EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 22.7.2014 COM(2014) 464 final GRØNBOG Sikkerhed i forbindelse med turistindkvarteringsfaciliteter



GRØNBOG Sikkerhed i forbindelse med turistindkvarteringsfaciliteter

Indholdsfortegnelse 1. Indledning 2. Anvendelsesområde 3. Mål 4. Spørgsmål 4.1. Eksisterende instrumenter 4.1.1. På nationalt plan 4.1.2. På europæisk plan 4.1.3. Overvågning og håndhævelse 4.2. Sammenhængen mellem de nationale strategier 4.3. Virkningen af den eksisterende lovgivningssituation for det indre marked 4.4. Tværgående aspekter 4.4.1. Små og mellemstore virksomheder 4.4.2. Adgangsforhold og sårbare forbrugere 4.4.3. Data om personskader og ulykker 4.4.4. Standarder

4.4.5. Kvalifikationer og uddannelse 4.5. Det mest hensigtsmæssige niveau og de mest hensigtsmæssige instrumenter til tackling af sikkerhed 4.5.1. Niveau 4.5.2. Alternative instrumenter 4.6. Afsluttende spørgsmål 5. Afsluttende bemærkninger



1.Indledning Europa er verdens førende turistmål. I 2013 ankom over 560 mio. internationale rejsende til Europa, et resultat, der overgik de rigtig gode tal fra 2012. Væksten var særlig stor i Syd- og Centraleuropa . Vores kontinent er også europæernes foretrukne turistmål. I 2013 holdt næsten 40 % af europæerne deres ferie i EU, 5 % mere end i 2012. Ifølge den seneste Eurobarometerundersøgelse føler turister i Europa sig trygge og meget tilfredse. Respondenterne gav udtryk for stor tilfredshed med de fleste aspekter af deres ferie i 2013, navnlig med sikkerheden (95 %) og kvaliteten (95 %) af deres indkvartering. For at opretholde og styrke Europas førende rolle inden for turisme på verdensplan vedtog Kommissionen i 2010 en meddelelse om en samlet strategi for forbedring af turistindustriens konkurrenceevne. Sikkerhed i forbindelse med turistindkvarteringsfaciliteter er et af indsatsområderne i denne meddelelse. Passende og effektive sikkerhedsniveauer kan således forbedre forbrugertilliden og øge væksten ved at skabe et gunstigt klima for virksomhederne og for samarbejde mellem medlemsstaterne og muliggøre en mere konkurrencedygtig turistindustri. I 2013 nåede antallet af overnatninger i turistindkvarteringsfaciliteter i EU28 op på 2,6 mia. . Endvidere steg antallet af ikkehjemmehørendes (dvs. gæster fra andre lande) overnatninger i turistindkvarteringsvirksomheder med 4,8 % i EU28 mellem 2012 og 2013 og nåede op på 45 % af det samlede antal overnatninger i 2013. Antal overnatninger i turistindkvarteringsvirksomheder i EU28 Samlet antal overnatninger Ikkehjemmehørendes overnatninger Hjemmehørendes overnatninger I nogle lande såsom Malta, Cypern eller Kroatien afhænger turistindkvarteringsfaciliteternes belægning næsten udelukkende af ikkehjemmehørende (henholdsvis 96 %, 93 % and 92 %), mens situationen i andre lande såsom Rumænien (18 %), Polen eller Tyskland (en belægningsgrad for ikkehjemmehørende på 20 % i begge lande) er præcist omvendt.

