Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

- "Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om affald af elektrisk og elektronisk udstyr", og

- "Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om begrænsning af anvendelsen af visse farlige stoffer i elektrisk og elektronisk udstyr"

(2001/C 116/08)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 14. september 2000 under henvisning til EF-traktatens artikel 95 og 175 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om de ovennævnte emner.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne og Miljø, som udpegede Sergio Colombo til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 15. november 2000.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 377. plenarforsamling af 29.-30. november 2000, mødet den 29. november, følgende udtalelse med 100 stemmer for, 4 imod og 3 hverken for eller imod.

1. Kommissionens forslag

1.1. De to direktivforslag er beregnet på at tage de problemer op, som skyldes den stadigt stigende strøm af affald fra elektrisk og elektronisk udstyr (waste of electrical and electronic equipment, WEEE), dvs. alt fra store og små husholdningsapparater (vaskemaskiner, køleskabe, brødristere, hårtørrere osv.) til IT og telekommunikationsudstyr (PC'er, printere, mobiltelefoner osv.), belysningsmateriel og automater. I overensstemmelse med EU's overordnede affaldspolitik tager disse direktiver specielt sigte på forebyggelse, genbrug, genindvinding og andre former for udnyttelse af affaldet samt på risikofri behandling og bortskaffelse. Samtidig er direktiverne et forsøg på at bidrage til harmonisering af forskellige nationale initiativer, der er taget på dette område.

1.2. I 1998 opstod der 6 mio. tons WEEE (4 % af husholdningsaffaldet). Mængden af WEEE ventes at stige med mindst 3-5 % pr. år. Dette betyder, at der på fem år skabes 16-28 % mere WEEE og på 12 år det dobbelte heraf. Væksten i mængden af dette affald er ca. tre gange større end for almindeligt husholdningsaffald. Over 90 % af WEEE deponeres, forbrændes eller genanvendes uden forbehandling, hvilket indebærer, at en stor del af de forureningsstoffer, der findes i husholdningsaffald, kommer fra WEEE. Miljøbelastningen fra produktionen af elektriske og elektroniske produkter er langt større end fra produktionen af de materialer, der indgår i de øvrige kategorier af husholdningsaffald.

1.3. Det første direktivforslag (WEEE-direktivet), som er baseret på traktatens artikel 175 (miljø), behandler den overordnede styring af WEEE. Ud fra princippet om fælles ansvar pålægger det de berørte aktører - dvs. producenter, leverandører, offentlige myndigheder og forbrugere - en række forpligtelser.

1.3.1. Hvad angår WEEE fra de private husholdninger resumeres forslagets vigtigste bestemmelser i nedenstående tabel 1.

Tabel 1

WEEE fra private husholdninger - Vigtigste forpligtelser for de forskellige berørte parter

>TABELPOSITION>

1.3.2. For WEEE fra andre kilder end de private husholdninger foreslås et sæt regler, der til dels adskiller sig herfra. F.eks. bliver producenterne pålagt ansvar for indsamling af WEEE fra brugerne (art. 4, stk. 3) og indsamlingsmålet på 4 kg (art. 4, stk. 5) gælder ikke. Særlig vigtigt er, at omkostningerne ved særskilt indsamling, behandling, nyttiggørelse og bortskaffelse af affaldet dækkes gennem aftaler mellem producenten og brugeren af det pågældende udstyr på købstidspunktet (art. 8).

1.3.3. Ud over de ovenfor i punkt 1.3.1 og 1.3.2 nævnte forpligtelser, indeholder det foreslåede WEEE-direktiv nogle bestemmelser om oplysninger til brugerne (art. 9) og til behandlingsvirksomhederne (art. 10). Herudover skal medlemsstaterne levere oplysninger om mængden og kategorierne af elektrisk og elektronisk udstyr, der er markedsført, indsamlet og genvundet (art. 11), samt rapportere til Kommissionen om direktivets implementering (art. 12).

