftsprocedure, hvilket stiller store 
krav til driftspersonalet. De systemer, der findes i EF 
(trykvandsreaktorer (PWR), kogevandsreaktorer (BWR), 
gaskølede reaktorer (GCR/HTR), tungtvandsreaktorer 
(HWR), samt hurtigformeringsreaktorer (FBR), adskiller 
sig, hvad kernefysiske egenskaber angår, fra RBMK, hvor-
\ ved et uheld som det, der skete i Tjernobyl, ikke vil kunne 
" indtræffe. Dette betyder dog ikke, at ulykker med omfatten-
\ de beskadigelser af reaktorkernen ikke er mulige på kerne-
' kraftværker i Vesten. Sådanne ulykker ville blot, dersom de 
skete forløbe anderledes. Med hensyn til den fysiske kon-
\ struktion af reaktorer i de vestlige lande kan der således, på 
det nuværende videnstadium, ikke drages nogen direkte lære 
af ulykken i Tjernobyl. 
Herudover var driftspersonalets handlemåde afgørende for 
ulykkens opståen og forløb. Man har ved rekonstruktion af 
ulykken fundet frem til, at personalet i den afgørende fase 
mindst begik syv alvorlige fejl, og i flertallet af tilfældene 
forsyndede sig mod konkrete sikkerhedstekniske instrukser. 
Dette er først og fremmest et spørgsmål, der angår ledelse, 
driftsplanlægning og kontrol, men vel også uddannelse, selv 
om der skal have været tale om et erfarent driftspersonale. 
Ifølge de foreliggende oplysninger havde driftspersonalet 
meget frie hænder både i administrativ og teknisk henseende, 
hvilket vil sige, at det på meget afgørende punkter frit kunne 
gribe ind i raktorens sikkerhedsfunktioner. 
I de reaktorsystemer, der anvendes i EF, er personalets 
handlefrihed langt mere begrænset. Man bestræber sig først 
og fremmest på at udforme sikkerhedssystemerne således, at 
lignende alvorlige fejlhandlinger fra personalets side enten 
ikke er mulige eller opfanges af systemet, således at det ikke 
kommer til omfattende ulykker. Dette betyder imidlertid 
ikke, at ulykker, der skyldes fejl fra personalets side, 
fuldstændig kan udelukkes på kernekraftværker i Vesten. 
31. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 232/47 
Ifølge de foreliggende oplysninger arbejdede personalet 
åbenbart under et vist pres, hvilket muligvis er årsagen til det 
store antal fejl, der blev begået. Der må sørges for, at det også 
i Vesteuropa vil være muligt at sikre driftsmandskabet imod 
enhver form for præstationspres, som kan have yderst 
negative konsekvenser for sikkerheden. 
En væsentlig forskel diskuteres meget. De fleste vesteuropæ­
iske reaktorer er som en ekstra foranstaltning omgivet af en 
trykstærk metal- og betonkuppel (reaktorindeslutning). 
Denne indretning forhøjer naturligvis sikkerheden meget; 
men en sådan reaktorindeslutning havde sandsynligvis ikke, 
selv om reaktoren i Tjernobyl havde været udstyret med en 
sådan, kunnet forhindre ulykken. Dette betyder, at indeslut­
ningen i sig selv ikke yder en tilstrækkelig grad af sikkerhed, 
idet den lader sig beskadige af interne eller eksterne forhold, 
eller hvis de nødvendige åbninger, f.eks. udluftningsventiler-
ne, svigter. Indeslutningskonstruktionen er imidlertid en 
vigtig del af det overordnede sikkerhedssystem. 
Af de tilgængelige oplysninger kan det endvidere konklude­
res, at sikkerhedsstandarden er højere i de vestlige landes 
kernekraftværker, eftersom sandsynligheden for en ulykke, i 
sammenligning med reaktoren i Tjernobyl, er mindre målt ud 
fra det i punkt 3.1. opstillede katalog over sikkerhedskrav og 
-foranstaltninger. 
Sammenfattende gælder det, at det kun i meget begrænset 
omfang er muligt direkte at overføre hændelserne i Tjernobyl 
på vestlige kernekraftværker, idet der er tale om fundamen­
talt forskellige reaktortyper. Læren fra hændelserne i Tjer­
nobyl bør imidlertid, omend indirekte, sammen med de 
generelle erfaringer, der er indhøstet, så afgjort anvendes til, 
med den store reaktorulykke som baggrund, at teste reakto­
rernes sikkerhedsteknik og ikke mindst til at videreudvikle 
denne. 
4. De generelle konklusioner, som kan drages af ulykker­
ne 
4.1. De umiddelbare konsekvenser med hensyn til for­
bedring af og sikkerheden på de bestående anlæg 
Det er almindelig anerkendt, at enhver eksisterende reaktor­
type kan frigive store mængder radioaktive stoffer — selv om 
sandsynligheden herfor er begrænset. 
Følgelig kan alvorlige reaktorulykker inden for Fællesskabet 
ikke udelukkes. 
Følgende skridt, hvoraf nogle allerede er taget i visse lande, er 
nødvendige for at kunne forbedre sikkerheden i de eksiste­
rende anlæg: 
1. Fastlæggelse og offentliggørelse af afprøvningskriterier 
og normer, som skal tjene til beskyttelse af befolkning og 
miljø. 
2. Etablering af et inspektionsorgan, som i sin sammensæt­
ning afspejler den samfundsmæssige dimension i sikker­
heden. 3. Inspektion af anlæggene (nye og gamle) på grundlag af 
kriterier og normer samt undersøgelse af driftsplanlæg­
ning og -ledelse. 
4. Afgivelse af henstillinger om adminstrative og tekniske 
forbedringer, herunder påtale i tilfælde, hvor gældende 
kriterier og normer ikke er opfyldt. 