Turisters bekymringer over sikkerheden er blevet fulgt regelmæssigt hvert år siden 2008 gennem Eurobarometerundersøgelser, også med vægt på hotelsikkerhed og brandsikkerhed. De årlige undersøgelser bekræftede konsekvent, at sikkerhed aldrig giver europæiske turister anledning til bekymring (mellem 0 % og 1 % af svarene). Der kan dog lejlighedsvis opstå ulykker, der berører de pågældende operatører direkte, men som også berører det relevante rejsemåls omdømme indirekte med yderligere negative følger for andre operatører. Selv om turistindkvarteringsfaciliteters sikkerhed henhører under medlemsstaternes kompetence, bør man på grund af tilstedeværelsen af en sådan stærk grænseoverskridende dimension gøre sig overvejelser om disse faciliteters kvalitets- og sikkerhedsniveauer i alle medlemsstater. Dette kombineret med indikatorerne i Kommissionens beretning fra 2003 om forbrugernes sikkerhed i forbindelse med udbud af tjenesteydelser , hvori det blev anbefalet at forbedre videnbasen om risiko- og ulykkesdata og systematisk overvåge medlemsstaternes politikker og foranstaltninger, har i de seneste år fået Kommissionen til at overveje spørgsmålet om turistindkvarteringsfaciliteters sikkerhed på europæisk plan både ved at indlede en dialog med de relevante interessenter og ved at gennemføre foranstaltninger med henblik på at styrke den eksisterende videnbase. En række undersøgelser og workshopper om metoder til indsamling af data om ulykker og personskader i forbindelse med faciliteter har givet dyb indsigt i dette spørgsmål (se afsnit 2.1 i bilag 1). Kommissionen har støttet og fremmet debatter om selvregulerende initiativer fra hotel- og restaurationsbranchens side samt om synet på den bedste vej frem (se afsnit 2.2 i bilag 1). Der er for nylig gjort forsøg på at afdække sikkerhedsrisici og sammenligne relevante data i turistindkvarteringssektoren, som uvægerligt har vist, hvor vanskelig opgaven er, på grund af flere forskellige faktorer såsom de mange forskellige typer af hoteller i sektoren eller omdømmemæssige spørgsmål . Selv om visse retlige krav til brandsikkerhed i forbindelse med turistindkvartering stammer fra direktivet om byggevarer og EU-lovgivningen om arbejdssikkerhed, findes der ingen specifik horisontal lovgivning på EU-plan, og der findes ingen standardiseret tilgang til turistindkvarteringsfaciliteters sikkerhed på nationalt plan, sådan som det fremgår af en nylig høring af medlemsstaterne om den eksisterende lovgivningsmæssige og ikkelovgivningsmæssige ramme for sikkerhed i forbindelse med turistindkvartering blandt andre sektorer. Sikkerhed i forbindelse med turistindkvartering – og i hotel- og restaurationsbranchen generelt – er også et vigtigt led i sundheden og sikkerheden på arbejdspladsen . Endvidere findes der en meget omfattende sektorlovning om bygningsmiljøer, elevatorer og andre produkter, som anvendes i byggesektoren. Den omstændighed, at der findes forskellige tilgange til sikkerhedsbestemmelser, er ikke et problem i sig selv, så længe den europæiske forbruger, der benytter denne form for tjenesteydelse i EU, er tilstrækkeligt beskyttet uanset vedkommendes valg af rejsemål. Når forbrugerne køber turistindkvarteringstjenester, forventer de ikke at skulle bekymre sig over deres egen sikkerhed uanset deres valg af indkvartering eller bestemmelsessted i EU. I den forbindelse og ud fra den grundlæggende antagelse, at de europæiske forbrugere har ret til passende sikkerhedsniveauer, som gennemføres og håndhæves effektivt, uanset hvor de tager hen i EU, er følgende spørgsmål relevante: 1/ Hvordan reguleres og overvåges forbrugersikkerheden i forbindelse med turistindkvartering i medlemsstaterne? 