A4-0053/96

Beslutning om styrkelse af det internationale monetaere samarbejde med henblik paa en bedre styring af valuta- og finansmarkederne

Europa-Parlamentet,

- der henviser til G7-landenes kommuniké fra moedet i Halifax (Nova Scotia) den 15.-17. juni 1995,

- der henviser til sin beslutning af 15. december 1993 om internationalt monetaert samarbejde i forbindelse med liberaliseringen af kapitalmarkederne ((EFT C 20 af 14.01.1994, s. 74.)),

- der henviser til sin beslutning af 22. september 1995 om finansielle afledte instrumenter: deres nuvaerende rolle paa kapitalmarkederne, deres fordele og risici ((EFT C 269 af 16.10.1995, s. 217.)),

- der henviser til forretningsordenens artikel 148,

- der henviser til betaenkning fra Udvalget om OEkonomi, Valutaspoergsmaal og Industripolitik (A4-0053/96),

A. der henviser til, at de vigtigste strukturelle aendringer i den internationale oekonomi efter Bretton Woods-systemets sammenbrud bl.a. har vaeret den hastige udvidelse og integration af de internationale finansmarkeder, fjernelsen af hindringerne for kapitalbevaegelser og overgangen fra en ordning med faste, men justerbare valutakurser til et blandet system, hvor landene frit kan vaelge valutakurssystem,

B. der konstaterer, at der er tendens til globalisering af finansmarkederne og kapitalen som foelge af dereguleringen af de indenlandske finansmarkeder, liberaliseringen af de internationale kapitalbevaegelser, de finansielle nyskabelser og den teknologiske udvikling inden for databehandling og telekommunikation,

C. der bemaerker, at liberaliseringen af kapitalbevaegelserne udvikler sig sideloebende med ordninger saasom Baker- og Bradyplanerne om tilbagefoersel af kapital til de lande, den er flygtet fra,

D. der erkender, at liberaliseringen af kapitalbevaegelserne medfoerer visse fordele for borgerne og oekonomien, da den oegede konkurrence goer finansieringssystemet mere effektivt,

E. der henviser til, at afledte finansielle instrumenter kan vaere en hjaelp for virksomhederne til at forvalte de finansielle risici mere effektivt, naar de anvendes korrekt, men ogsaa under visse omstaendigheder kan forstaerke disse risici ved at oege den selvforstaerkende tendens til ustabile forhold paa finansmarkederne,

F. der understreger, at tendensen til globalisering af finansmarkederne har reduceret regeringernes muligheder for at handle via de traditionelle oekonomiske politikker, at regeringerne derfor boer udtaenke nye samarbejdspolitikker og gaa sammen om paa globalt plan at genskabe den mulighed for bevidst at kontrollere den oekonomiske proces, som er gaaet tabt paa nationalt plan, samt paatvinge de kraefter, der er frigivet ved globaliseringen, en vis rationel orden,

G. der henviser til, at et globaliseret kapitalmarked, for saa vidt som det er velfungerende, har en disciplinerende virkning i og med, at det i hoejere grad faar regeringerne til at ivaerksaette oekonomiske politikker paa et sundt oekonomisk grundlag,

H. der bemaerker, at de lande, hvis oekonomiske politik fjerner sig fra det oekonomiske grundlag, ifoelge en ny OECD-undersoegelse paa lang sigt straffes af hoejere realrentesatser,

I. der foelgelig konstaterer, at lande med et stort budgetunderskud, et stort underskud paa betalingsbalancens loebende poster, eller med tradition for en hoej inflation i henhold til ovennaevnte undersoegelse maa affinde sig med hoejere realrentesatser,

J. der henviser til, at hvis det globale kapitalmarked straffer de regeringer, som slaekker paa deres oekonomiske politik ved at tilbyde hoejere rentesatser, saa vil disse regeringer vaere mere tilboejelige til at foere en politik i overensstemmelse med deres oekonomiske grundlag,

K. der erkender, at den disciplin, der udgaar fra det globale marked, ikke betyder, at det altid fungerer rigtigt, eftersom det kan udoeve sin disciplinerende virkning uregelmaessigt og med overdrevne reaktioner paa kort sigt med alvorlige oekonomiske og sociale konsekvenser til foelge, som kan blive langsigtede og udvikle sig til permanente fordrejninger,

L. der derfor henviser til, at regeringernes opgave boer bestaa i at foere oekonomiske politikker, hvormed man undgaar destabiliserende markedsreaktioner og kan sikre, at markederne orienteres bedre, saa de i hoejere grad kan spille deres disciplinerende rolle,