Det formodes, at størstedelen af de nuværende anlæg, efter 
behørig afhjælpning af påtalte mangler, vil kunne drives 
videre. 
4.2. Forbedring af sikkerheden i fremtidige anlæg og nye 
reaktorkoncepter 
Reaktorulykken i Tjernobyl har, med sine alvorlige konse­
kvenser for de umiddelbare omgivelser og sine følger over 
store landområder overalt i Europa, for alvor åbnet offent­
lighedens øjne for, hvad omfattende reaktorulykker, som 
ganske vist er sjældne, men dog mulige, indebærer. I sidste 
ende er det diskussionerne om disse ekstreme tilfælde, som 
bliver afgørende for, i hvilket omfang kernekraft kan 
benyttes på lang sigt. Spørgsmålet om sådanne store ulykkers 
konsekvenser og sandsynlighed skal ses i sammenhæng med 
spørgsmålet, om udnyttelsen af kernekraft kan forsvares og 
accepteres. 
For kerneenergiens videre udvikling er det derfor af afgøren­
de betydning, at problemet med de sjældent forekommende 
store ulykker undersøges endnu mere indgående end tidlige­
re, og at der findes frem til tekniske muligheder for at 
begrænse de eventuelle konsekvenser samt for yderligere at 
reducere sandsynligheden for, at sådanne hændelser indtræ­
der. 
Det må imidlertid slås fast, at befolkningen først og fremmest 
er interesseret i skadesbegrænsning og ikke i lave hyppighe­
der, eftersom disse jo ikke siger noget om tidspunktet for en 
stor ulykkes indtræden. 
I forbindelse med de trykvands- og kogevandsreaktorer, som 
overvejende anvendes i de vestlige lande i dag, betyder dette, 
at der, i højere grad end hidtil, i projekteringsfasen må tages 
højde for muligheden for store skader på reaktorkernen, 
herunder nedsmeltning. Der må skabes sikkerhed for, at 
reaktorindeslutningen også under disse betingelser forbliver 
intakt, dvs. bevarer sin evne til at fungere som beskyttelses-
barriere. Dette bør komme til udtryk i nye normer for 
opførelse og drift af kerneanlæg. 
Samspillet mellem driftspersonale og anlæg — det såkaldte 
menneske/maskine-problem — er en central faktor i ulyk-
kesforebyggelsen; selv om der i de senere år er blevet forsket 
betydeligt på dette område, ligger der stadig store uopdyr­
kede udviklingsmuligheder. Det, det først og fremmest drejer 
sig om, er at omsætte den indvundne erkendelse i praksis på 
en konsekvent måde. 
I forbindelse med en yderligere forbedring af reaktorsikker­
heden bør princippet om iboende sikkerhed (naturlig sikker-
Nr. C 232/48 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 8. 87 
hed) anvendes i så vid udstrækning som muligt. Sikkerhed 
beror altid dels på sikkerhedsforanstaltninger dels på iboen­
de sikkerhed. Et eksempel: en jernbaneoverskæring kan 
enten anlægges med bomme, lyssignaler og ledvogter eller 
også som en vejtunnel under banelegemet. Den første 
mulighed er baseret på sikkerhedsforanstaltninger, den 
anden på iboende sikkerhed. Det bør således i forbindelse 
med en yderligere udvikling af reaktorsikkerheden være et 
vigtigt mål, at iboende sikkerhedsegenskaber udnyttes så høj 
grad som muligt. Dette kan i sidste instans også føre til en 
forenkling af sikkerhedssystemet og derved aflaste driftsper­
sonalet for en del af ansvaret i menneske/maskine-syste­
met. 
Ud over en forbedring af sikkerheden i trykvands- og 
kogevandsreaktorer, som i dag er de mest anvendte typer i 
EF, bør anvendelsen af andre reaktorkoncepter, som udmær­
ker sig ved specielle sikkerhedstekniske egenskaber, alvorligt 
overvejes. Som eksempel kan nævnes højtemperaturreakto­
ren, hvor sikkerheden især ved små og mellemstore ydelser i 
høj grad er baseret på iboende sikkerhedssegenskaber. 
Desuden skal nævnes den reaktortype, som A. Weinberg har 
fremstillet (kontinuerlig udskilning af fissionsprodukter), 
samt små varmtvandsreaktorer på basis af LWR-teknologi. 
Der må skabes strukturer, som gør det muligt at markesføre 
sådanne reaktortyper og deres sikkerhedstekniske egenska­
ber. Dette ville ligeledes mindske den fare, som er forbundet 
med anvendelsen af overvejende én slags reaktortype. Desu­
den må den økonomiske risiko i forbindelse med en sådan 
ensidig satsning ikke undervurderes. 
4.3. International aftale om harmonisering af sikkerheds­
kravene og standardisering af vurderingssystemerne 
Især efter ulykkerne i Harrisburg og Tjernobyl blev der 
bebudet en række internationale foranstaltninger. 
I denne forbindelse er Kemeny-udvalgets undersøgelser og 
anbefalinger af stor betydning. Dette udvalg, som blev nedsat 
af det amerikanske senat, talte blandt sine medlemmer 
specialister, som ikke havde været involveret i den oprindeli­
ge inspektion af anlægget. En stor del af de omtalte 
henstillinger blev omsat i praksis i USA, og kan tjene som et 
forbillede for de foranstaltninger, der skal gennemføres på 
internationalt plan. 
Det Internationale Atomenergiagentur (IAEA) i Wien har på 
initiativ af en række lande gennemført en grundig undersø­
gelse af ulykken i Tjernobyl. Det blev gentagne gange i 
indledningen til IAEA-undersøgelsen understreget, at det er 
nødvendigt med et internationalt vurderingssystem vedrø­
rende reaktorsikkerhed. I praksis har man imidlertid ikke 
nået dette mål, idet der mangler grundlæggende nationale 
kriterier. Hermed hentydes ikke til de mange tekniske 
normer, der allerede findes. 