1.4. Det andet direktivforslag (direktivet om farlige stoffer), som er baseret på traktatens artikel 95 (indre marked), pålægger producenterne at anvende andre materialer end bly, kviksølv, cadmium, hexavalent chrom, polybromerede biphenyler (PBB'er) og polybromerede biphenylætere (PBDE'er) i elektrisk og elektronisk udstyr fra 1. januar 2008. Dog er nogle anvendelser af disse stoffer undtaget fra bestemmelsen (art. 4, stk. 2). På baggrund af den fremtidige tekniske udvikling eller nye forskningsresultater kan disse substitutionskrav efter høring af producenterne underkastes ændringer senere. Under alle omstændigheder skal Kommissionen inden den 1. januar 2004 revidere bestemmelserne om substitution for, om nødvendigt, at tage hensyn til nye videnskabelige data.

2. Generelle bemærkninger

Vedrørende begge direktiver

2.1. Kommissionens bemærkninger til de to direktivforslag giver en udtømmende beskrivelse af den øjeblikkelige situationen med hensyn til produktion, genvinding, genanvendelse og bortskaffelse af det omhandlede affald. Direktivforslagene fortjener støtte i betragtning af den hurtige vækst, der kan ventes i omfanget af WEEE, i dets indhold af farlige stoffer og i miljøbelastningen fra disse produkter, og i betragtning af at over 90 % af WEEE i øjeblikket kommer på lossepladsen, forbrændes eller genvindes uden forudgående behandling - med alvorlige konsekvenser for miljøet og menneskers sundhed.

2.2. ØSU glæder sig over, at Kommissionen har valgt en innovativ tilgang til problemet med de elektriske og elektroniske apparaters indvirkning på miljøet. Med de foreslåede foranstaltninger går EU i spidsen for forvaltningen af de miljøproblemer, der er forbundet med en strategisk vigtig produktionssektor i hastig udvikling. ØSU opfordrer Kommissionen til at fremme denne innovative tilgang i internationale fora, især OECD.

2.3. ØSU har i sin udtalelse om revision af Fællesskabets strategi for affaldshåndtering påpeget vigtigheden af at anvende princippet om produktansvar(1) i praksis, og det gik ind for, at den fremgangsmåde, der blev fastlagt i emballagedirektivet, også skulle anvendes på andre prioriterede affaldsstrømme. Det er op til producenterne at udvikle metoder på projekterings- og fabrikationsstadiet, som kan sikre så lang holdbarhed for deres produkter som muligt samt nyttiggørelse og bortskaffelse af dem efter de mest miljøvenlige fremgangsmåder. Miljømærket (Ecolabel) og miljøcertificeringssystemet EMAS kan også bidrage hertil ved at tilskynde til mere avancerede miljøvenlige løsninger.

2.4. Det skal dog understreges, at Kommissionens hierarkiske tilgang til WEEE-problemet (1. forebyggelse, 2. genbrug, genvinding og nyttiggørelse, 3. behandling og sikker bortskaffelse) svækkes af det forhold, at der mangler et tredje grundlæggende EU-retsinstrument om projektering og fabrikation af elektrisk og elektronisk udstyr. Over for dette grundlæggende aspekt af den faktiske forebyggelse af WEEE-produktionen, giver Kommissionen kun et generelt tilsagn om at fremlægge forslag senere på året.

2.4.1. For at sikre effektiv forebyggelse lige fra produktionsfasen opfordrer ØSU Kommissionen til at overveje, hvilke af de nuværende mekanismer der kan danne grundlag for kriterierne for projektering og fabrikation af elektrisk og elektronisk udstyr, således at miljøpåvirkningen begrænses mest muligt, uden at sektorens innovationspotentiale begrænses. Først da vil håndteringen af WEEE være i fuld overensstemmelse med den hierarkiske fremgangsmåde, hvorpå EU-lovgivningen om affaldshåndtering er baseret (forebyggelse, genbrug, genvinding og nyttiggørelse, sikker bortskaffelse).

