Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens arbejdsdokument: »De eksterne aspekter af Den Økonomiske og Monetære Union««(98/C 157/16)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 13. maj 1997 under henvisning til EF-traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Økonomiske, Finansielle og Monetære Spørgsmål, som udpegede Robert Pelletier til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 10. marts 1998.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 353. plenarforsamling af 25. og 26. marts 1998, mødet den 26. marts 1998, med 63 stemmer for, 19 imod og 19 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Kommissionens arbejdsdokument, som blev offentliggjort i april 1997, er resultatet af en lang periode med analysearbejde og konsultationer og fremlægger Kommissionens første analyser af spørgsmålet om euroens fremtidige rolle og placering i det internationale valutasystem.

1.2. Kommissionen lykønskes med den omfattende sammenfatning af de meget komplicerede problemer vedrørende Den Økonomiske og Monetære Unions forhold til resten af verden.

1.3. Kommissionen analyserer de internationale konsekvenser af overgangen til euroen i følgende rækkefølge: euro-områdets vægt i den internationale økonomi, problemerne vedrørende overgangsperioden, sammenhængen mellem den økonomiske politik og eurokursen og endelig Europa som international samarbejdspartner.

1.4. På en række punkter fremsætter Kommissionen ikke forslag, men fremlægger problemerne uden stillingtagen. Den påbegynder således en debat, som har stor betydning for den valutariske stabilitet i verden, eftersom hensigten er, at euroen skal spille en afgørende rolle i den internationale økonomi på linje med dollaren.

1.5. Kommissionens bestræbelser på at fremme euroen bør utvivlsomt sammenholdes med mere dybtgående tekniske analyser for at tage højde for de problemer, som FN's Økonomiske Kommission for Europa (), Den Internationale Valutafond (), OECD og forskellige fremtrædende økonomiske analyseinstitutter nævner (). Kommissionen glemmer disse analyser eller nævner dem kun i forbifarten som bidrag i »en mere og mere livlig debat i en række internationale fora«.

2. Præambel

2.1. ØSU har tidligere haft lejlighed til at udtale sig om de økonomiske og monetære problemer vedrørende overgangen til den fælles valuta, særligt i udtalelsen fra oktober 1995 om »Grønbog om de praktiske foranstaltninger i forbindelse med indførelse af den fælles valuta« (). På det tidspunkt understregede ØSU, at det er ØSU's pligt - ligesom det i det hele taget er EU-institutionernes pligt - at undersøge situationen på et realistisk gru præger kommentarerne i dette forslag til udtalelse, der først og fremmest har som mål at drage ØSU ind i debatten, uden at der bliver sat spørgsmålstegn ved dets støtte til indførelsen af den fælles valuta. I praksis drejer det sig på nuværende tidspunkt om at stille spørgsmål og formulere problemerne, ikke om at foreslå løsninger.

3. Generelle bemærkninger

3.1. Del A i arbejdsdokumentet, som redegør for de vigtigste økonomiske indikatorer, der gør det muligt at vurdere euro-områdets vægt i den internationale økonomi, særligt i forhold til USA og Japan, viser tydeligt, at dette nye område - hvis det omfatter alle medlemsstaterne - vil få en økonomisk og handelsmæssig vægt på linje med USA. Desuden vil gennemførelsen af Den Økonomiske og Monetære Union hurtigt medføre skabelsen af et af de største finansielle markeder for statspapirer i verden.

3.2. På nuværende tidspunkt, hvor den monetære union endnu befinder sig i en tidlig fase, er det dog nødvendigt at tage forbehold over for sammenligningen mellem EU - der består af stater med fortsat meget forskellig økonomisk struktur (i de mest velstillede stater er BNP pr. indbygger fire gange større end i de mindst velstillede), og hvor de grundlæggende økonomiske spilleregler (den statslige regulering, skattesystemerne osv.) og forholdene på arbejdsmarkedet er meget forskellige - og på den anden side lande som USA eller Japan, der er meget homogene områder, om end der også for deres vedkommende stadig er betydelige regionale forskelle.