Afslutningsvis må det konstateres, at opfordringen til at 
indgå internationale aftaler om reaktorsikkerhed ikke må 
føre til, at de ansvarlige forsømmer deres pligt til først at 
udarbejde et sæt nationale normer eller at strukturere disse 
på en overskuelig måde. Først herefter kan der på basis af de nationale normer udarbejdes nogle internationale normer, 
hvilket er det andet vigtige skridt. 
5. Redegørelse for kernekraftens status og udvikling i EF 
og i verden i øvrigt 
5.1. Det økonomiske potentiale 
5.1.1. Internationalt/i verden som helhed 
Ifølge en oversigt fra det internationale Atomenergiagentur 
(IAEA) var der ultimo 1985 i hele verden 374 kernekraftvær­
ker med en samlet ydelse på 248 GWe i drift. Fordelt på 
reaktortyper var der 188 trykvandsreaktorer, 80 kogevands-
reaktorer, 43 gaskølede reaktorer samt 6 hurtigformerings-
reaktorer. Resten fordeler sig på særlige tekniske varian­
ter. 
Af en sammenligning af kerneenergiens andel af el-produk­
tionen kan der drages forskellige økonomiske og strukturelle 
slutninger. 
Kernekraftens andel af el-forsyningen 1985 
Land 
Australien 
Belgien 
Vesttyskland 
Bulgarien 
Danmark 
Østtyskland 
Finland 
Frankrig 
Grækenland • 
Italien 
Irland 
Japan 
Canada 
Luxembourg 
New Zealand 
Nederlandene 
Norge 
Østrig 
Portugal 
Sverige 
Schweiz 
Spanien 
Sydkorea 
Taiwan 
Tjekkoslovakiet 
Sovjetunionen 
Ungarn 
USA 
Det Forenede Kongerige i procent 
— 
60 
31 
29 
— 
12 
41 
65 
— 
4 
— 
23 
14 
— 
— 
6 
— 
— 
— 
42 
46 
22 
20 
52 
15 
10 
22 
15 
19 
31. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 232/49 
Der foreligger kun i begrænset omfang ajourførte tal for 
omkostningerne ved el-produktion på grundlag af kerneener­
gi-
Sammenlignende kalkulationer over de fremtidige omkost­
ninger ved el-produktion er overvejende faldet ud til kerne­
kraftens fordel. Denne form for sammenligninger kan imid­
lertid give forskellige resultater på grund af de forudsætning­
er, de bygger på: 
— korrekt vurdering af de muligheder og fordele, der ligger i 
kraft /varme-produktion, hvis virkningsgraden kan for­
bedres, 
— en kraftværkslevetid på over 30 år, 
— omkostningerne til affaldsbortskaffelse (oparbejdelse, 
konditionering, lagring), 
— omkostningerne ved at holde reserver på store anlæg af 
samme type, 
— voksende sikkerhedsomkostninger, 
— omkostninger i forbindelse med potentielle uheld, 
— udgifter til forsikring, 
— omkostninger til afvikling af kernekraftværker. 
På den anden side må også nævnes de omkostninger og risici, 
der er forbundet med fossile brændstoffer, særlig kul, men 
ikke med kerneenergi: 
— omkostningerne ved afsvovling og rensning for kvælstof­
oxider, 
— bortskaffelse af affald i form af gips og andre forbindel­
ser, 
— de langsigtede virkninger af kuldioxid. 
Verdens samlede uranreserver er af en sådan størrelse, at de 
med det nuværende forbrug kan dække energiproduktionen i 
termiske reaktorer i de næste ca. 100 år. Anvendes de 
sammen med thorium (højtemperaturreaktorer) og plutoni­
um (konvertere oghurtignormeringsreaktorer), kan horison­
ten forlænges væsentligt. Hvis det på grund af industri-, 
teknologi- eller samfundspolitiske forhold blev umuligt at 
udnytte dette kerneenergipotentiale, ville store ressourcer gå 
til spilde. De måtte så erstattes med nye kilder. Udnyttelsen af 
sådanne nye kilder (yderligere energibesparelser, solenergi, 
fusion, osv.) bør under alle omstændigheder fremmes. Til 
trods herfor bør også mulighederne for sikrere fissionsreak-
torer undersøges omhyggeligt. 
5.1.2. Europa 
I Europa er der, fordelt på 16 lande, 211 kernekraftværker 
med en kapacitet på 138 GWe(') i drift. 145 af disse anlæg, 
med en samlet kapacitet på 99 GWe, fordeler sig på 11 
vesteuropæiske lande. 
(x) 1 GW = 1 gigawatt = 1000 mio. watt = 109 watt. Siden 1982 er kernekraftens andel af el-forsyningen i 
EF-medlemsstaterne steget fra 18 % til 30 %. 
Med de hidtidige udbygningsplaner skulle 35%-grænsen 
blive nået i 1990. Dette energiforsyningssystem vil i al 
væsentlighed bygge på trykvandsreaktorer (teknikken stam­
mer oprindelig fra firmaet Westinghouse, USA). Andre 
systemer, specielt hurtigformeringsreaktorer og højtempera­
turreaktorer, har hidtil ikke vundet større udbredelse indu­
strielt. 
5.2. Økologiske fordele og risici 
Set ud fra et økologisk synspunkt og af hensyn til nuværende 
og kommende generationers sundhed har en afvejning af 
fordele og risici i forbindelse med kernekraftværker fået 
væsentlig større betydning og er nu blevet et centralt politisk 
spørgsmål. Det kan ikke overlades til fagfolk at besvare dette 
spørgsmål. Det må alle politiske og samfundsmæssige grup­
per beskæftige sig med. 