2/ Er leverandører af turistindkvarteringstjenester, der opererer på tværs af grænserne, underlagt krav, som i tilstrækkelig grad sikrer forbrugernes beskyttelse, og for hvem grænseoverskridende virksomhed ikke indebærer, at de slipper uden om sådanne krav på grund af kritiske mangler? 3/ Har forskellene mellem de nationale systemer og mellem de kontrol- og håndhævelsesmetoder, der anvendes i hele EU, betydelig indvirkning på udbuddet af indkvarteringsfaciliteter på tværs af grænserne? 4/ Tages der effektivt hensyn til visse tværgående aspekter såsom virkningen af regelsættet for SMV'er og sårbare forbrugere eller den måde, hvorpå spørgsmål om adgangsforhold eller anvendelsen af standarder for sådanne tjenesteydelser på nuværende tidspunkt er integreret i den eksisterende lovgivningsramme? 5/ Er de niveauer, der på nuværende tidspunkt gælder for sikkerhed i forbindelse med turistindkvartering, de mest hensigtsmæssige, og er der indført de mest hensigtsmæssige typer af instrumenter? Det er en kendsgerning, at eksistensen af forskellige metoder til regulering af sikkerheden gør det vanskeligere at foretage en sammenligning af den sikkerhedsbeskyttelse, som europæiske borgere, der benytter turistindkvarteringsfaciliteter i EU, nyder. Som svar på det første spørgsmål vedrørende den eksisterende lovgivningsramme i EU og i overensstemmelse med den nyeste viden, som Kommissionens tjenestegrene råder over, synes der at være væsentlige forskelle mellem de nationale lovgivninger. Resultaterne af en undersøgelse, der blev udført i 2013, har vist, at 16 ud af 24 responderende medlemsstater har en specifik sektorlovgivning om turistindkvarteringsfaciliteter. Der synes også at være væsentlige forskelle mellem omfanget og indholdet af den nationale sektorlovgivning. Til eksempel kan nævnes, at mens lovgivningen i de fleste af disse 16 medlemsstater omfatter krav vedrørende disse bygningers stand eller tjenesteudbyderens kvalifikationer, kræver kun otte medlemsstater, at der skal oprettes kompetente myndigheder med henblik på overvågning og indgreb, og kun i fem medlemsstater findes der krav om kortlægning og vurdering af risici. Ud over den eksisterende lovgivningsramme i medlemsstaterne er et andet spørgsmål, som skal tages i betragtning, hvorvidt og hvordan en sådan ramme håndhæves og kontrolleres. Denne grønbog har også til formål at give bedre indsigt i dette aspekt. I forbindelse med det andet spørgsmål har denne grønbog til formål at undersøge, om eksistensen af forskellige krav i medlemsstaterne kan give anledning til mangler i sikkerhedsniveauerne, navnlig når tjenesteudbydere opererer på tværs af grænserne og eventuelt ikke er tilstrækkeligt dækket af den eksisterende lovgivning i en medlemsstat.

Med hensyn til det tredje spørgsmål vedrørende leveringen af tjenesteydelsen har grønbogen til formål at skabe sikkerhed for, om disse forskelle mellem de nationale systemer påvirker de ensartede vilkår i en sektor, der er af afgørende betydning for EU's økonomiske velfærd og dets image som et attraktivt turistmål, navnlig for visse kategorier af tjenesteudbydere, der opererer på tværs af grænserne. I den forbindelse tages der også hensyn til instrumenter og praksis, som er udviklet af branchen . Med hensyn til det fjerde spørgsmål er det klart, at virkningen for alle involverede parter skal overvejes nøje af hensyn til en korrekt balance mellem behov og løsninger. Sårbare forbrugere, forbrugere med særlige adgangsbehov, mindre