3.3. Sammenligningerne mellem euro-områdets vægt i den internationale økonomi i forhold til USA og Japan har den fordel, at de opstiller en referenceramme for den offentlige opinion. Ud fra en teknisk synsvinkel er de dog ikke velunderbyggede, fordi de giver et forenklet billede af de komplicerede internationale sammenhænge og de konkurrerende økonomiers relative vægt.

3.4. Selv om man godt kan forstå Kommissionens indgangsvinkel i forbindelse med afgrænsningen af euro-området - ØSU er helt og holdent enig i ønsket om, at alle de 15 nuværende medlemslande deltager i Den Økonomiske og Monetære Union - vanskeliggøres en fremadrettet analyse af forudsætningen om, at euro-området omfatter hele EU for »undgå enhver spekulation om antallet af deltagere på startstidspunktet« (). En analyse på grundlag af forskellige scenarier ville utvivlsomt have været mere relevant.

3.5. I dag ved man faktisk, at fire EU-lande ikke deltager i Den Økonomiske og Monetære Union fra 1999, enten fordi de ikke ønsker at tilslutte sig unionen på nuværende tidspunkt, eller fordi de ikke opfylder Maastricht-Traktatens økonomiske og monetære betingelser. Usikkerheden med hensyn til antallet af deltagerlande gør Kommissionens arbejdsdokument mindre anvendeligt. Selv om man må indrømme, at landene uden for euro-området i meget høj grad vil være afhængige af euro-området pga. de regler, som de vil være underlagt, og pga. påvirkningen af deres penge- og valutakurspolitik, kan man ikke med rimelighed hævde, at de 15 lande vil føre én fælles politik på disse områder.

3.6. Det er i øvrigt vanskeligt at være sikker på - selv om muligheden foreligger - at spændingerne mellem de europæiske valutaer vil forsvinde. Hvis der imidlertid er fuldstændig konvergens, som tilfældet er med Danmark, hvis konvergensbestræbelserne videreføres på en troværdig måde, som i tilfældet med Grækenland, og hvis der er en politisk vilje til hurtigt at tilslutte sig euro-området, hvilket der er stadig klarere tegn på i øjeblikket, herunder i Storbritannien, vil årsagerne til spændinger og spekulation i kursforskelle være nedbragt meget betydeligt. Tilstedeværelsen af valutaer, som deltager, og valutaer, som ikke deltager, vil dog gøre det muligt for valutamarkederne at spekulere i kursforskelle næsten dagligt ().

3.7. Euro-områdets finansmarked

3.7.1. Kommissionen understreger med rette ændringen i det finansielle markeds størrelse, særligt i forbindelse med skabelsen af et af de største markeder for statspapirer i verden, selv om de nationale karakteristika ved gælden stadig vil eksistere.

3.7.2. Man kunne have ønsket, at Kommissionens dokument havde udtalt sig mere klart og tydeligt om en række punkter, som efter ØSU's mening er afgørende. Følgende punkter bør uddybes:

- hindringerne for fuldstændig integration af markedet på grund af de forskellige skattesystemer og risikoen for, at opsparing strømmer ud i stort omfang og bevæger sig til de lande i området, som har det mest gunstige skattesystem,

- risikoen for, at anvendelsen af reservekrav i deltagerlandene vil begunstige de lande, som ikke deltager fra begyndelsen, men som måske senere vil tilslutte sig Den Økonomiske og Monetære Union, fordi de erobrer markedsandele,

- et fælles finans- og valutamarkeds virkning på de nuværende finanscentres respektive situation. Man mener, det er uundgåeligt, at antallet af fondsbørser og finanscentre vil falde, hvilket rejser spørgsmålet om visse nationale finanscentres fremtid (). Der findes 32 børser i EU mod kun 8 i USA.

3.7.3. Selv om emnet for Kommissionens arbejdsdokument, som ØSU udtaler sig om, er de eksterne aspekter ved euroen, ville det være interessant at behandle konsekvenserne af denne sammenlægning af de finansielle markeder i en selvstændig meddelelse.

3.8. Internationaliseringen af euroen

3.8.1. Kommissionen mener, at euroen i stigende grad vil blive anvendt i internationale sammenhænge, herunder også hos virksomheder i tredjelande, der handler med euro-området, og endog som valuta i transaktioner uden for Den Økonomiske og Monetære Union.