— Forudsat der ikke sker uheld, falder en sammenligning 
mellem kernekraft og energiproduktion på grundlag af 
fossile brændstoffer ud til kernekraftens fordel. C02-pro-
blematikken falder bort i forbindelse med kernekraft. 
— De langlivede radioaktive stoffer, der opstår i forbindelse 
med kernespaltning (1017 Becquerel pr. år pr. 1000 
MWe-anlæg), rummer en risiko for uheld og stiller krav 
om sikker langtidsdeponering. 
— De, der påtænker delvis at lade den tredje verden forsyne 
med kerneenergi må alvorligt overveje, om de anlæg, der 
indtil nu er udviklet til brug i industrilandene, svarer til de 
strukturer og det uddannelsesniveau, der findes i den 
tredje verden. 
— Oplagring af energi er normalt forbundet med store 
økologiske problemer. Olie- og gaslagrene i hulrum i 
jorden er et eksempel herpå. Man overser ofte den fordel, 
der ligger i, at den energiudnyttelsesmæssig stor mængde 
kernebrændsel kan lagres på særdeles begrænset plads. 
F.eks. kan der i en terning, hvis kant er 4 m, oplagres 
kernebrændsel nok til at drive 10 reaktorer i over et år. 
5.3. Problemerne omkring befolkningens accept 
I Fællesskabets medlemsstater har der med vekslende inten­
sitet i mere end ti år stået strid om kerneenergiens udnyttel­
se. 
Ifølge en analyse, som universitetet i Bielefeld (ASIF-grup-
pen) har foretaget af EF-borgernes indstilling til kerneenergi, 
gik i 1982 56 % ind for udnyttelse af denne teknologi. Efter 
ulykken i Tjernobyl er mere end 50 % (i nogle lande op til 
Nr. C 232/50 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 8. 87 
70 %) af de adspurgte stemt for en tidsbegrænset udnyttel­
se. 
Blandt andet følgende problemer hindrer konsensus i befolk­
ningen om fredelig udnyttelse af kerneenergien: 
— Man var længe om at erkende, at det var vigtigt at opnå 
konsensus i befolkningen. Bestræbelserne for at opnå en 
sådan konsensus har hidtil ikke været tilstrækkelig 
professionelt anlagt. 
— Information af offentligheden er hidtil i høj grad blevet 
forestået og præget af dem, der går ind for at bygge nye 
kernekraftværker. For fremtiden må informationspoli­
tikken indrettes mere efter offentlighedens behov. 
— Begge de stridende parter hævder, at de selv betjener sig af 
»rationelle argumenter« og beskylder modparten for 
irrationalitet. Man glemmer, at mange videnskabelige 
discipliner må inddrages i vurderingen af kerneenergi­
en. 
— Over for en historisk betinget, stærk betoning af energi­
produktionens betydning står en lige så tydelig undervur­
dering af effektiv energiudnyttelse. 
For at imødegå de kommercielle risici som følge af konflikter 
i befokningen bør forsknings- og informationsinstitutioner 
for fremtiden have en afbalanceret sammensætning. 
Der må arbejdes bevidst på at opnå konsensus om den 
optimale energiforsyningsstruktur. 
6. EF's rolle 
EF's organer har ingen direkte kompetence på reaktorsikker­
hedens område. Der er tale om et område, meldemsstaterne 
har forbeholdt sig selv. 
I tilknytning til reaktorulykken i Tjernobyl har Fællesskabets 
organer —- særlig Parlamentet, Kommissionen og ØSU — i 
vidt omfang benyttet sig af deres ret til at fremkomme med 
henstillinger. 
Specielt fastlæggelse af grænseværdier for indførelse og salg 
af levnedsmidler må betragtes som et meget effektivt led i 
bestræbelserne på at harmonisere samhandelen. Den slags 
aktiviteter kræves videreført. 
Referencer: 
— KOM(86) — Fællesskabsforanstaltninger som følge af 
Tjernobyl-ulykken, 6. maj 1986; 
— KOM(86) — Rammemeddelelse til Rådet fra Kommis­
sionen om følgerne af Tjernobyl-ulykken, 13. juni 
1986; 
— KOM(86) — Beretning fra Kommissionen til Rådet og 
Europa-Parlamentet, 7. november 1986; — KOM(87) — Forslag til Rådets forordning (EØF) »om 
forlængelse af gyldighedsperioden for forordning (EØF) 
nr. 1707/86 om betingelser for indførsel af landbrugs­
produkter med oprindelse i tredjelande som følge af 
ulykken på kernekraftværket i Tjernobyl« og Kommis­
sionens meddelelse til Rådet »om et permanent system til 
fastsættelse af toleranceværdier for radioaktiv kontami­
nering af drikkevand og landbrugsprodukter efter en 
atomulykke« af 23. januar 1987. 
I Kommissionens rammemeddelelse til Rådet stilles der bl.a. 
forslag om omfattende initiativer vedrørende 
— sundhedsbeskyttelse, 
— anlægs- og driftssikkerhed, 
— procedurer i krisetilfælde, 
— samarbejde med tredjelande, 
— forskning inden for Fællesskabet. 
Man må håbe, at der i forbindelse med disse initiativer ikke 
blot lægges vægt på den sekundære ulykkesbekæmpelse 
(tidlig information, uddannelse, administrative foranstalt­
ninger), men også på den primære, nemlig anlæggenes 
konkrete, tekniske sikkerhed. 
Særlig opmærksomhed fortjener også Rådets resolution af 
15. september 1986 om forbedring af energieffektiviteten i 
medlemsstaternes industrivirksomheder og Rådets reso­
lution af 16. september 1986 om nye energipolitiske mål for 
Fællesskabet frem til 1995. Angående delaspektet kerneener­
gi stilles der krav om de højst mulige sikkerhedsnormer for 
planlægning, anlæg og drift. 