virksomheder eller store hoteller kan se dette spørgsmål fra forskellige synsvinkler, og derfor skal der tages hensyn til forskellige betragtninger. I denne sammenhæng vil en diskussion om fordelene ved at benytte standardisering i forbindelse med turistindkvarteringsfaciliteter på EU-plan også være relevant. Endelig med hensyn til det femte spørgsmål står det tilbage at fastslå, på hvilket niveau det er bedst at tackle sikkerheden på dette område til gavn for såvel forbrugere som virksomheder. Der er ikke ret mange kvantitative målinger til rådighed med henblik på at vurdere ovennævnte spørgsmål bl.a. på grund af den fragmenterede tilgang til indsamling af data om ulykker og personskader i forbindelse med turistindkvarteringsfaciliteter på EU-plan (se afsnit 2.1 i bilag 1). I mangel af sådanne kvantificerede data søger denne grønbog at samle så megen dokumentation som muligt. 2.Anvendelsesområde Ifølge NACE, den statistiske klassifikation af økonomiske aktiviteter i Den Europæiske Union, er turistindkvarteringsvirksomheder, der mod betaling stiller indkvarteringsfaciliteter til kortvarige ophold til rådighed, klassificeret som følger: (1) Hoteller og lignende overnatningsfaciliteter hoteller (og lignende faciliteter, der f.eks. driver virksomhed under navnet "bed & breakfast") resorthoteller hoteller med suiter/lejligheder moteller. Denne klasse omfatter ikke boliger eller møblerede eller umøblerede lejligheder til mere permanent brug, typisk på måneds- eller årsbasis. (2) Ferieboliger og lignende indkvarteringsfaciliteter til kortvarige ophold feriecentre for børn og andre ferieboliger gæstelejligheder og bungalows feriehuse og hytter uden rengøring vandrerhjem og bjerghytter. Denne klasse omfatter ikke boliger eller møblerede eller umøblerede lejligheder til mere permanent brug, typisk på måneds- eller årsbasis. (3) Campingpladser indkvartering på campingpladser, rekreative lejrpladser og lejrpladser til lystfiskere og jægere til kortvarigt ophold

pladser og faciliteter til fritidskøretøjer shelters eller bivuakfaciliteter til telte og/eller soveposer. Denne høring fokuserer på turistindkvarteringsfaciliteter i sammenhæng med definitionerne i ovenstående klassificering. Sådanne faciliteter benyttes af forbrugere lejlighedsvist og ofte i udlandet, hvor de ikke er så fortrolige med miljøet, kulturen, traditionerne, sproget og retssystemet. Debatten om sikkerhed i forbindelse med turistindkvartering har hidtil primært drejet sig om fire sikkerhedsspørgsmål. Selv om hotelbrande således kun tegner sig for en meget lille procentdel af brandrelaterede dødsfald, kan ulykker potentielt have omfattende følger. Forskellige interessenter anfører dog, at sikkerhed i forbindelse med turistindkvartering ikke udelukkende drejer sig om brandsikkerhed. Andre sikkerhedsaspekter omfatter bygningernes stand (rekreative faciliteter, altaner, soveværelser, badeværelser, gange, glasdøre osv.) eller risici i relation til kulilteudslip (f.eks. på grund af forkert brug af eller fejl i varmesystemerne i turistindkvarteringsfaciliteter), der nogle gange er skyld i et større antal personskader, sygdomme eller dødsfald. Eksempel: Kulilte i turistindkvarteringsfaciliteter I 2006 døde to britiske børn af kulilteforgiftning, mens de var på ferie på et hotel på Korfu i Grækenland. En trækkanal, der skulle tilføre ilt og fjerne kulilte, var ikke blevet monteret og lå på gulvet sammen med et stykke klippe, der tilstoppede kedlen. En termostat, der skulle slå kedlen fra, hvis den begyndte at udsende giftige dampe, var ikke blevet sluttet til. Der var sluppet kulilte ud af kedelrummet og ind i bungalowen gennem huller, som var blevet boret igennem væggen til opholdsstuen til et airconditionsystem og ikke fyldt ud. Der udviklede sig et dødeligt kulilteniveau inde i bungalowen på et minut. 