3.8.2. Desuden mener Kommissionen, at de økonomiske aktører og centralbankerne tilskyndes til at anvende euroen som reservevaluta på grund af den monetære politik og budgetpolitikken, der sigter mod stabilitet.

3.8.3. Tanken, som ikke bliver eksplicit formuleret, men som dog er en mulighed, er, at euroen faktisk på sigt - i hvert tilfælde delvist - kan erstatte dollaren som valuta i internationale investeringsporteføljer.

3.8.4. Denne betragtning, som spiller en vigtig rolle i alle de undersøgelser, som fremhæver euroens fordele, bør dog suppleres med yderligere analyser.

3.8.4.1. Dollarens fremtrædende rolle i centralbankernes aktiver, der i højre grad har været udtryk for en nødvendighed end for et valg, skyldes for det første underskuddet på USA's handelsbalance og den manglende indenlandske opsparing i USA, og for det andet centralbankernes manglende mulighed for af afhænde dollars på valutamarkederne, da de risikerer at fremkalde et fald i kursen. Japan, der bliver »stopfodret« med valuta af den amerikanske centralbank - som modvægt mod sit overskud i handelen med USA - er en glimrende illustration af dette fænomen.

3.8.4.2. Den almindelige opfattelse af, at status som reservevaluta kun medfører fordele, skal også nuanceres. Hvis euroen bliver en valuta, som bliver efterspurgt på grund af sine iboende kvaliteter, vil den logiske konsekvens være, at den får en høj kurs på valutamarkederne, især i forhold til de andre store konkurrerende valutaer, dollar og yen.

3.8.4.3. Man nævner kun sjældent, at en overvurdering af euroen på valutamarkederne kan blive et handicap for alle virksomhederne i euro-området. ØSU ønsker, at dette spørgsmål skal underkastes en grundig analyse. () En undervurdering vil imidlertid være lige så skadelig som en overvurdering. Det er det internationale valutasystem, der trænger til en gennemgribende reform. Dollar og yen har været ude i enorme kursfluktuationer, og det er muligt, at denne skæbne også vil blive euroen til del. Hvad der imidlertid under alle omstændigheder er positivt i Den Monetære Union er, at medlemslandenes afhængighed udadtil vil mindskes kraftigt, eftersom den væsentligste del af handlen vil finde sted i euro mellem de deltagende lande. Euroens kurs udadtil vil derfor være et langt mindre vigtigt problem, end den franske francs eksterne kurs har været det for Frankrig eller den belgiske francs eksterne kurs har været det for Belgien indtil nu.

3.8.4.4. I punkt 10 i arbejdsdokumentet nævner Kommissionen - desværre kun i forbifarten - et problem, som spiller en grundlæggende rolle for den monetære politik, nemlig kontrollen med pengeaggregater, hvis udvikling bliver påvirket af de beslutninger, som udenlandske aktører træffer.

3.8.4.5. Den videre udvikling af euroens internationale rolle vil formodentlig også medføre, at der uden for euro-området - ligesom det var tilfældet for eurodollars - opstår beholdninger i euro, der bliver brugt som grundlag for tildeling af kreditter, uden at Den Europæiske Centralbank eller nogen anden kontrolmyndighed kan blande sig og regulere beløbets størrelse.

3.8.4.6. Det er ønskværdigt, at Kommissionen og Det Europæiske Monetære Institut gennemfører en grundig analyse af risici i forbindelse med en svækkelse af kontrollen med pengeaggregaterne, da noget sådant ville medføre mindre kontrol med pengemængden i euro ().

4. Problemer i forbindelse med overgangen til euroen - Del B

4.1. Kommissionen understreger, at selv om euroen på mellemlangt og langt sigt vil få en positiv indvirkning på det internationale valutasystem, er der ikke desto mindre en række spørgsmål i forbindelse med overgangsperioden Det drejer sig om risikoen for en periode med manglende stabilitet mellem eurokursen og de andre store valutaers kurs, og muligheden for, at euroen eventuelt fjerner sig det niveau, der skønnes at være det rigtige. Denne risiko er naturligvis reel i det nuværende internationale valutasystem og knytter sig ikke specifikt til overgangen til den fælles valuta i Europa. Euroens eksterne værdi vil blot være af langt mere sekundær betydning for de europæiske økonomier, end tilfældet var med den eksterne værdi af deres respektive nationale valutaer, hvilket betegner et stort fremskridt.

