1. Indledning

Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1233/2011 af 16. november 2011 om anvendelse af visse retningslinjer for offentligt støttede eksportkreditter og om ophævelse af Rådets afgørelse 2001/76/EF og 2001/77/EF[1] bestemmer i bilag I, at medlemsstaterne forelægger Kommissionen en årlig aktivitetsrapport for at forbedre gennemsigtigheden på EU-plan. Kommissionen udarbejder en årlig oversigt til Europa-Parlamentet på grundlag af disse oplysninger.

Nærværende årlige oversigt dækker kalenderåret 2013. Den vedrører eksportkredit som omhandlet i forordning (EU) nr. 1233/2011, dvs. "mellem- og langsigtede" transaktioner med en tilbagebetalingsperiode på 2 år eller derover. Oversigten vedrører hverken kortvarige eksportkredittransaktioner[2] eller aktiviteter, som udføres af bestemte eksportkreditinstitutter (EKI'er) uden for eksportkreditområdet (f.eks. investeringsforsikring). Det skal også bemærkes, at funktionen som eksportkreditinstitut i visse medlemsstater varetages af et forsikringsselskab som en offentlig opgave. I sådanne tilfælde skal administrationen af det offentlige eksportkreditprogram være strengt adskilt fra selskabets private virksomhed (sidstnævnte er naturligvis ikke omfattet af denne undersøgelse).

Kommissionen har noteret sig den beslutning, som Europa-Parlamentet vedtog den 2. juli 2013 om den første rapport i henhold til forordning (EU) nr. 1233/2011[3].

Med anbefalingerne fra nævnte beslutning in mente - såsom anbefalingen om, at Rådets Arbejdsgruppe om Eksportkreditter og Kommissionen samarbejder med Tjenesten for EU's Optræden Udadtil om en videreudvikling af rapporteringsmetoden - har Kommissionen endvidere gjort medlemsstaterne særligt opmærksomme på denne beslutning med henblik på kommende rapporteringsrunder.

2. Årlige aktivitetsrapporter for kalenderåret 2013

Følgende medlemsstater har fremsendt deres årlige aktivitetsrapporter: Belgien, Bulgarien, Danmark, Finland, Frankrig, Det Forenede Kongerige, Italien, Kroatien, Luxembourg, Nederlandene, Polen, Portugal, Rumænien, Slovenien, Slovakiet, Spanien, Sverige, Tjekkiet, Tyskland, Ungarn og Østrig.

Cypern, Estland, Grækenland, Irland, Letland, Litauen og Malta havde ingen aktive eksportkreditprogrammer som omhandlet i forordning (EU) nr. 1233/2011 i rapporteringsperioden.

Som i de tidligere rapporteringsrunder har medlemsstaterne anvendt en ensartet model til deres rapportering ("checklistemodel"). Mens nogle medlemsstater har valgt at kæde den årlige aktivitetsrapport sammen med nationale planer, der er offentliggjort i samme periode, har andre valgt at give en omfattende beskrivelse af deres aktiviteter direkte i rapporteringsmodellen.

3. Analyse af de årlige aktivitetsrapporter

a) Almindelige og finansielle oplysninger

De gældende regler (forordning (EU) nr. 1233/2011) fokuserer på eksportkredittransaktioner og -programmer, men overlader det til den enkelte medlemsstat at afgøre, om den vil køre et eksportkreditprogram eller ej og i bekræftende fald, hvordan eksportkreditinstituttet ("EKI") skal organiseres.

I nogle medlemsstater er EKI en offentlig myndighed eller et agentur. I andre medlemsstater udøves denne funktion af et forsikringsselskab som en offentlig opgave og under offentligt tilsyn. Det er ikke ualmindeligt, at medlemsstater, som tilbyder forskellige kategorier af eksportkreditstøtte, har mere end et EKI (f.eks. et institut, der yder offentlig støtte i form af garantier eller forsikring i form af "pure cover", og et andet institut, der yder rentetilskud). I 2013 havde 21 medlemsstater et eksportkreditprogram som omhandlet i forordning (EU) nr. 1233/2011. Disse programmer blev forvaltet af i alt 29 forskellige institutter og offentlige tjenester.