Det må kræves, at disse målsætninger indebærer: 
— yderligere inddragelse af Europa-Parlamentet og ØSU i 
sikkerhedsspørgsmål som led i Det Europæiske Atome­
nergifællesskab, 
— indførelse af internationalt afstemt kontrol i forbindelse 
med kerneenergi og brændstofkredsløb, 
— nye former for samfundets medvirken inden for forskning 
og anlægssikkerhed. 
7. Opretholdelse og forbedring af den sociale status for 
kerneenergisektorens beskæftigede 
Det fremgår af undrsøgelser, som fagforeningerne (f.eks. 
Deutscher Geschwerkschaftsbund = tysk LO) har foretaget, 
at arbejdstagerne i kerneenergisektoren i løbet af de seneste 
år tydeligt har mistet social prestige i befolkningens øjne. 
Efter de pågældendes egen opfattelse skyldes dette emotio­
nelle vurderinger og er dermed uberettiget. Men de sociolo­
giske realiteter (som bestemmes af flertallets opfattelse)lader 
31. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 232/51 
sig ikke bortforklare. De første analyser af årsagerne tyder 
på, at de grupper, der er beskæftiget med kerneenergi, 
sammenlignet med andre teknologiske faggrupper, udviser 
ringere politisk spredning og aftagende social forgrening. 
Det bør undersøges, om denne erkendelse kan føres tilbage til 
forhold, der er særlig karakteristiske for kerneenergien 
(konfliktvarighed, sikkerhed, demokratisk struktur). En 
sådan undersøgelse må foretages, også på europæisk plan, 
for at sikre de berørte arbejdstagere rimelige arbejdsvil­
kår. 
8. Alternativer til den nuværende fredelige udnyttelse af 
kerneenergien 
Kerneenergien dækker ca. 8% af verdens samlede produk­
tion af elektrisk energi. Den tegner sig for noget under 1 % af 
primærenergien. 
EF-landenes afhængighed af kerneenergi til el-forsyning 
varierer i øjeblikket mellem 0—70%. 
Disse enkle tal giver en forestilling om de problemer, 
tidshorisonter og interesser, som de forskellige medlemssta­
ter må tage højde for, hvis den fredelige udnyttelse af kerne­
energien opgives. 
Det, som gør udslaget i den politiske diskussion om fortsat 
udnyttelse af kerneenergien, er, om man kan undgå omfat­
tende ulykker og finde en løsning på affaldsdeponeringspro-
blemet. At der er særlige risici i kernekraftværkernes nær­
meste omgivelser skal ikke bestrides, men også de eventuelle 
grænseoverskridende konsekvenser fortjener stor opmærks­
omhed. 
Efter oliekrisen i 1973—74 er medlemsstaternes bestræbelser 
for at udvikle nye og vedvarende energikilder blevet kraftigt 
intersiveret. Disse energikilders teoretiske potentiale er 
meget stort, men med den anvendte tekniks aktuelle stade er 
det kun en lille del af dette potentiale, der udnyttes. Man 
skønner, at nye og vedvarende energikilder i år 2000 i 
gennemsnit kan dække 5 % af primærenergibehovet i Fæl­
lesskabet (KOM(86)) 1 visse af Fællesskabets regioner, som 
klimatisk er særligt begunstigede, kan disse energikilder i 
fremtiden overtage en væsentlig større del af energiforsynin­
gen. Øget regional støtte får dermed særlig betydning, både 
set fra et energi- og et strukturpolitisk synspunkt (KOM(85) 
— Valoren). 
I forbindelse med en revision af den nuværende forsynings­
struktur og opstilling af supplerende løsninger/alternativer 
bør man lade sig lede af følgende retningslinjer: 
a) Revision af eksisterende nukleare anlæg med henblik på 
mulige alvorlige ulykker: — Fastlæggelse af foranstaltninger, der kan mindske 
skadernes omfang 
— Fastlæggelse af en tidsmæssig grænse for fortsat drift 
af anlæg, for hvis vedkommende der ikke i tilstræk­
keligt omfang kan gennemføres tekniske foranstalt­
ninger til begrænsning af skader. 
b) Undersøgelse af, hvorvidt der kan indføres nye kernefis-
sionssystemer med vidtgående iboende sikkerhed, ener­
gieffektivitet, forenklede sikkerhedssystemer og forenk­
let betjening. Også ikkespredning bør undersøges grun­
digt. 
c) Øget støtte til udvikling og indførelse af alternative 
tekniske forsyningsmetoder med tilhørende infrastruk­
tur, som kan hindre ulykker, der er uacceptable på 
baggrund af videnskabens og teknikkens aktuelle stade. 
Der skal i den forbindelse (under hensyntagen til de 
særlige risici i hvert tilfælde) særlig satses på: 
— de store energibesparelsesmuligheder, 
— vedvarende energikilder, særlig solenergi, 
— videreudvikling af kernefusion. 
Denne fremgangsmåde åbner mulighed for økonomisk og 
teknologisk kontinuitet, stor fleksibilitet og sikker beskæfti­
gelse såvel som den uundværlige samfundpolitiske konsensus 
om, hvordan man skal tackle risiciene i forbindelse med den 
fremtidige energiforsyning. 
9. Konklusioner og henstillinger 
A. ØSU har i de forløbne år gentagne gange peget på de 
farer, som ionisierende stråling indebærer for befolkningen 
som sådan og for arbejdstagerne, og har krævet, at man 
anvender særlig sikre og miljøvenlige energikilder. At der kan 
ske uheld, som får konsekvenser 1000 km borte, viser 
tydeligere end nogensinde, at Fællesskabet må beskæftige sig 
mere indgående med nuklear sikkerhed og drage de nødven­
dige konklusioner. Hvilken plads kerneenergien i dens 
nuværende og fremtidige tekniske udformning kan indtage i 
Fællesskabet, mi gøres til genstand for en omhyggelig 
undersøgelse under særlig hensyntagen til beskyttelse af 
befolkningen. 