4.2. Arbejdsdokumentet præciserer, at ustabiliteten kan opstå inden den 1. januar 1999 eller i løbet af overgangsperioden, og opregner fire vigtige grunde hertil:

- de økonomiske aktørers opfattelse af, at Den Europæiske Centralbank i fremtiden vil føre en stram pengepolitik,

- en mindre stram finanspolitik i en række medlemslande,

- en for stor beholdning af dollars i centralbankerne,

- vanskelighederne ved at forudsige, hvilke ændringer i investeringsporteføljerne, euroen vil medføre.

4.3. På de tre første punkter fremkommer Kommissionen med beroligende argumenter, men den indrømmer til gengæld, at der hersker usikkerhed angående investorernes adfærd i overgangsperioden.

4.3.1. Når man tager højde for Kommissionens analyser, kan man forestille sig et scenarium, der fastsætter euroens begyndelseskurs på et niveau, der er afgørende forskelligt fra det niveau, som ville svare til de fundamentale økonomiske forhold i den europæiske økonomi - med alle de forskelle, der er mellem medlemsstaterne.

4.3.2. Den Europæiske Centralbank kunne faktisk føle sig tilskyndet til at føre en for stram pengepolitik og til at hæve sine lånesatser for at berolige de finansielle markeder, der måtte forholde sig skeptisk til målet om prisstabilitet på baggrund af visse landes politik. I overgangsperioden skal man derfor undgå på nogen måde at skade Den Europæiske Centralbanks troværdighed.

4.4. De europæiske centralbankers dollarreserver udviser allerede et stort overskud, og kunne vise sig at være alt for store, fordi behovet for reserver for det første vil blive mindre på grund af de fastlåste valutakurser mellem deltagerlandene, og for det andet fordi handel og finansielle transaktioner, der foregår i andre valutaer end euroen, vil falde meget betydeligt, eftersom to tredjedele af handelen foregår mellem EU-landene.

4.4.1. Eftersom forholdet mellem afkast/risiko er meget gunstigt i forbindelse med euroen, hvilket bliver forstærket af et mere gennemsigtigt marked, vil investorerne forøge deres aktiver i euro.

4.5. Den Europæiske Centralbank kommer således til at spille en afgørende rolle, og risikoen for, at euroen bliver for stærk, eller at Den Europæiske Centralbank ønsker at gennemtvinge en stærk euro ved hjælp af høje rentesatser, kan ikke undervurderes.

4.6. Et andet moment, der kan fremme spekulationen, er usikkerheden om den fælles valutas fremtidige kurs i forhold til andre valutaer. Denne kurs vil være udtryk for den økonomiske formåen i deltagerlandene og for investorernes tillid til Den Europæiske Centralbank. Ethvert valutasamarbejde indeholder ukendte momenter, som på finansmarkederne giver sig udslag i højere risikopræmier.

4.7. Muligheden for uro fremkaldt af omfattende spekulationer er en reel fare på trods af, at de ansvarlige myndigheder og dele af finanssektoren med sagkundskab på området forsikrer om det modsatte. Selv om omstændighederne ikke er de samme som i forbindelse med begivenhederne i september 1992, kunne myndighederne med ansvar for den monetære politik i visse tilfælde få store problemer med at dæmme op for et unormalt stort pres på en eller flere valutaer. Selv om det er tvivlsomt at sammenligne strømme og beholdninger, bør man dog minde om, at de daglige bevægelser på valutamarkedet anslås til ca. 1.300 mia. dollars. Dette beløb udviser dog betydelige daglige variationer, og der bør anvendes en korrigerende koefficient, der tager højde for intradagoperationer. Selv om beløbet på denne måde formindskes betydeligt, er det langt større end de europæiske centralbankers samlede valutareserver, som Den Internationale Valutafond anslår til 350 mia. dollars (). Omfanget af transaktionerne på valutamarkedet vil falde, fordi de nationale valutaer i euro-området forsvinder, men valutamarkedet vil forsat være domineret af transaktioner i dollar.