3.Mål Formålet med dette dokument er at iværksætte en offentlig høring om sikkerheden i forbindelse med turistindkvartering. Målet er at indsamle oplysninger fra alle relevante parter, som er involveret i spørgsmålet om turistindkvarteringsfaciliteter, med henblik på at evaluere, om de problemer, der er skitseret ovenfor, tackles tilstrækkeligt og effektivt, og om der er dokumentation for nye risici, og om de eksisterende værktøjer er fyldestgørende. I dette dokument rejses endvidere spørgsmålet, på hvilket niveau det er mest effektivt at gribe ind for at yde et nyttigt bidrag til effektive sikkerhedsniveauer for forbrugerne. Formålet med dokumentet er også at bidrage til at kvantificere disse spørgsmål. Idet man også må holde sig for øje, at Kommissionen sigter mod at forbedre turistindustriens konkurrenceevne ved at skabe et gunstigt klima for virksomhederne og for samarbejde mellem medlemsstaterne, og at europæisk turismes bæredygtighed afhænger af kvaliteten af turistoplevelsen og hermed også sikkerheden, er sigtet med dette dokument at kortlægge mulighederne for yderligere tillidsopbygning for såvel virksomheder som forbrugere. 4.Spørgsmål Nedenstående spørgsmål har til formål at evaluerede de fem grundlæggende aspekter, der tidligere er blevet indkredset i dette dokument, nemlig hvorvidt de eksisterende instrumenter og deres gennemførelse er passende og tilstrækkelige (1) ved at måle arten og omfanget af sikkerhedsrisiciene og deres forbindelse med fejl eller mangler (2) i den nuværende lovgivningsramme, og hvorvidt de har indflydelse på leveringen af sådanne tjenesteydelser på tværs af grænserne (3) samt på SMV'er og sårbare forbrugere (4), med henblik på at sondre klart mellem, hvilke mål der bedst kan nås på hvilket plan (5). Bilag 1 giver en detaljeret beskrivelse af den nuværende viden om de aspekter, der er skitseret i det tidligere afsnit, og er tænkt som referencemateriale, når nedenstående spørgsmål skal tages op. 4.1.Eksisterende instrumenter Forbrugernes sikkerhed i forbindelse med benyttelse af turistindkvarteringsfaciliteter bør først og fremmest evalueres på grundlag af det eksisterende regelsæt på EU-plan og gennemførelsen heraf. 4.1.1.På nationalt plan S1 – Kan De henvise til sikkerhedsbestemmelser i forbindelse med turistindkvartering på nationalt plan i et bestemt land eller i bestemte lande? S 2 – Mener De, at de eksisterende regler på nationalt plan tackler risiciene på fyldestgørende vis og derfor effektivt sikrer forbrugernes beskyttelse? Anfør venligst Deres grunde samt eventuelt belæg for Deres holdning.

4.1.2.På europæisk plan Rådets henstilling 86/666/EØF om brandsikring af eksisterende hoteller er det eneste EU-instrument om sikkerhed i forbindelse med turistindkvartering. Kommissionen har for nylig taget initiativer til at vurdere, om den gældende henstilling bør revideres og ajourføres med henblik på at sikre det højest mulige sikkerhedsniveau i hoteller på EU-plan. S 3 – Er den gældende henstilling 86/666/EØF tilstrækkelig til at overholde sikkerhedskravene vedrørende turistindkvarteringsfaciliteter? S 4 – Hvis De har dokumentation for det modsatte, på hvilke områder er der så behov for forbedring? 