I anledning af reaktorulykken i Tjernobyl kræver ØSU, at 
diskussionen om risici og fordele ved nye teknologier fort­
sættes på alle niveauer med deltagelse af repræsentanter for 
samfundslivet og det politiske liv. 
B. Af analyserne af Tjernobyl-ulykken og af sammenlig­
ninger med reaktorsystemerne i den vestlige verden frem­
går: 
— sikkerheden i alle anlæg afhænger i meget høj grad af det 
apparatur, der skal betjenes. Den menneskelige faktor er 
dermed af afgørende betydning for sikkerheden, 
Nr. C 232/52 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 8. 87 
i de vestlige anlæg er man længere fremme med tekniske 
og administrative forholdsregler til forebyggelse af ulyk­
ker, så der er sandsynligheden for ulykker set fra et 
teknisk synspunkt ringe, 
risiciene som følge af udslip af store mængder af radio­
aktive stoffer kan ikke forsvares alene med en henvisning 
til den ringe tekniske sandsynlighed, da denne ikke kan 
danne grundlag for slutninger angående tidspunktet for 
eventuelle ulykker; det er også nødvendigt at begrænse de 
mulige konsekvenser, 
den særlig store befolkningstæthed i de europæiske lande 
må ikke lades ude af betragtning i forbindelse med 
vurderingerne. 
C. Tjernobyl-ulykken har givet medlemsstaterne problemer 
af varierende omfang med anvendelsen af levnedsmidler. 
Disse problemer vil vare ved i nogen tid. I de kommende år vil 
kontaminationen dog blive mindre og mindre. ØSU kræver 
udtrykkeligt, at Kommissionen fortsat udnytter sin beføjelse 
til at rette henstillinger om grænseværdier. Disse henstillinger 
må udformes sådan, at forbrugerne og særlig truede grupper 
har frihed til at forsyne sig med minimalt kontaminerede 
levnedsmidler. F. Af den kendsgerning, at alvorlige reaktorulykker heller 
ikke er umulige i Fællesskabet, skønt de på grund af højere 
sikkerhedskrav er mindre sandsynlige, bør der drages en 
række konsekvenser for de bestående anlæg: 
— Afprøvningskriterierne må fastlægges og offentliggøres 
før afprøvning. 
— Det er nødvendigt med et bredt sammensat inspektions-
organ. 
— Både gamle og nye anlæg må inspiceres, så det kan 
konstateres, om afprøvningskriterierne er overholdt eller 
ikke. 
G. Kerneenergiens økonomiske og økologiske potentiale er 
betydeligt. Det bør ikke sættes over styr, fordi man fasthol­
der ensidige strukturer (f.eks. ens reaktortyper) og hindrer 
innovation både i forbindelse med allerede eksisterende og 
nye systemer. 
H. Internationale aftaler om sikkerhedsmæssig harmonise­
ring er særdeles vigtige. Men det bør ikke få nogen til at 
glemme pligten til først og fremmest at tilvejebringe nationale 
retsnormer. 
Man må desuden arbejde for, at blanding af stærkt og svagt 
kontaminerede levnedsmidler så vidt muligt forhindres. Hvis 
dette medvirker til, at samtlige levnedsmidler konsumeres, er 
en sådan fortynding ikke egnet tir at nedsætte risikoen. 
Tværtimod skader dette befolkningens sundhed og strider 
mod retsnormernes minimeringspåbud. 
Medlemsstaterne opfordres desuden til at skabe retsgrundlag 
for fastlæggelse af grænseværdier og til at harmonisere dette 
med bestående retsnormer. Der henvises til Kommissionens 
forslag endelig udg. 
D. Tjernobyl-ulykken har fået mange politiske partier, 
interessorganisationer, foreninger og kirkelige kredse til i 
voksende grad at gå ind for øjeblikkelig eller gradvis at 
opgive kerneenergien. På den anden side er der også mange 
politiske og samfundsmæssige grupper, der anser kerneener­
gien for uundværlig og forsvarlig. Problemet er, at anlæg af 
nuværende teknisk udformning kan forårsage særdeles 
omfattende skader, hvilket kun kan forsvares med, at 
sandsynligheden for skader i det hele taget er ringe. 
Det er en væsentlig fremtidig opgave at undersøge mulighe­
derne for teknisk og samfundsmæssigt at forbedre energi­
strukturen. 
E. Reaktorulykker med omfattende ødelæggelse af kernen 
gør det nødvendigt, at man ved konstruktionen i højere grad 
end hidtil tager hensyn til disse ganske vist sjældne, men til 
gengæld yderst alvorlige hændelser. 
I den forbindelse må man også tilstræbe, at måling af 
»sikkerhed« sker i henhold til transparente retsnormer. I. EF's organer har hidtil ikke haft nogen direkte kompeten­
ce på reaktorsikkerhedsområdet. Alligevel har de taget 
værdifulde initiativer. Det må kræves, 
— at Europa-Parlamentet og ØSU i højere grad inddrages i 
sikkerhedsproblemerne, 
— at der udformes nye kontrolforanstaltninger, 
— at der findes nye former for samfundets medvirken. 
J. De arbejdstagere, der er beskæftiget med kerneteknologi, 
har i nogle af medlemsstaterne oplevet et betydeligt tab af 
social prestige. For at opretholde rimelige arbejdsbetingelser 
bør man indgående studere årsagerne hertil og søge at finde 
løsninger herpå. 