4.8. På trods af konvergensen mellem de fundamentale indikatorer er euroen ikke midlertidigt beskyttet mod uro på det internationale valutamarked. De spændinger, som Det Europæiske Monetære System har været udsat for på grund af svingninger i dollarkursen, vil fortsætte med euroen, idet Den Europæiske Centralbank utvivlsomt vil have en større evne til at stå imod end det nuværende system, der bygger på konsultation og gensidig støtte mellem centralbankerne, men uden at de forstyrrende virkninger af et system med frit flydende valutakurser dog helt forsvinder ().

4.9. Det ville være uklogt at afvise muligheden for, at eurokursen og valutakursen i EU-landene uden for euro-området udvikler sig i forskellig retning. Det er unødvendigt at henvise til konkurrerende devalueringer for at illustrere denne risiko.

4.10. En mulighed, som man bør tage højde for, selv om man i en årrække har kunnet konstatere en stigende konvergens og meget stabile centralkurser, er et meget kraftigt pres fra markedets side, som Den Europæiske Centralbank og de associerede centralbankers interventioner ikke kan kontrollere. Det Europæiske Monetære Institut erkender, at denne risiko eksisterer, men mener at være i stand til at imødegå den ved hjælp af rentesatserne og interventioner på valutamarkederne.

4.11. Truslen mod Den Økonomiske og Monetære Unions samhørighed bør dog ikke undervurderes. Den ville ikke kunne modstå meget større forskelle i konkurrencevilkårene, som skyldes ukoordinerede justeringer af rentesatserne. ØSU mener, at der skal udarbejdes en supplerende analyse af dette spørgsmål.

4.12. Man bør gøre sig lignende overvejelser om euro-områdets indflydelse på perspektiverne for EU's udvidelse med østlandene. Man kan vanskeligt forestille sig, at disse lande bliver integreret i euro-området inden for den nuværende tidsplan for udvidelsen.

4.12.1. Derimod vil de kunne opnå betydelige konkurrencemæssige fordele på grund af deres valutaer, der er svage i forhold til euroen, og dette spørgsmål bør underkastes en nærmere analyse.

4.13. ØSU deler det synspunkt, som arbejdsmarkedets parter har givet udtryk for: Det er strengt nødvendigt, at de ansvarlige monetære myndigheder planlægger og gennemfører konkrete foranstaltninger for at undgå, at de pessimistiske scenarier kan blive til virkelighed. Det er selvfølgelig ikke nødvendigt at offentliggøre detaljerne i forbindelse med disse foranstaltninger (spekulanterne ville blot træffe de nødvendige modforanstaltninger), men markedet skal være klar over, at disse foranstaltninger eksisterer, og at de, hvis det beklageligvis bliver nødvendigt at gennemføre dem, vil være effektive.

4.14. Det er ganske vist vanskeligt at vedtage effektive foranstaltninger, som ikke medfører begrænsninger for den frie bevægelighed for kapital og (finansielle) tjenesteydelser. Det synes heller ikke muligt at indføre begrænsninger, der kun retter sig mod de europæiske markeder, der dermed ville blive ugunstigt stillet i forhold til de konkurrerende markeder uden for Europa. De eneste konkrete forholdsregler, man kan tage, er jo i øvrigt blot at fortsætte med at føre en ortodoks penge- og finanspolitik i Europa: normalt opstår der først spekulation i det øjeblik, der afsløres ubalancer, inkonsekvenser og modsigelser i nogle staters monetære politik og budget- og skattepolitik. De foranstaltninger, som skal vedtages, bør derfor først og fremmest sigte mod at styrke de konkrete forpligtelser til overvågning og samarbejde mellem de kontrollerende myndighederne i medlemsstaterne og de internationale centralbanker for at gennemføre de nødvendige tiltag.