3. Bemærkninger til WEEE-forslaget

3.1. Formål - artikel 1

ØSU hilser forslagets mål velkommen, især den vægt der lægges på forebyggelse af WEEE (dvs. begrænsning af affaldsmængden og dets indhold af skadelige stoffer). ØSU påpeger dog, at der savnes et forslag om projektering og fabrikation af elektrisk og elektronisk udstyr (EEE), hvilket kan gøre det vanskeligt at opfylde forebyggelsesmålet fuldt ud.

3.2 Særskilt indsamling - artikel 4

3.2.1. Særskilt indsamling er en afgørende forudsætning for den efterfølgende behandling og nyttiggørelse. Nærmere bestemt er målene for såvel behandling (art. 5) som nyttiggørelse (art. 6) fastsat i forhold til den indsamlede mængde af WEEE (og ikke den samlede mængde WEEE), og derfor vil indsamlingsniveauet blive bestemmende for, i hvilket omfang direktivets mål opfyldes. På denne baggrund rejser bestemmelserne i art. 4, stk. 5, (et ikke-bindende indsamlingsmål for WEEE fra private husholdninger på 4 kg pr. indbygger pr. år fra 2006) en række spørgsmål.

3.2.2. Ifølge Kommissionen (punkt 9.2 i Begrundelsen) svarer det "bløde" indsamlingsmål på 4 kg pr. indbygger kun til 25 % af den samlede mængde WEEE, der dannes på årsbasis. Heraf kan man slutte, at de miljørisici, der er forbundet med de resterende 75 %, fortsat vil bestå på mellemlang sigt. Derfor bør et eller flere af følgende forslag tages op til overvejelse: i) ændring af det foreslåede bløde mål til et bindende mål; ii) forhøjelse af de foreslåede 4 kg til et mere ambitiøst niveau; iii) fremrykning af den foreslåede frist (2006); iv) indførelse af et indsamlingsmål for WEEE for andre kilder end de private husholdninger, for hvilke der ikke foreslås noget mål. Disse forslag forekommer særligt berettigede i betragtning af de argumenter, der fremføres i kommentarerne til artikel 4 (Begrundelsen). Det foreslåede indsamlingsmål på 4 kg er allerede blevet opfyldt i pilotprojekter i flere lande(2).

3.3. Behandling - artikel 5

3.3.1. ØSU bifalder de krav til behandlingen, der fastsættes i artikel 5, stk. 1. Endvidere er virksomhedernes forpligtelse til at indhente tilladelse og medlemsstaternes obligatoriske inspektion, der fritager dem fra kravet om tilladelse i henhold til artikel 9, 10 og 11 i direktiv 75/442/EØF, to vigtige midler til kontrol af overholdelsen af miljøforskrifterne.

3.3.2. Medlemsstaterne bør sikre, at miljøkravene for behandlings- og genvindingsvirksomhederne bliver ensartede i hele EU for at undgå markedsforvridninger og en utilsigtet tilskyndelse til transport af affald i retning af svagere områder.

3.3.3. Ved eksport af farligt affald med henblik på genvinding i henhold til forordning (EØF) nr. 259/93 også til tredjelande må der ikke ses bort fra det faktum, at den risiko, der er forbundet med farlige stoffer, øges proportionelt med transportens varighed, den fysiske afstand og antallet af personer, der udsættes for den pågældende fare. Som ØSU tidligere har påpeget(3) bør principperne om geografisk nærhed og tilstrækkelig egenkapacitet håndhæves, hvor det er muligt, blandt andet ud fra prioriteringen af forebyggelse.

3.4. Nyttiggørelse - artikel 6

3.4.1. ØSU går ind for ambitiøse mål for nyttiggørelse, genbrug og genvinding. Ifølge Kommissionen afspejler forslaget den nyeste teknik, som i dag anvendes i moderne genvindingsvirksomheder, og det vil ikke indebære flere omkostninger end de gennemsnitlige genvindingsomkostninger ved en række europæiske pilotprojekter. På denne baggrund virker det uforståeligt, hvorfor de foreslåede mål først skal opfyldes i 2006, og hvorfor de skal forblive uændrede i det mindste indtil 2009 (muligvis vil mere ambitiøse mål blive fastlagt for "årene efter 2008"). Endelig understreger ØSU, at manglen på et særskilt mål for genbrug af WEEE svækker forslagets genbrugsmålsætning.