K. Da medlemsstaterne ikke er lige afhængige af kernekraft 
og på grund af den tekniske udviklings stade, er det 
vanskeligt at sige noget afgørende om, i hvilket tempo der 
kan findes alternativer til den fredelige udnyttelse af kernee­
nergien, vi kender nu. 
Samtidig med, at man reviderer den aktuelle forsyningsstruk­
tur, må man arbejde på at finde supplerende løsninger/ 
alternativer: 
a) Revision af de eksisterende kernekraftværker med hen­
blik på mulige alvorlige ulykker: 
— Fastlæggelse af foranstaltninger, der kan begrænse 
skadernes omfang, 
— Fastlæggelse af en tidsmæssig grænse for drift af 
anlæg, for hvis vedkommende der ikke i tilstrække-
31. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 232/53 
ligt omfang kan træffes tekniske foranstaltninger til 
begrænsning af skader. 
b) Undersøgelse af, hvorvidt der kan indføres nye kerne-
fissionssystemer med vidtgående iboende sikkerhed, 
energieffektivitet, forenklede sikkerhedssystemer og for­
enklet betjening. Også ikkespredning bør undersøges 
grundigt. 
c) Øget fremme, udvikling og indførelse af alternative 
tekniske forsyningsmetoder med tilhørende infrastruk­
tur, som kan hindre ulykker, der er uacceptable på 
baggrund af videnskabens og teknikkens aktuelle stade. I 
den forbindelse må man give særlig prioritet til: 
Bruxelles, den 1. juli 1987. 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg 
BILAG I 
Referencer 
1. Activities of the Swedish authorities following the fallout from the Soviet Chernobyl reaktor accident 
(National Institute of Radiation Protection, Stockholm, 14. maj 1986). 
2. The accident at the Chernobyl nuclear power plant and its consequences (USSR State Committee on the 
Utilisation of Atomic Energy, IAEA Meeting, Vienna, 25.—29. August 1986). 
3. Bericht iiber den Reaktorunfall in Tschernobyl, seine Auswirkungen und die getroffenen bzw. zu treffenden 
Konsequenzen (Bundesministerium fur Umwelt, Naturschutz und Reaktorsicherheit, Bonn, 18. juni 1986). 
4. Die Folgen von Tschernobyl (Der Hessische Sozialminister, ISBN 3-89277-100-6, Wiesbaden 9/86). 
5. Der Unfall im Kernkraftwerk Tschernobyl (Gesellschaft fur Reaktorsicherheit, Koln, GRS S 39, juni 1986), 
neuere Erkenntnisse zum Unfall im KKW Tschernobyl (GRS, oktober 1986). 
6. Nach Tschernobyl — Stand und Perspektiven der Atomenergiepolitik kommunistischer Lander (Frie-
drich-Ebert-Stiftung, Bonn, juli 1986). 
7. Fællesskabsforanstaltninger som følge af Tjernobyl-ulykken (KOM maj 1986). 
8. Rammemeddelelse til Rådet fra Kommissionen om følgerne af Tjernobyl-ulykken (KOM — 13. juni 
1986). 
9. Kernkraftnutzung nach Tschernobyl (B. Plettner, KWU Erlangen, august 1986). 
10. Nuclear Power in Western Europe (Status Report, FORATOM, London). 
11. Die Konsequenzen aus Tschernobyl fur die Bundesrepublik Deutschland (DGB, Dusseldorf, juli 1986). 
12. Entschliefiung zur Energie-, Umwelt- und Strahlenschutzpolitik (European Tråde Union Confederation, 
Brussels, oktober 1986). 
13. Impacto Radiologico do Acidente de Chernobyl (Labroratorio Nacional de Engenharia e Tecnologia 
Industrial, DSPR, Portugal, 18. juli 1986). 
14. Arbeitsbedingungen in nuklearen Wiederaufarbeitungsanlagen, BMFT-/DGB-Projekt, Dusseldorf. — det store energibesparelsespotentiale, 
— vedvarende energikilder, specielt solenergi, 
— videreudvikling af kernefusion, 
— revision og ajourføring af Fællesskabets energipo­
litiske mål under særlig hensyntagen til udbygning og 
bevarelse af egne energikilder. 
Denne fremgangsmåde åbner mulighed for økonomisk og 
teknologisk kontinuitet, omfattende fleksibilitet, sikker 
beskæftigelse og den nødvendige samfundsmæssige konsen­
sus. 
Nr. C 232/54 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 8. 87 
15. Følgerne af atomulykken i Tjernobyl, Redegørelse ved H. Audiand, GD XVII CES-1986. 
16. »Sicherheit, Zukunftsperspektiven, Kerneenergie in der EG und in Drittlåndern; Forschungsmittel in der 
EG (CES — 1986). 
17. The Chernobyl Accident, CEA, Oktober 1986. 
18. A preliminary assessment of the radiologicai impact, National Radiologicai Protection Board, UK. 
19. Udbygning af fællesskabsforanstaltningerne til gennemførelse af EURATOM-traktatens kapitel III om 
sundhedsbeskyttelse (KOM, 20. august 1986). 
20. Beretning fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om ulykken på kernekraftværket i Tjernobyl 
og dens følger i Det Europæiske Fællesskab, oktober 1986 (KOM, 7. november 1986). 
21. Forslag til Rådets forordning (EØF) ...om betingelser for indførsel af landbrugsprodukter... og 
meddelelse fra Kommissionen til Rådet om et permanent system til fastsættelse af toleranceværdier for radioaktiv 
kontaminering af drikkevand og landbrugsprodukter efter en atomulykke (KOM, 23. januar 1987). 
22. Teknologiske problemer i forbindelse med nuklear sikkerhed — Rapport om gennemførelsen af Rådets 
resolution af 27. juli 1975 (KOM, 6. april 1987). 