4.15. I forlængelse af dette synspunkt ser ØSU meget positivt på Rådets beslutning om at fastlåse pariteterne mellem deltagerlandenes valutaer uigenkaldeligt fra maj 1998 og konstaterer, at i slutningen af 1997 lå pariteterne ikke langt fra centralkurserne.

4.15.1. Offentliggørelsen af kurserne er en faktor, som mindsker usikkerheden. Markedsoperatørerne og alle de økonomiske aktører har således adgang til oplysninger, som er vigtige for Unionens økonomi.

4.15.2. Rammerne for penge- og valutakurspolitikken i overgangsperioden vil også blive præciseret (fra maj til december 1998).

5. Problemet om den økonomiske politiks indvirkning på eurokursen - Del C

5.1. I betragtning af målene om sanering af de offentlige budgetter og fuld beskæftigelse forekommer det ønskværdigt, at der føres en forholdsvis lempelig monetær politik i euro-zonen uden dog at bringe målet om prisstabilitet i fare.

5.2. Kommissionen understreger: »For så vidt angår udviklingen på langt sigt vil euroens kurs være udtryk for, hvordan ØMU'en fungerer. Særligt skal den udfordring, som den øgede konkurrence udgør, tages op ved at iværksætte passende strukturpolitikker. En højere grad af fleksibilitet på arbejdsmarkedet og reformer af skattesystemet og det sociale tryghedssystem, der henter inspiration hos de mest effektive systemer, vil kunne hjælpe med til den europæiske økonomis tilpasning til de internationale udfordringer. Hvis reformerne videreføres, kan ØMU'en bidrage til et strukturelt chok, som i sidste instans vil få en positiv virkning på beskæftigelsen (1).

(1) Jf. punkt 22 i Kommissionens dokument. Dokumentet forligger p.t. ikke på dansk.«5.2.1. ØSU ønsker, at disse foranstaltninger, hvis konsekvenser spiller en afgørende rolle, skal være genstand for en supplerende, uddybende analyse ().

6. Del D definerer rammerne for Europa som samarbejdspartner i den internationale økonomi

6.1. En direkte følge af Den Økonomiske og Monetære Union er én fælles valutakurs og én fælles pengepolitik.

6.2. Internationalt vil EU bl.a. blive repræsenteret i Den Internationale Valutafond. Konklusionerne fra topmødet i Luxembourg er ret vage, idet de understreger, at »Kommissionen tilknyttes repræsentationen udadtil i det omfang, det er nødvendigt for, at den kan udføre den rolle, som tildeles den i traktatens bestemmelser«. Dette område skal præciseres nærmere.

7. Konklusion

7.1. ØSU ønsker at deltage fuldt ud i debatten om vilkårene for og konsekvenserne af indførelsen af en fælles valuta i Den Europæiske Union.

7.2. De kommentarer eller de scenarier, som dette forslag til udtalelse indeholder, er på ingen måde udtryk for et ønske om at sætte spørgsmålstegn ved ØSU's tilslutning til princippet om en monetær union. ØSU ønsker derimod at bidrage til en mere tilbundsgående analyse af de praktiske vilkår for gennemførelsen.

7.3. De vurderinger og de overvejelser, som Kommissionens arbejdsdokument »De eksterne aspekter af Den Økonomiske og Monetære Union« indeholder, hvortil man bør tilføje Kommissionens meddelelse om »Praktiske aspekter af indførelsen af euroen«, er et væsentligt bidrag til en debat om Den Økonomiske og Monetære Union, der ikke foregiver at udtømme denne problemstilling, der har meget store konsekvenser for en harmonisk gennemførelse af dette projekt uden sidestykke i historien.

7.4. Der er en diskrepans mellem de grundige studier, som Kommissionen, Det Europæiske Monetære Institut og interesseorganisationerne har udarbejdet om de tekniske vilkår for gennemførelsen af Den Økonomiske og Monetære Union, og de endnu utilfredsstillende analyser af de økonomiske og sociale konsekvenser.