M. der er sig bevidst, at maalet for regeringernes handlinger boer vaere at udnytte det globale kapitalmarkeds effektivitet saa godt som muligt i forbindelse med en sund oekonomisk politik, hvilket paa lang sigt ville vaere til gavn for virksomhederne, arbejdstagerne, sparerne og pensionisterne,

N. der henviser til, at D-marken har karakter af »tilflugtsvaluta«, og at kapitalen paa grund af den i oejeblikket svage dollar anbringes i den tyske valuta, saaledes at denne opskrives til skade for de svageste valutaer,

O. der henviser til, at dollaren i oejeblikket udgoer 60% af verdens valutareserver og tegner sig for omkring halvdelen af den samlede private finanskapital, og at disse tal ikke modsvarer betydningen af USA's oekonomi, som kun tegner sig for 20% af den samlede produktion og 14% af verdenshandelen,

hvad angaar det oekonomiske politiske samarbejde

1. understreger, at myndighederne i de tre vigtigste industrilande (USA, Japan og Tyskland) under henvisning til ovenstaaende boer undgaa de skadelige inflatoriske og deflatoriske bevaegelser, naa frem til mere baeredygtige forhold paa det finanspolitiske omraade og med hensyn til betalingsbalancen, samt gennemfoere hensigtsmaessige strukturreformer;

2. opfordrer derfor til oekonomipolitisk samarbejde og koordinering som del af en aftalt lovgivningspolitik, som reagerer paa udfordringen fra de globaliserede markeder og stoetter et internationalt oekonomisk raad i stil med FN's Sikkerhedsraad, som kunne skabe de noedvendige betingelser for forbedret monetaert samarbejde;

3. konkluderer, at formaalet med det internationale monetaere og finansielle samarbejde er den praktiske gennemfoerelse af monetaere politikker og finanspolitikker, som paa lang sigt foerer til lavere rentesatser og en baeredygtig oekonomiske vaekst, da de er stimuleret af globaliseringen af kapitalmarkedet;

hvad angaar valutakurssamarbejdet

4. konstaterer, at erfaringen viser, at den samordning fra sag til sag af foranstaltninger vedroerende den oekonomiske politik, der foregaar mellem de tre vigtigste oekonomier (USA, Japan og Den Europaeiske Union), er politisk uigennemfoerlig uden en institutionel ramme, fordi regeringerne er utilboejelige til at underordne de nationale oekonomiske politikker under et internationalt maal;

5. understreger, at et system med flydende valutakurser kan foere til en mellem- eller langsigtet over- og undervurdering af valutakurserne, hvilket igen kan medfoere reel oekonomisk skade, og at denne fordrejning kan opstaa, naar valutakursen i en laengere periode fjerner sig fra et niveau, som stemmer overens med det oekonomiske grundlag, eller naar valutakursen afspejler uhensigtsmaessige eller uholdbare politikker;

6. mener, at i tilfaelde af langvarige over- og undervurderinger af de vigtigste valutaer boer valutakurserne vaere et vigtigt maal for den internationale politiske samordning, selv om formaalet med denne samordning ikke vil vaere at indsnaevre valutakurserne inden for bestemte udsvingsmargener;

7. fastholder, at i de tilfaelde hvor en langvarig over- og undervurdering af valutakursen skyldes, at regeringerne foerer uhensigtsmaessige og uholdbare politikker, kan det pres, der udoeves gennem den internationale samordning, bidrage til at orientere de nationale politikker i den rigtige retning;

8. mener, at offentlig intervention som instrument til regulering af valutamarkedet kun vil vaere af begraenset virkning, naar det oekonomiske grundlag ikke er sundt;

9. foreslaar, at det nuvaerende internationale monetaere system baseret paa en dominerende dollar boer udvikles i retning af et system, hvor andre valutaer, herunder den europaeiske faelles valuta, boer spille en vigtigere rolle i det internationale monetaere samarbejde;

10. opfordrer Kommissionen til at udarbejde en hvidbog om

- EU's rolle i IMF og Verdensbanken efter starten paa tredje fase af OEMU,

- den finansielle stoettemekanisme, der er noedvendig til indfoerelse af en ordning for reducering af valutakursudsvingene mellem Euro, USD og Yen inden for IMF til det mindst mulige;

hvad angaar samarbejdet med hensyn til udlandsgaeld

11. anmoder de internationale finansinstitutioner, der driver udlaansvirksomhed, om at vedtage hensigtsmaessige foranstaltninger til at lette adgangen til de internationale private kapitalmarkeder for udviklingslandene, landene med overgangsoekonomier og de fattigste lande, for dermed at styrke deres finansielle trovaerdighed; gaeldssanering og laan paa favorable vilkaar til debitorlande i den tredje verden i det omfang, deres indkomstniveau og manglende betalingsevne berettiger til, boer indgaa i saadanne foranstaltninger;

hvad angaar rammen for det institutionelle samarbejde

12. stoetter G7-landenes opfattelse, at den bedste maade at sikre stabile valutakurser paa er at foere en monetaer og skatte- og afgiftsmaessig politik i overensstemmelse med det oekonomiske grundlag og samarbejde paa valutamarkederne gennem oeget tilsyn og samordnede reaktioner;