Hvad angår de typer eksportkreditstøtte, som de europæiske EKI'er yder, er den hyppigst forekommende form stadig "pure cover" (dvs. at eksporttransaktionen rent faktisk finansieres med et lån fra en forretningsbank, som et EKI stiller en garanti eller forsikringsdækning for). Alle 21 medlemsstater, der i rapporteringsperioden ydede eksportkreditstøtte som omhandlet i forordning (EU) nr. 1233/2011, tilbyder denne type støtte. 14 medlemsstater tilbød også andre former for støtte som omhandlet i forordning (EU) nr. 1233/2011 og OECD's arrangement vedrørende retningslinjer for offentligt støttede eksportkreditter[4], såsom direkte kredit og finansiering (hvor finansieringen ydes direkte af EKI og ikke af en forretningsbank)[5], refinansiering[6] og rentetilskudsordninger[7]. Flere årlige aktivitetsrapporter nævner desuden eksplicit projektfinansiering[8] og bundet bistand[9].

Det er altid vanskeligt at sammenligne nationale eksportkreditprogrammer. For det første har medlemsstaterne - inden for de generelle former for eksportkredit jf. ovenfor - udviklet en lang række forskellige finansielle produkter, og for det andet afhænger virkningen af et eksportkreditprogram naturligvis også af den nationale økonomis sammensætning og den private finanssektors kapacitet. Med dette forbehold giver den samlede nominelle risikoeksponering pr. 31. december 2013 i hvert fald en generel ide om omfanget af de største "pure cover" eksportkreditprogrammer:

De største "pure cover" eksportkreditprogrammer i EU i 2013 (mio. euro)

Tyskland || 87,7

Frankrig || 61,2

Sverige || 34,9

Italien || 21,6

Det Forenede Kongerige[10] || 20,6

Frankrig || 11,0

Nederlandene || 9,4

Spanien || 8,5

I betragtning af de specifikke finansieringsvilkår i visse industrielle sektorer - f.eks. fly- og skibsindustrien - har flere medlemsstater også udviklet sektorspecifikke eksportkreditprodukter. De europæiske eksportkreditinstitutter er som allerede nævnt ovenfor aktive på en lang række områder, som ikke hører under rapporteringsområdet i forordning (EU) nr. 1233/2011. Sidstnævnte omfatter hovedsagelig mellem- og langsigtede eksportkreditaktiviteter (defineret af OECD's arrangement om offentligt støttede eksportkreditter). Mange europæiske EKI'er tilbyder imidlertid også produkter som f.eks. kortsigtede eksportkreditter og rembursgarantier, fabrikationsrisikogarantier og investeringsforsikringsprodukter. Det er nyttigt at have det in mente, når man vurderer EKI'ernes økonomiske rolle.

Detaljerede oplysninger kan findes i afsnit II og IV i det rapporteringsskema, der anvendes til de årlige aktivitetsrapporter, og i de almindelige årlige rapporter, som flere medlemsstater direkte henviser til.

Samlet set kan det konkluderes, at de årlige aktivitetsrapporter indeholder relevante finansielle oplysninger om eksportkreditprogrammer i 2013. Det skal imidlertid understreges, at disse rapporter i henhold til forordning (EU) nr. 1233/2011 foretages i overensstemmelse med den pågældende medlemsstats nationale lovgivning. Dette medfører, at der er visse forskelle ved fremstillingerne. Kommissionen har dog ingen særlige bemærkninger til de finansielle aspekter ved de årlige aktivitetsrapporter[11].

De årlige aktivitetsrapporter for Det Forenede Kongerige, Slovakiet og Tjekkiet) nævner eventualforpligtelser i forhold til punkt 1, sidste sætning, i bilag 1 til forordning (EU) nr. 1233/2011.

b) Behandling af "miljørisici, der kan indebære andre relevante risici"

I henhold til bilag I, punkt 2, til forordning (EU) nr. 1233/2011 skal medlemsstaterne i den årlige aktivitetsrapport beskrive "hvordan der i den offentligt støttede eksportkreditvirksomhed, som deres eksportkreditinstitutter udøver, tages hensyn til miljømæssige risici, der kan indebære andre relevante risici".