BILAG II 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg 
Underudvalget »Tjernobyl« 
Noordwal (formand), Flum (ordfører), von der Decken (medordfører), Aparicio Bravo, Bazianas, Bleser, Boddy, 
Campbell (fra 17. april 1987), Ceballo Herrero, Delourme, Droulin, Fresi (til 17. april 1987), Heuser, Laca 
Martin, Low, de Normann, Pearson, Perrin-Pelletier, Proenca, Proumens, Romoli, Roseingrave, Rouzier, Serra 
Carraciolo, Spijkers, Strauss, Vercellino, Williams 
Eksperter 
H. W. Gabriel, diplomingeniør, Weinheim; Dott. Ing. Paolo Fornaciari, formand for Unipede, Post Chernobyl 
Group, Ente Nazionale per PEnergia Elettrica (ENEL); Ettore Masucci, Den Europæiske Faglige Samarbejds­
organisation; T. G. Potma, direktør for Institut for Energibesparelse 
BILAG III 
Resultatet af afstemningen om udtalelsen 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte for udtalelsen: 
Alexopoulos, Aparicio Bravo, Arena, Årets, Aspinall, Ataide, Bagliano, Beltrami, Black, Bleser, Boddy, Boisseree, 
Bredima, Briganti, Broicher, Campbell, Carroll, Cashman, Cavazzuti, Ceballo Herrero, Ceyrac, Clavel, Christie, 
Collas, Alves Conde, Corell Ayora, Coyle, van Dam, Dassis, von der Decken, Delhomenie, De Tavernier, Dodo, 
Donck, Dos Santos, Drilleaud, Droulin, Elstner, Etty, Eulen, Flum, Gardner, Geuenich, Giacomelli, Glesener, 
Gomes Martinez, Goris, Green, van Greunsven, Haas, Hagen, Hammond, Hancock, Houthuys, Horsken, 
Jaschick, Jenkins, Kazazis, Kenna, Kroger, Landaburu, Laur, Lojewski, Lopez de la Puerta, Low, Machado von 
Tschusi, Maddocks, Mainetti, Margalef Masia, Martin Almendro, Martin Castella, Masprone, Moreland, 
31. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 232/55 
Morselli Mourgues, Muhr, Muller, Murphy, Nielsen P., Nierhaus, Nieuwenhuize, Noordwal, de Normann, 
Pardon, Pearson, Pelletier, Petersen, Petropoulos, Poeton, Proen9a, Proumens, Quevedo Rojo, Riera Marsa, 
Robinson, Rolåo Groncalves, Roseingrave, Rouzier, Sai'u, Santillan Cabeza, Schmitz, Schnitker, Solari, Spiers, 
Spijkers, Springborg, Staedelin, Storie-Pugh, Tamlin, Termes Carrero, Tukker, Vassilaras, Wagner, Williams, 
Whitworth, Yverneau, Zufiaur Narvaiza. 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte imod udtalelsen: 
Lobo Brandao R. Cai, Drago, Orsi, Silva, Vallejo Calderon, Velasco Mancebo, Vercellino. 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte hverken for eller imod udtalelsen: 
Beretta, Calvet Chambon, Della Croce, Dunet, Frandi, Forjas, Laka Martin, Muniz Guardado, Salomone, 
Tixier. 
Udtalelse om forslag til Rådets forordning om import og eksport til og fra Fællesskabet af visse farlige 
kemikalier (l) 
(87/C 232/19) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 15. juli 1986 under henvisning til 
EØF-Traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det 
nævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for miljø-, sundheds- og forbrugerspørgsmål, 
som udpegede John A. de Normann til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 2. juni 1987. 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 247. plenarforsamling den 1. juli 1987 enstemmigt 
følgende udtalelse: 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. ØSU tillægger det stor betydning, at der føres 
kontrol med farlige kemikalier, der eksporteres til tredjelan­
de, og understreger, at det påhviler fællesskabslandene at 
informere og beskytte modtagerne af farlige kemikalier. 
1.2. Følgelig støtter ØSU principperne i og formålet med 
forslaget til Rådets forordning. 
1.3. ØSU henstiller til Rådet, at følgende kriterier tages i 
betragtning ved udarbejdelsen af en passende forordning: 
a) Modtagerlandet bør have adgang til lige så relevante 
oplysninger som fællesskabslandene for at undgå ukon­
trolleret og ureglementeret anvendelse. 
b) Fællesskabet bør støtte OECD's og UNEP's initiativer og 
opfordre medlemsstaterne til så hurtigt som muligt at 
tilslutte sig disse. Det vil være i alles interesse, at der som 
i1) EFT nr. C 177 af 17. 5. 1986, s. 5—8. udgangspunkt for en indsats på dette område benyttes en 
samordnet foranstaltning på grundlag af en fælles aftale 
mellem så mange lande som muligt. 
c) ØSU mener, at fællesskabsforanstaltninger, som har til 
formål at fremme samarbejdet, er i overensstemmelse 
med bestræbelserne på at fuldende det indre marked og på 
at gøre Fællesskabet til en virkelig økonomisk enhed. 
Fællesskabet vil herefter være i stand til mere effektivt at 
støtte OECD's og UNEP's initiativer. 
d) ØSU gør Rådet opmærksom på, at mange tredjelande 
selv er i stand til at træffe de nødvendige afgørelser i 
forbindelse med import. Disse lande vil dog gerne have 
oplysninger om situationen i Fællesskabet og vil sætte pris 
på at få faglig støtte i form af informationer. Rådet bør 
imidlertid sikre, at Kommissionens forslag ikke fremstår 
som alt for formynderisk. Dette gælder især i forbindelse 
med licitationsudbud fra tredjelandes regeringer. 
e) ØSU erkender, at der internationalt set er skarp konkur­
rence inden for kemisk industri og kemisk forarbejdnings­
industri. Det mener derfor, at der for det første er behov 
for en fælles procedure, som er obligatorisk for alle