13. er ligeledes som G7-landene af den opfattelse, at forebyggelse af finansielle kriser boer vaere et grundliggende maal, og at alene fungerende, fremtidsorienterede analyser kan bidrage til at forbedre indikatorerne for tidlig varsling og dermed den internationale handleevne under kriser;

14. anmoder om, at dette system kommer til at omfatte et oeget og mere effektivt tilsyn med de nationale oekonomiske politikker og udviklingen paa finansmarkederne og en bedre formidling af disse oplysninger til markedsdeltagerne;

15. opfordrer IMF til to gange om aaret at aflaegge rapport om udviklingen paa valuta- og finansmarkederne samt paapege de eventuelle omraader af den oekonomiske politik i de tre vigtigste industrilande, hvor koordineringen er mangelfuld, samt hvor saadanne fejl giver anledning til uoenskede trends paa valuta- og finansmarkederne;

16. er dog af den opfattelse, at der er sat en snaever ramme for G7- samarbejdet, fordi det ikke tillader tilsyn med politikken i de nye industrilande, hvis betydning i verdensoekonomien er voksende, og heller ikke med overgangsoekonomierne eller de fattigste lande;

17. mener derfor, at det multilaterale tilsyn boer ske inden for rammerne af IMF, og at hovedmaalet hermed boer vaere en forbedring af det internationale monetaere system ved hjaelp af bedre oekonomiske politikker og en bedre international koordinering heraf,

18. er enig i konklusionerne fra FN-rapporten »A call to action« fra 1994 af Ingvar Carlsson og Schridath Ramphal om behovet for en international skat paa valutatransaktioner; anmoder derfor Den Europaeiske Union om i FN at tage initiativ til at fremskynde gennemfoerelsen af en global minimumsskat paa valutatransaktioner;

19. stoetter de reformer, der blev aftalt under G7-landenes topmoede i Halifax og navnlig henstillingerne om:

a) at fordoble IMF's generelle laanearrangement for at oege de disponible midler til at forhindre kriser à la Mexico,

b) at udvikle konkrete standarder og sikkerhedsbestemmelser vedroerende et mere effektivt styringssamarbejde med henblik paa at undgaa et nyt sammenbrud à la Barings Bank,

c) at reformere de multilaterale udviklingsbanker for at demonstrere et klart engagement med hensyn til fattigdomsbekaempelse,

d) at IMF regelmaessigt offentliggoer oekonomiske og finansielle noegletal udarbejdet paa grundlag af faste basisoplysninger;

opfordrer Kommissionen til at holde Parlamentet loebende orienteret om gennemfoerelsen af de afgoerelser, der blev truffet paa Halifax-topmoedet;

20. opfordrer Kommissionen til at tage skridt til at styrke tilsynsbestemmelserne vedroerende markederne for finansielle afledte instrumenter i overensstemmelse med de retningslinjer, der blev foreslaaet i Parlamentets beslutning af 22. september 1995 om finansielle afledte instrumenter, deres nuvaerende rolle paa kapitalmarkederne, deres fordele og risici;

21. anmoder Kommissionen om at undersoege mulighederne for at indfoere en skat paa internationale kapitaloverfoersler i spekulationsoejemed samt handel med derivater (Tobin-skat) med henblik paa at opbloede de negative konsekvenser af den stadig voksende internationale spekulation;

22. mener, at centralbankernes samarbejde boer ske inden for rammerne af Den Internationale Betalingsbank, med Basel-komitéen for Banktilsyn som eksempel, idet denne komités henstillinger er blevet vedtaget af lande saavel inden for som uden for G10;

23. mener, at Den Europaeiske Union, saerlig gennem Kommissionen og den kommende Europaeiske Centralbank, boer vaere kvalificeret medlem af alle de naevnte internationale institutioner og boer deltage i udarbejdelsen af forslag og i selve beslutningstagningen;

* * *

24. paalaegger sin formand at sende denne beslutning til Raadet, Kommissionen og Det Europaeiske Monetaere Institut.