7.5. Paradoksalt nok findes de mest omfattende studier af sidstnævnte spørgsmål i rapporter, som internationale institutioner uden for EU (Den Internationale Valutafond, FN, Den Europæiske Betalingsbank, OECD osv.) har udarbejdet, eller i undersøgelser foretaget af økonomiske analyseinstitutter i medlemsstaterne, og man har endnu ikke udarbejdet et sammendrag af disse undersøgelser. Det er nødvendigt, at Kommissionen fremlægger sine egne synspunkter om dette emne.

7.6. Størstedelen af disse rapporter eller undersøgelser giver udtryk for bekymring om den monetære unions indvirkning på væksten og dermed på en forbedring af beskæftigelsessituationen i Europa.

7.7. Konvergens i den økonomiske politik, den monetære politik og budgetpolitikken i retning af en stramning, Maastricht-traktatens kriterier, samt vedtagelsen af en »stabilitets- og vækstpagt« har som mål, at man skal finde et vækstforløb, men giver også anledning til bekymring.

7.8. ØSU er på nuværende tidspunkt ikke i stand til at vurdere, om disse bekymringer er begrundede. ØSU ønsker blot, at Kommissionens analyser forholder sig til denne ængstelse. Denne fremgangsmåde, som slet ikke sætter spørgsmålstegn ved Den Økonomiske og Monetære Union, sigter mod at forjage frygten for, at ØMU'en ikke skulle være egnet til at skabe den økonomiske vækst, som er nødvendig for at nedbringe arbejdsløsheden og for på sigt at sikre den monetære unions succes.

7.9. ØSU ønsker at styrke og udbygge sin deltagelse i den grundlæggende debat om Den Økonomiske og Monetære Unions økonomiske virkninger ved som led i sit rådgivende arbejde at høre internationalt anerkendte fagøkonomer.

7.10. ØSU bemærker med interesse og tilfredshed, at de overvejelser, som udtalelsen fremlægger, stemmer overens med Europa-Parlamentets synspunkter i dets beslutning om Kommissionens arbejdsdokument, vedtaget den 13. januar 1998.

Bruxelles, den 26. marts 1998.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() Undersøgelse af den økonomiske situation i Europa 1996/1997.

() Internationale økonomiske perspektiver - maj 1997 - IMF (Undersøgelse gennemført af IMF's sekretariat).

() For at undgå unødvendige diskussioner inddrager dette dokument ikke de analyser, som nationale institutioner har udarbejdet. Man må dog bemærke, at disse analyser som hovedregel i vidt omfang er sammenfaldende med de analyser, som internationale institutioner har udarbejdet.

() EFT C 18 af 22.1.1996.

() Jf. indledningen (punkt 3) i Kommissionens arbejdsdokument.

() Se også udgivelsen fra Bank of England: »Practical issues arising from the introduction of the Euro«.

() Jf. David Clementi's fremstilling. Han er underdirektør i Englands nationalbank og mener, at børsen i London, selv om Storbritannien ikke deltager i euroen, bliver det vigtigste finanscentrum for denne valuta (Financial Times, 20. januar 1998).

() Europa-Parlamentet advarer mod de negative følger for væksten af en overvurdering af euroen (jf. beslutningen af 13.januar1998).

() Duisenberg har i et møde med ØSU's Sektion for Økonomiske, Finansielle og Monetære Spørgsmål erkendt, at der er et problem, men mener, at de ansvarlige myndigheder i landene uden for euro-området skal forvalte afledte beholdninger i euro.

() Jf. bilag I i Kommissionens arbejdsdokument.

() Europa-Parlamentet mener i sin beslutning af 13. januar 1998 om Kommissionens arbejdsdokument, som er emnet for denne udtalelse, at »euroen i perioden umiddelbart efter sin indførelse vil kunne udvise manglende kursstabilitet (...), og at der er risiko for, at en sådan periode med ustabilitet vil kunne vare temmelig længe, eftersom en stabilisering af de interne europæiske vekselkurser formentlig vil blive modsvaret af en øget ustabilitet i euro-kursen«.

() Jf. de indgående analyser ved Horst Siebert, formand for instituttet for international økonomi i Kiel og et af de 5 medlemmer af den tyske regerings vismandsgruppe, eller ved Heiner Flassbeck, ledende økonom ved Deutsches Institut für Wirtschaftsforschung.