19 årlige aktivitetsrapporter nævner eksplicit denne bestemmelse. I bilag I, punkt 2, omtales kun miljømæssige risici, men en række medlemsstater[12] nævner eksplicit også sociale virkninger. I forbindelse med bilag I, punkt 2, nævner enkelte medlemsstater også menneskerettigheder[13], grundlæggende arbejdsstandarder[14], bekæmpelse af bestikkelse og korruption[15] og den generelle indvirkning på udviklingen[16]. De relevante processer til evaluering af de pågældende risici sigter typisk mod en klar afgørelse af, hvorvidt et givent projekt er berettiget til eksportkreditstøtte eller ej (f.eks. hvis de involverede risici er uforholdsmæssigt store, ydes der ikke dækning). Hvis risiciene findes acceptable, er eksportkreditstøtten ofte behæftet med visse betingelser, typisk med henblik på at håndhæve afhjælpende foranstaltninger og overholde standarder. Der henvises udtrykkelig til sådan betinget dækning i rapporterne fra Belgien, Danmark, Italien, Luxembourg, Polen, Portugal, Rumænien, Slovenien, Spanien og Ungarn.

Mange medlemsstater henviser til de procedurer, der er indeholdt i OECD's henstilling om fælles fremgangsmåder for offentligt støttede eksportkreditter og miljømæssig og social forsvarlighed ("fælles tilgange")[17].

Hvad angår medlemsstater med flere EKI'er, har nogle af dem etableret en komplementaritet mellem de respektive institutters evalueringsprocesser (f.eks. Italien[18] og Tjekkiet[19]).

c) Andre oplysninger i de årlige aktivitetsrapporter

Ud over de oplysninger, der allerede fremgår af afsnit 3a) og b) ovenfor, viser de 21 årlige aktivitetsrapporter, at medlemsstaterne generelt har politikker for eksportkreditter og miljø, bekæmpelse af korruption og bæredygtig udlånspraksis for lavindkomstlande. De tre relevante OECD-henstillinger[20] spiller en vigtig - men ikke altafgørende - rolle. Selv de medlemsstater, der ikke er medlemmer af OECD, anvender dem eller agter principielt at gøre det[21].

Mange medlemsstater anfører i deres rapporter, at navnlig "fælles tilgange" anvendes ud over det anvendelsesområde, som OECD har fastlagt[22]. I mange tilfælde er der desuden blevet udviklet relevante instrumenter og praksisser inden for de pågældende politikområder med det formål at gå videre end OECD-henstillingernes indhold[23]. I flere tilfælde har EKI'erne udviklet relevante instrumenter (f.eks. en politik om virksomhedernes sociale ansvar eller en etisk kodeks)[24].

Som i den foregående rapporteringsrunde understreger mange medlemsstater den særlige betydning af menneskerettigheder. Næsten alle rapporter afspejler fortsat støtte til udvikling af en menneskerettighedsdimension under de nye fælles tilgange. For flere medlemsstater har menneskerettigheder en særlig status i deres projektvurderinger[25]. I visse tilfælde er dette område direkte knyttet til arbejdsmarkeds-/arbejdstagerrettigheder[26].

En række medlemsstater tillægger også særlig betydning til politikker til bekæmpelse af bestikkelse og korruption[27]. Der anvendes en lang række forskellige foranstaltninger (f.eks. national lovgivning og god praksis, internationale foranstaltninger).

Andre medlemsstaters politikker i tilknytning til eksportkreditvirksomhed omfatter gennemsigtighed (åbenhed og fortrolighed), dialog med civilsamfundet, bidrag til bæredygtig udvikling, virksomhedernes sociale ansvar (enten i form af en VSA-politik for EKI'et selv eller fremme af eksportørernes indsats på dette område) og fremme af overholdelsen af OECD's retningslinjer for multinationale virksomheder.

