1.Indledning

Artikel 25 i forordning (EU) nr. 1025/2012 om europæisk standardisering (i det følgende benævnt "standardiseringsforordningen") fastlægger, at:

Senest den 2. januar 2015 evaluerer Kommissionen virkningen af den procedure, der er fastlagt i artikel 10 i denne forordning, på tidsrammerne for udstedelse af anmodninger om standardisering. Kommissionen fremlægger sine konklusioner i en rapport til Europa-Parlamentet og til Rådet. Hvis det er hensigtsmæssigt, ledsages rapporten af forslag til ændring af denne forordning.

Dette er rapporten, der er udarbejdet i henhold til artikel 25.

2.Europæiske standarder og europæiske standardiseringspublikationer til støtte for Unionens lovgivning og politikker

2.1.Europæiske standardiseringsorganisationer

Siden 1980'erne har de europæiske standardiseringsorganisationer (ESO'er) spillet en vigtig og bredt anerkendt rolle med hensyn til at harmonisere nationale standarder i EU-/EFTA-lande og støtte opbygningen af det indre marked. Anerkendelsen blev først bekræftet ved direktiv 83/189/EØF og dernæst ved de generelle retningslinjer for samarbejdet mellem Kommissionen og ESO'erne, der blev underskrevet i 1984 og revideret i 2003.

Den Europæiske Standardiseringsorganisation (CEN), Den Europæiske Komité for Elektroteknisk Standardisering (Cenelec) og Det Europæiske Standardiseringsinstitut for Telekommunikation (ETSI) er de europæiske standardiseringsorganisationer (ESO'er), der er anerkendt ved standardiseringsforordningen. De vedtager på frivillig basis europæiske standarder og europæiske standardiseringspublikationer for at fastlægge frivillige tekniske specifikationer eller kvalitetsspecifikationer, som nuværende eller fremtidige produkter, produktionsprocesser eller tjenesteydelser kan være i overensstemmelse med.

Det vigtigste princip i det europæiske standardiseringssystem er, at Kommissionen kan anmode ESO'erne om at udarbejde en europæisk standard eller en europæisk standardiseringspublikation for produkter eller tjenesteydelser for at støtte EU-lovgivning og politikker. Det anvendte retsgrundlag var tidligere direktiv 98/34/EF samt samarbejdsaftalen med ESO'erne, mens det i dag er standardiseringsforordningen. Omkring 20 % af alle europæiske standarder eller europæiske standardiseringspublikationer er resultatet af sådanne anmodninger fra Kommissionen, mens de resterende 80 % stammer direkte fra forslag fra industrien eller andre standardiseringsinteressenter.

2.2.En anmodning om standardisering før standardiseringsforordningen

Artikel 6 i direktiv 83/189/EØF (senere afløst af direktiv 98/34/EF) tillod Kommissionen at fremsætte "forslag om fjernelse af bestående eller forudselige hindringer for samhandelen" og i den sammenhæng "anmode de europæiske standardiseringsorganer om at udarbejde en europæisk standard inden for en nærmere bestemt frist". Før udstedelse af sådanne anmodninger om standardisering skulle Kommissionen høre det stående udvalg (i det følgende benævnt "udvalget i henhold til direktiv 98/34/EF"), der er beskrevet i artikel 5, og som bestod af repræsentanter udpeget af medlemsstaterne. Dette var det eneste formelle krav.

Ordningen for anmodninger om standardisering som etableret ved direktiv 83/189/EØF og senere 98/34/EF var begrænset til standardisering af produkter. Den angav ikke specifikt hverken indholdet eller den retlige form af sådanne anmodninger, og den forklarede ikke, hvordan ESO'erne eller andre interessenter skulle høres under udarbejdelsen af anmodningerne.

Der blev indgivet et udkast til en anmodning om standardisering på tre sprog (DE/EN/FR) til det stående udvalg med henblik på en udtalelse, sædvanligvis efter at anmodningen var blevet drøftet i det relevante sektorudvalg eller i en arbejdsgruppe dannet på grundlag af den relevante sektorspecifikke lovgivning, og efter at Kommissionen havde hørt ESO'erne og andre relevante interessenter.

Det stående udvalg havde udelukkende rådgivende status, og dets udtalelse var ikke bindende for Kommissionen. Høringen skete under et møde eller ved hjælp af en skriftlig procedure, der tog 4-6 uger, således at medlemmerne af udvalget kunne fremkomme med deres bemærkninger. På grundlag af disse bemærkninger færdiggjorde Kommissionen dernæst selv anmodningen og meddelte ESO'erne den endelige anmodning 2-5 måneder, efter at den havde hørt det stående udvalg. ESO'erne fik normalt ikke nogen tidsfrist til at reagere på en anmodning om standardisering.

Anmodninger om standardisering blev ikke kun brugt til at bede om en udvikling af standarder, men også til at igangsætte feasibilityundersøgelser eller andre former for prænormativt arbejde, der ikke direkte fører til vedtagelse af europæiske standarder.

2.3.En anmodning om standardisering som en gennemførelsesretsakt

Standardiseringsforordningen opstiller reviderede regler vedrørende anmodning om europæiske standarder og europæiske standardiseringspublikationer for produkter og tjenesteydelser til støtte for EU-lovgivning og politikker. Den vigtigste ændring er, at det udvalg, der er beskrevet i artikel 22 i forordningen (i det følgende benævnt "standardiseringsudvalget"), i henhold til artikel 10, stk. 2, i samme forordning skal høres ved hjælp af den undersøgelsesprocedure, der er beskrevet i artikel 5 i forordning (EU) nr. 182/2011. Udvalgets udtalelse er derfor bindende, og en anmodning om standardisering vedtages efterfølgende af Kommissionen som en gennemførelsesretsakt (Kommissionens gennemførelsesafgørelse).

I sit forslag til forordning om europæisk standardisering KOM(2011) 315 havde Kommissionen foreslået at bevare såvel anmodningernes uformelle status som den høringsprocedure, der er beskrevet i direktiv 98/34/EF. Medlovgiveren besluttede imidlertid noget andet: Når medlemsstaterne udstedte anmodninger om standardisering, skulle de bevare kontrollen med Kommissionens gennemførelsesbeføjelser ved hjælp af undersøgelsesproceduren i forordning (EU) nr. 182/2011.

For at tage højde for enhver bekymring, der måtte være om den nye undersøgelsesprocedures virkning på tidsrammerne for udstedelse af anmodninger om standardisering, kræves det i artikel 25, at Kommissionen evaluerer den senest den 2. januar 2015.