4.1.3.Overvågning og håndhævelse Det er relevant at vide, om lovgivningen om sikkerhed i forbindelse med turistindkvartering i medlemsstaterne omfatter krav til markedsovervågning. Sådanne krav vedrører forpligtelser med hensyn til: oprettelse af myndigheder med ansvar for overvågning af sikkerheden i forbindelse med tjenesteydelsen og med beføjelser til at træffe passende foranstaltninger procedurer for udveksling af oplysninger om udvikling af politikker og regler administrativt samarbejde mellem myndighederne systematisk indsamling og vurdering af data om risici i forbindelse med tjenesteydelser udvikling af håndhævelsesindikatorer for overvågning af overholdelsen. S 5 – Hvordan håndhæves de gældende regler (af hvem, hvornår, hvor ofte osv.)? S 6 – Hvordan vurderer De effektiviteten af de eksisterende markedsovervågningsmekanismer? S 7 – Hvad er Deres syn på de vigtigste spørgsmål i relation til håndhævelsen af den eksisterende lovgivning? Hvordan kunne gennemførelsen af de eksisterende instrumenter forbedres? S 8 – Hvilke områder kunne efter Deres opfattelse have størst gavn af mere samarbejde mellem medlemsstaterne med hensyn til sikkerhed i forbindelse med turistindkvartering? Hvad ville de vigtigste udfordringer være? 4.2.Sammenhængen mellem de nationale strategier Ethvert forsøg på at afdække potentielle mangler i sikkerhedsreglerne for turistindkvartering, der kunne berøre forbrugerne i hele EU, skal gøres ud fra, hvor effektivt omfanget og indholdet af de eksisterende instrumenter er. Det faktiske sikkerhedsniveau for en tjenesteydelse bestemmes af de samlede virkninger af følgende hovedkomponenter: sikkerheden af de faciliteter, strukturer og det udstyr, der anvendes til at levere tjenesteydelsen sikkerhedsstyring (herunder risikovurdering med henblik på at evaluere omfanget af risikoen og træffe passende sikkerhedsforanstaltninger i overensstemmelse hermed)

tjenesteudbyderens kvalifikationer uddannelse af personalet adgang til og kvaliteten af oplysningerne om sikkerhedsaspekter ved den tjenesteydelse, der leveres til brugerne/forbrugerne adgang til evakueringsplaner, beredskabsprocedurer og udstyr til reduktion af skaden i tilfælde af ulykker underretning af myndighederne om risici og ulykker. Navnlig med hensyn til turistindkvarteringsfaciliteter skal opmærksomheden især rettes mod : en konsekvent definition af turistindkvarteringsfaciliteter (type, alder, størrelse, højde osv.) aspekter vedrørende adgangsforhold særlige krav vedrørende sårbare forbrugere brandrelaterede risici risici i relation til kulilte (CO). S 9 – Hvordan er turistindkvartering defineret i Deres nationale relevante lovgivning? S 10 – Er de definitioner af turistindkvarteringsfaciliteternes type, størrelse, højde og alder, som findes i den eksisterende lovgivning, fyldestgørende? S 11 – Findes ovennævnte krav i den eksisterende nationale lovgivning? S 12 – Ville det være hensigtsmæssigt at overveje krav til sikkerhedsspørgsmål i relation til CO (kulilte)? Anfør venligst fordelene for såvel forbrugere som virksomheder. S 13 – Indgår risikostyring i den relevante nationale lovgivning? S 14 – Er det sandsynligt, at forskellen mellem de eksisterende lovgivningsrammer vil berøre turisternes sikkerhed? Er denne virkning snarere knyttet til håndhævelsen af en sådan ramme? Kunne De give nogle konkrete eksempler? 4.3.Virkningen af den eksisterende lovgivningssituation for det indre marked Formålet med dette dokument er at vurdere effektiviteten af de eksisterende instrumenter for beskyttelsen af de europæiske forbrugere. Virkningen af en sådan ramme for det indre marked bør dog også bestemmes med henblik på at evaluere en eventuel fordrejning af markedet på grund af forskellige regler.