I rapporteringsperioden besluttede Tyskland ikke længere at yde eksportkredit til leverancer af varer og tjenesteydelser bestemt til nukleare anlæg (nye og eksisterende). Kun i særlige tilfælde (f.eks. levering af varer og tjenesteydelser til forbedring af sikkerhed på eksisterende anlæg, nedlæggelse af nukleare anlæg, levering af varer og tjenesteydelser til forsknings- og lægefaciliteter) vil der stadig være mulighed for eksportkreditdækning fremover.

d) EKI'ernes overholdelse af EU's mål og forpligtelser

Det fastslås i bilag I, punkt 3, at "Kommissionen udarbejder en årlig oversigt til Europa-Parlamentet på grundlag af disse oplysninger, herunder en vurdering af eksportkreditinstitutternes overholdelse af Unionens mål og forpligtelser".

Traktaten om Den Europæiske Union (TEU) indeholder en liste over de generelle mål i artikel 3 og principperne og målene for Unionens optræden udadtil i artikel 21.

Hvad angår EU's fælles handelspolitik, henvises der til principperne og målene for Unionens optræden udadtil i artikel 206 og i artikel 207, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde som følger:

Artikel 206:

Med oprettelsen af en toldunion i overensstemmelse med artikel 28-32 bidrager Unionen i fælles interesse til en harmonisk udvikling af verdenshandelen, til en gradvis afskaffelse af restriktionerne for den internationale handel og de direkte udenlandske investeringer og til en sænkning af toldskranker og andre hindringer.

Artikel 207:

Den fælles handelspolitik bygger på ensartede principper, navnlig for så vidt angår toldændringer, indgåelse af told- og handelsaftaler vedrørende handel med varer og tjenesteydelser, handelsrelaterede aspekter af intellektuel ejendomsret, direkte udenlandske investeringer, gennemførelse af ensartethed i liberaliseringsforanstaltninger, eksportpolitik og handelspolitiske beskyttelsesforanstaltninger, herunder foranstaltninger mod dumping og subsidieordninger. Den fælles handelspolitik føres inden for rammerne af principperne og målene for Unionens optræden udadtil.

Europa-Kommissionen bemærker, at medlemsstater med eksportkreditaktiviteter, jf. EU-forordning 1233/2011, har udviklet politikker til at ledsage forvaltningen af deres eksportkreditprogrammer, som er i overensstemmelse med EU's mål. De specifikke politiske anbefalinger for eksportkredit er udarbejdet i OECD – den eneste internationale organisation, som hidtil har udviklet særlige regler på dette politikområde – og er i almindelig brug, men medlemsstaternes relevante aktiviteter er mere vidtgående.

Bortset fra det særlige tilfælde, hvor Tyskland har besluttet ikke at yde eksportkredit til den nukleare sektor, har der overordnet set ikke været nogen radikale ændringer i de politikker, der ledsager medlemsstaternes eksportkreditprogrammer siden sidste rapporteringsrunde, hvilket dog ikke betyder, at der slet ikke er gjort fremskridt.

På baggrund af en henstilling i ovennævnte beslutning fra Europa-Parlamentet fra juli 2013 om retningslinjer for kommende rapporteringsrunder havde Kommissionen allerede i den foregående årlige oversigt udarbejdet en henstilling om navnlig at gøre brug af den overvågning, som de internationale institutioner (herunder FN) har udført, som vejledning i politikkens videre udvikling. Medlemsstaternes rapport udarbejdes i forskelligt omfang allerede på grundlag af disse internationale instrumenter, og Kommissionen opfordrer til at fortsætte arbejdet i denne retning. Fortsat dialog med Tjenesten for EU's Optræden Udadtil vedrørende menneskerettighedspolitikker er også af afgørende betydning.

Europa-Parlamentet har opfordret Kommissionen til at fremsætte en erklæring om, hvorvidt medlemsstaterne overholder EU's mål og forpligtelser. Det er Europa-Kommissionens opfattelse, at de medlemsstater, der har fremlagt de relevante oplysninger herom, generelt har overholdt artikel 3 og 21 TEU. De europæiske institutioner kan naturligvis i fællesskab sætte mere ambitiøse politiske mål. Kommissionen er allerede klar til at fremme en relevant interinstitutionel dialog på dette område.

Hvad angår overholdelse af internationale forpligtelser og forpligtelserne i EU's konkurrencelov, har der ikke været tilfælde af tvister i WTO-regi, der involverede europæiske eksportkreditprogrammer i rapporteringsperioden. I 2013 modtog Europa-Kommissionen ingen klager over potentielle overtrædelser af EU-retten, der involverer eksportkreditinstitutter.