3.4.2. ØSU er klar over, at disse ambitiøse mål kræver moderne og effektive behandlingsvirksomheder. Der er tale om en sektor, som først og fremmest består af SMV. Hvis der skal opnås stadig højere nyttiggørelses- og genvindingsniveauer, må der tilskyndes til investering i sektoren. Især bør der indføres finansieringsinstrumenter til støtte for SMV's nødvendige tilpasning til miljøkravene.

3.5 Finansieringsforpligtelser - artikel 7 og 8

3.5.1. Artikel 7 indeholder muligvis forslagets mest omstridte bestemmelser. I overensstemmelse med princippet om fælles ansvar sigter de mod at fordele omkostningerne ved de foreslåede foranstaltninger mellem producenter og offentlige myndigheder. ØSU støtter dette princip, men vil gerne fremsætte følgende bemærkninger til en række aspekter i den foreslåede artikel 7:

3.5.2. Forbrugernes mulighed for gratis returnering af WEEE bør betragtes som afgørende for direktivets effektivitet.

3.5.3. ØSU noterer, at de foreslåede foranstaltninger, som situationen ser ud i dag, indebærer en ligelig fordeling af omkostningsbyrden mellem offentlige myndigheder (50 %) og producenter (50 %). Men senere hen er det tanken, at de offentlige myndigheder skal påtage sig en større andel af de samlede omkostninger, hvilket er en svækkelse af princippet om fælles ansvar.

3.5.4. De foreslåede finansieringsbestemmelser i art. 7, stk. 3, rejser to sæt spørgsmål vedrørende dels deres ikrafttræden, dels medlemsstaternes råderum med hensyn til implementeringen.

3.5.4.1. Hvad angår det første aspekt, skal det bemærkes, at forslaget først pålægger producenterne at (med)finansiere håndteringen af WEEE fem år efter direktivets ikrafttræden. Konsekvenserne af en sådan ordning bør undersøges nærmere. Man må huske på, at forslaget om en femårig overgangsperiode først og fremmest sigter mod at løse problemerne med EEE, som er markedsført før direktivets ikrafttræden (dvs. "gammelt"(4) EEE i modsætning til "nyt"), men det løser ikke problemerne med EEE med en længere livscyklus end fem år.

3.5.4.1.1. Endelig giver forslaget tilsyneladende mulighed for, at de medlemsstater, som måtte ønske det, kan indføre finansieringsforpligtelsen før den femårige overgangsperiode, men denne mulighed bør præciseres.

3.5.4.2. Hvad angår det andet aspekt, er det vigtigste spørgsmål, om producenterne skal have mulighed for at opkræve en synlig afgift på nyt EEE, således som producentorganisationerne har ønsket det. En sådan afgift, som ifølge Kommissionen kan afskrække producenterne fra at forbedre deres produktdesign, udelukkes ikke fra forslaget. Mens det kan være berettiget med en synlig afgift på "gammelt" EEE, som er markedsført før direktivets ikrafttræden (dvs. før betydningen af de nye krav til design står helt klar), er brugen af en sådan afgift efter den periode mere diskutabel.

3.6. Oplysninger til brugerne - artikel 9

ØSU understreger, at passende brugeroplysninger er af afgørende betydning. For at tilskynde forbrugerne til at bidrage til håndteringen af WEEE bør medlemsstaterne kunne benytte sig af oplysningskampagner med støtte i massemedierne. Desuden må man ikke undervurdere betydningen af innovative, "opfindsomme" incitamenter (f.eks. en "indsamlingspræmie" til kommuner) samt indføring i miljøvenlig adfærd.

3.7. Oplysninger til behandlingsvirksomheder

3.7.1. ØSU tillægger det afgørende betydning, at genvindingsvirksomhederne, som hovedsageligt er SMV, bliver så godt informeret som muligt. Produktionsvirksomhederne kunne bidrage til foranstaltninger med henblik på modernisering og tilpasning af SMV til miljøkravene, hvorved der også skal tages højde for nødvendigheden af at mobilisere de nødvendige ressourcer til faglig uddannelse.