S 15 – Berører forskellene mellem regelsættene i EU-medlemsstaterne turistvirksomhederne, navnlig når de opererer på tværs af grænserne? Er denne virkning snarere knyttet til håndhævelsen af de eksisterende lovgivningsrammer? Kan De give nogle konkrete eksempler? 4.4.Tværgående aspekter 4.4.1.Små og mellemstore virksomheder Små turistvirksomheder eller mikroturistvirksomheder spiller en afgørende rolle for europæisk turisme. 90 % af turistvirksomhederne (herunder indkvarteringsvirksomheder) i Europa er SMV'er og mikrovirksomheder. I overensstemmelse med "Tænk småt først"-princippet går den generelle politik helt eller delvist ud på om muligt at fritage mikrovirksomheder og små virksomheder fra administrative byrder . Selv om det reelt kan være dyrere og mere tidskrævende for mindre virksomheder end for store at overholde sikkerhedskrav, er det nødvendigt at finde den rette balance mellem nødvendigheden af bedre regulering og forbrugernes sikkerhed. S 16 – Angiv venligst de aktuelle administrative byrder for turistvirksomheder i forbindelse med overholdelsen af de eksisterende sikkerhedsbestemmelser. S 17 – Angiv venligst, hvilke aspekter der er mest byrdefulde/bekostelige for turistvirksomhederne i forbindelse med overholdelsen af den nationale lovgivning om sikkerhed. S 18 – Hvad er de største bekymringer for små turistindkvarteringsvirksomheder i forbindelse med overholdelsen af de eksisterende sikkerhedsregler? 4.4.2.Adgangsforhold og sårbare forbrugere En aldrende befolkning indebærer udfordringer og muligheder for turistindkvarteringssektoren både vækstmæssigt og sikkerhedsmæssigt. Ifølge prognoser forventes antallet af personer over 65 at udgøre 20 % af befolkningen i 2020 . Denne befolkningsgruppe, der består af personer, som både har købekraft og fritid, repræsenterer et betydeligt markedspotentiale. For at dette potentiale kan udnyttes, bør der træffes nogle vigtige foranstaltninger vedrørende aspekter i relation til sikkerhed og adgangsforhold. Der skal også vurderes særlige sikkerhedsforanstaltninger for visse kategorier af sårbare forbrugere på grund af mulige adgangsbehov. Ifølge nogle undersøgelser er det potentielle marked for tilgængelig turisme blevet anslået til ca. 127 mio. personer. Dette tal tager hensyn til rejsende med særlige adgangsbehov (langvarig/permanent fysisk svækkelse, midlertidig svækkelse, ældre, ledsagere eller plejepersonale eller familier med mindre børn). Brandsikkerhedsforanstaltninger samt evakuerings- eller beredskabsplaner i turistindkvarteringsfaciliteter, der tilbydes forbrugerne, skal tage hensyn til de særlige behov hos handicappede og bevægelseshæmmede. Af andre grunde, men stadig i gruppen af sårbare forbrugere, kræver sikkerhedsforanstaltninger for personer under 15 særlig opmærksomhed. S 19 – Hvordan kan der bedst sikres overensstemmelse mellem sikkerhedsforanstaltninger og -regler på den ene side og krav om adgangsforhold på den anden side, som er relevante for handicappede og ældre? S 20 – Hvilke aspekter vedrørende sikkerhed i turistindkvarteringsfaciliteter for den aldrende befolkning bør efter Deres mening overvejes ud over spørgsmål om adgangsforhold? S 21 – Hvilke aspekter vedrørende sikkerhed i turistindkvarteringsfaciliteter for handicappede bør efter Deres mening overvejes ud over spørgsmål om adgangsforhold? S 22 – Hvilke aspekter vedrørende sikkerhed i turistindkvarteringsfaciliteter for personer under 15 bør efter Deres mening overvejes? 4.4.3.Data om personskader og ulykker