[1] EUT L 326 af 8.12.2011, s. 45.

[2] I sådanne tilfælde gælder Kommissionens meddelelse til medlemsstaterne i henhold til artikel 93, stk. 1, i EF-traktaten om anvendelse af traktatens artikel 92 og 93 på kortfristet eksportkreditforsikring.

[3] Europa-Parlamentets beslutning af 2. juli 2013 om den første årsrapport fra Kommissionen til Europa-Parlamentet om aktiviteterne i medlemsstaternes eksportkreditinstitutter (2012/2320(INI)).

[4] OECD's arrangement vedrørende retningslinjer for offentligt støttede eksportkreditter er et bilag til forordningen.

[5] Bulgarien, Danmark, Det Forenede Kongerige, Finland, Polen, Slovakiet, Spanien, Ungarn og Tjekkiet.

[6] Slovakiet og Sverige.

[7] Finland, Frankrig, Italien, Polen, Slovakiet, Spanien og Tyskland.

[8] Danmark, Italien, Nederlandene og Tyskland.

[9] Danmark, Polen, Spanien, Ungarn og Østrig.

[10] Pr. 31. marts 2014

[11] I henhold til bilag I, punkt 1, skal den nuværende rapporteringsproces gennemføres med forbehold af de beføjelser, der er tillagt de institutioner i medlemsstaterne, der fører tilsyn med de nationale eksportkreditprogrammer.

[12] F.eks. Belgien, Danmark, Frankrig, Nederlandene, Slovakiet, Slovenien, Sverige, Tjekkiet og Tyskland

[13] Finland, Sverige og Tyskland.

[14] Finland og Nederlandene.

[15] Nederlandene

[16] Belgien, Finland og Tyskland.

[17] Belgien, Det Forenede Kongerige, Italien, Luxembourg, Nederlandene, Polen, Portugal, Slovakiet, Slovenien og Spanien.

[18] Hvad angår Italien, er eksporttransaktioner oftest dækket af SACE (eksportkreditgaranti), men modtager samtidig rentetilskud fra SIMEST. I sådanne tilfælde undersøger SIMEST, om den underliggende transaktion opfylder kravene i OECD's henstilling om miljømæssig og social forsvarlighed, og hvis der anmodes om en mere uddybende analyse, skal SACE's vurdering findes tilfredsstillende.

[19] I det tjekkiske eksportkreditprogram er transaktioner under den tjekkiske eksportbank ("CEB") normalt også forsikret af eksportgaranti- og forsikringsselskabet ("EGAP"). De miljømæssige og sociale risici ved et projekt vurderes normalt af EGAP. I særlige tilfælde, hvor EGAP ikke forsikrer en CEB-transaktion, påtager CEB sig ansvaret for at tage alle projektets miljømæssige og sociale risici i betragtning.

[20] 1. OECD's henstilling om fælles fremgangsmåder for offentligt støttede eksportkreditter og miljømæssig og social forsvarlighed (også kaldet "fælles tilgange"). 2. OECD's henstilling om bestikkelse og offentligt støttede eksportkreditter. 3. Principper og retningslinjer for at fremme bæredygtig udlånspraksis for officielle eksportkreditter til lavindkomstlande.

[21] OECD's retningslinjer og principper for at fremme bæredygtig udlånspraksis kan naturligvis ikke anvendes af eksportkreditudbydere, der ikke foretager udlån til lavindkomstlande (som f.eks. Rumænien).

[22] Danmark, Frankrig, Italien og Nederlandene.

[23] Belgien, Bulgarien, Danmark, Finland, Frankrig, Grækenland, Nederlandene, Sverige og Østrig.

[24] Danmark, Italien, Luxembourg, Nederlandene, Slovenien og Sverige.

[25] Tyskland og Sverige.

[26] Danmark, Nederlandene og Sverige.

[27] Bulgarien, Det Forenede Kongerige, Italien, Kroatien, Luxembourg, Nederlandene, Sverige, Tyskland og Ungarn. Rapporterne fra Tyskland og Sverige indeholder særligt store afsnit om dette emne.