3.7.2. ØSU går ind for udarbejdelse af vejledninger i genvinding, mærkning af plastikkomponenter og af komponenter, som indeholder farlige stoffer, samt en projektering af produkterne, som gør det lettere at udtage de komponenter, der skal henholdsvis genvindes og bortskaffes.

4. Bemærkninger til forslaget vedrørende farlige stoffer

4.1. Den 1. januar 2004 - og ikke 2008 - som sidste frist for substitueringen af PBB og PBDE, som man i Tyskland på frivillig basis er ophørt med at producere allerede i 1986, forekommer at være en mere passende tidsramme for producenternes nødvendige tilpasning. Dette synspunkt understøttes af det faktum, at den sidste PBB-fabrikant ifølge Kommissionen indstillede produktionen i 2000.

4.2. Kommissionen anfører i art. 5, stk. 1, litra a), b) og c) en række kriterier for revision af substitutionskravet; denne revision skal foretages senest den 31. december 2003 (art. 6) - dvs. fire år før kravet træder i kraft. Dette synes at være i modstrid med direktivets mål. Det ville være mere effektivt at høre alle berørte parter efter substitueringen af de stoffer, som forslaget omhandler. Derfor burde art. 5, stk. 2, om evt. ændringer af substitutionskravene for de stoffer, som direktivet vedrører, indeholde en bestemmelse om høring af alle berørte parter (genvindings- og behandlingsvirksomheder samt forbruger- og miljøorganisationer).

4.3. ØSU opfordrer - specielt i forbindelse med direktivet om farlige stoffer - til en nøje gennemgang af de mange eksisterende nationale forskrifter vedrørende produkter, som indeholder tungmetaller, PBDE og PBB, for at lære af erfaringerne med deres anvendelse og for at indbygge dem i de nye bestemmelser på den mest hensigtsmæssige måde. Endvidere må man for at opfylde direktivets mål se nærmere på de frivillige aftaler, der findes i nogle medlemsstater, for at udbrede kendskabet til de positive resultater og eventuelle svage punkter.

4.4. Et særlig problematisk stof i forbindelse med behandling og bortskaffelse af WEEE er PVC (polyvinylchlorid). Plastmaterialer udgør ca. 20 % af WEEE-mængden (de indledende bemærkningers punkt 5.2). For sit vedkommende udgør PVC ca. 20 % af det plastmateriale, der anvendes i elektrisk og elektronisk udstyr. I grønbogen om miljøproblemer i forbindelse med PVC(5) indkredser Kommissionen problematikken vedrørende PVC-materialernes indvirkning på miljøet og menneskers sundhed. Problemerne kan i de fleste tilfælde henføres til anvendelsen af visse tilsætningsstoffer og håndteringen af PVC.

4.5. ØSU er rede til at bidrage til den debat, som grønbogen har rejst, i betragtning af emnets store betydning og de økonomiske og sociale valgmuligheder. ØSU bifalder Kommissionens tilsagn om i begyndelsen af 2001 at fremlægge en meddelelse om EU's samlede strategi for de PVC-relaterede miljøproblemer. Direktivforslagene bør efter ØSU's mening indeholde en udtrykkelig forpligtelse til at ændre lovgivningsinstrumenterne i lyset af den fremtidige udvikling i EU-strategien for løsning af de miljøproblemer, som anvendelsen af PVC forårsager.

Bruxelles, den 29. november 2000.

Göke Frerichs

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EFT C 89 af 19.3.1997.

(2) F.eks. har Norge opnået et indsamlingsniveau på 5 kg.

(3) EFT C 89 af 19.3.1997.

(4) For at undgå forvirring bør der skelnes mellem produkter, som er markedsført før direktivets ikrafttræden ("gamle produkter"), og produkter, som markedsføres før finansieringsforpligtelsens ikrafttræden ("historiske" produkter).

(5) Udkast til grønbog - miljøproblemer i forbindelse med PVC - KOM/2000/469, 26.7.2000.