Der mangler faktuelle oplysninger om sikkerhedssituationen i turistindkvarteringssektoren i EU. Dette gælder for alle europæiske lande, og når der foreligger data, er kilderne ikke harmoniseret og samlet med henblik på overvågning i medlemsstaterne, hvilket gør det meget vanskeligt at give et systematisk overblik over personskader og ulykker, som er knyttet til turistindkvarteringsfaciliteter. Selv i de lande, hvor der er data til rådighed fra forskellige kilder såsom brandvæsener, forsikringsselskaber, akutafdelinger på hospitaler, gør registreringerne det ikke muligt at opnå omfattende og sammenlignelige data. I forbindelse med særlige undersøgelser om indsamling af data om ulykker og personskader i forbindelse med turistindkvarteringsfaciliteter nævnes det konsekvent, at det er vanskeligt at fremskaffe data på EU-plan (se afsnit 2.1 i bilag 1). S 23 – Har De data eller kvantitativ dokumentation om personskader og ulykker, der tyder på sikkerhedsproblemer i turistindkvarteringsfaciliteter? De bedes i bekræftende fald fremlægge sådanne data eller sådan dokumentation. S 24 – Hvad er efter Deres opfattelse de største udfordringer i forbindelse med indsamling af sådanne data, og hvordan kan de bedst tackles? S 25 – I hvilket omfang kan modvilje mod at stille data om ulykker og personskader til rådighed på grund af mulige omdømmemæssige ulemper efter Deres opfattelse indvirke på sikkerhedsproblemerne? S 26 – Hvad ville efter Deres opfattelse være det mest hensigtsmæssige og effektive system til indsamling af harmoniserede data om ulykker og personskader? 4.4.4.Standarder De europæiske standardiseringsorganisationer tager også hensyn til sikkerhedsspørgsmål inden for standardisering af tjenesteydelser. Udvidelsen af arbejdet inden for standardisering af tjenesteydelser er en prioriteret opgave for Kommissionen, der er ved at vurdere muligheden for at medtage sikkerhedsdimensionen i det kommende standardiseringsarbejde, som Kommissionen har anmodet om . S 27 – Hvordan ville europæiske sikkerhedsstandarder bidrage til at forbedre forbrugersikkerheden i turistindkvarteringsfaciliteter? Hvad ville de største ulemper være? Uddyb venligst Deres svar både ud fra et nationalt og et europæisk perspektiv. S 28 – Hvis De har eksempler på nationale standarder for sikkerhed i forbindelse med turistindkvarteringsfaciliteter, har De så dokumentation for, at de har bidraget til at forbedre sikkerheden for forbrugerne? 4.4.5.Kvalifikationer og uddannelse Bevidsthed omkring sikkerhed, kapacitetsopbygning og uddannelse er vigtig. Uddannelse, herunder erhvervsmæssig uddannelse, for medarbejdere og ledere er afgørende for kortlægningen af risici, selv inden de opstår, og for korrekt gennemførelse af de eksisterende bestemmelser. Uddannelse i turisme i medlemsstaterne varierer stærkt fra den ene medlemsstat til den anden. Dette kan føre til forskelle i eksistensen og udbuddet af målrettet uddannelse i sikkerhed og tilstedeværelsen af de rette kvalifikationer i sektoren. S 29 – Indgår målrettet uddannelse i brandsikkerhed/uddannelse i sikkerhed i forbindelse med turistindkvarteringsfaciliteter regelmæssigt i nationale læseplaner eller i erhvervsmæssig uddannelse? Hvilke emner er i bekræftende fald omfattet? S 30 – Er der specifikke jobprofiler, som er forbeholdt sikkerhed i forbindelse med turistindkvarteringsfaciliteter? Hvilke emner er i bekræftende fald omfattet? 4.5.Det mest hensigtsmæssige niveau og de mest hensigtsmæssige instrumenter til tackling af sikkerhed 4.5.1.Niveau På nuværende tidspunkt er medlemsstaterne ansvarlige for fastlæggelse, anvendelse og ændring af regler om sikkerhed i forbindelse med turistindkvartering. S 31 – Har De dokumentation, der taler imod/for, at det er effektivt at tackle sikkerhed i forbindelse med turistindkvartering på nationalt/lokalt/europæisk plan? S 32 – Hvad ville fordelene være ved at tackle sikkerhedsproblemer på nationalt/lokalt/europæisk plan både ud fra forbrugernes og tjenesteudbydernes synspunkt? Hvad ville de største ulemper være? S 33 – Hvilke fordele ville EU-lovgivning medføre i henseende til forbedrede sikkerhedsniveauer for turistindkvartering?