Udtalelse om byudvikling og Den Europæiske Union (96/C 100/18)

Regionsudvalgets præsidium besluttede den 1. februar 1995 under henvisning til EF-traktatens artikel 198 C at afgive initiativudtalelse om byudvikling og Den Europæiske Union.

Det forberedende arbejde henvistes til Regionsudvalgets Underudvalg 4, »Bypolitik«, som udpegede Sally Powell til ordfører og Bernard Frau til medordfører.

Regionsudvalget vedtog på sin 8. plenarforsamling af 19.-20. juli 1995, mødet den 20. juli 1995, følgende udtalelse.

BYPOLITIK

»I 1991 var Den Europæiske Union det stærkest urbaniserede subkontinent; 71 % af befolkningen boede i samfund med over 10 000 indbyggere; urbaniseringsgraden er 30 % højere end i USA. Endnu et fremtrædende træk ved urbaniseringen i Den Europæiske Union er de mange bysamfund - 3 560 mod kun 1 000 i USA. I den Europæiske Union bor 237 millioner indbyggere i sådanne bysamfund; til sammenligning bor der i Japan 113 millioner i 1 011 bysamfund (en urbaniseringsgrad på 91 %), og i Afrika 133 millioner i 2 577 bysamfund (en urbaniseringsgrad på 29 %).«

Europa-Kommissionen:

Fællesskabets aktiviteter inden for byanliggender

I. INDLEDNING

Nogle af de mest innovative økonomiske aktiviteter i EU er lokaliseret i byområderne (). Der er en voksende erkendelse af, at byområderne er afgørende for regionernes og medlemsstaternes økonomi og for EU's konkurrenceevne som helhed. En effektiv økonomisk og fysisk bystruktur og en politik, der styrker byens intellektuelle, sociale og fysiske infrastruktur, ville bidrage væsentligt til at øge den europæiske økonomis ydeevne og sikre den økonomiske velstand i Unionen på lang sigt. Byområdernes fremtid er derfor af stor betydning for EU.

Desværre er det også i byerne, man finder nogle af de alvorligste problemer, EU står over for i dag. Siden 1970'erne har byområderne været hårdt ramt på det økonomiske, sociale og miljømæssige område. Affolkning af bykernen, arbejdsløshed, forsømte kvarterer, infrastruktur i opløsning og industrielt forfald skaber alvorlige problemer som social udstødelse, racisme, diskrimination og kriminalitet. Problemerne er ofte ujævnt fordelt i byområdet, således at særlige samfundsgrupper og kvarterer er hårdere ramt end andre. I de fleste byområder findes der fattigdomslommer med dårlige miljøforhold. Der er større sandsynlighed for, at beboerne i disse kvarterer er arbejdsløse, utilstrækkeligt kvalificerede, dårligt betalte eller deltidsbeskæftigede. De har sandsynligvis kun ringe adgang til kulturelle faciliteter, bor i et alvorligt forurenet miljø i dårlige boliger, kræver mere hospitalsbehandling på grund af vilkår, der kunne forebygges. De må leve med en høj grad af kriminalitet, racisme og diskrimination og risikerer særlig let at blive udstødt, hvis de er sorte, kvinder eller handicappede.

Jo større nøden i disse kvarterer bliver, jo mere isolerede og fremmedgjorte bliver deres beboere i forhold til den øvrige befolkning. De er måske forløbere for det, man ser i mange amerikanske byer, kvarterer ingen vover sig ind i (»no-go«). I byer som f.eks. Detroit er der opstået en underklasse og samfund uden håb om en bedre tilværelse (»no-hope«), hvor fattigdom, arbejdsløshed, kriminalitet og racisme har slået rod. Kun få europæiske byer har oplevet så dybt et forfald, men mange er tæt ved. Hvis ikke der tages fat på en løsning af disse problemer, er det umuligt at sikre stabilitet i vores byområder på lang sigt, og det kan bringe Europas langsigtede økonomiske konkurrenceevne i fare.

Vi står over for en kritisk fase i udviklingen af de europæiske byområder og dermed den europæiske økonomi. Lappeløsninger har været forsøgt. De kan ikke erstatte en beslutsom, strategisk og sammenhængende indsats, som kunne være med til at vende forfaldstendensen i vores byer og byområder.

1. Erkendelsen af byernes behov i EU

Eftersom næsten tre fjerdedele af EU's befolkning bor i byområder, ville det være overraskende, hvis EU i sin politik ikke tog hensyn til byområdernes behov. At man har erkendt behovet ses af en lang række mindre initiativer på området:

- pilotprojekter vedrørende byer, iværksat i medfør af Regionalfondsforordningens artikel 10,

- Kommissionens grønbog om bymiljøet,

- henvisningen til bysamfund i tilbagegang i definitionen af områder, der er berettiget til at modtage regionalfondsstøtte (mål nr. 2),

- EF-initiativet URBAN,

- projektet for bæredygtige byer.

Disse initiativer udgør kun en del af EU's indsats for byområderne. Faktisk er de støttemidler, der står til rådighed, ikke ubetydelige. Enhver indsats til fordel for vores byer må hilses velkommen, men det må understreges, at byområderne ikke hidtil har været i søgelyset, når EU har fastlagt sin politik på forskellige områder. EU's politik og finansieringsprogrammer er nærmest udarbejdet efter ad hoc-princippet. Resultatet er, at EU ikke kan opvise nogen sammenhæng i sin politik for byudvikling.

Der er i dag i EU en voksende erkendelse af, at det er nødvendigt at tage spørgsmålet om byens problemer op for at opnå social samhørighed og velstand. Der er iværksat en spredt og ukoordineret række af enkeltforanstaltninger i et forsøg på at løse problemet. Farerne ved en sådan ad hoc-fremgangsmåde blev i januar 1995 påpeget af EU's Revisionsret, som fastslog, at det er nødvendigt at skabe en bypolitisk ramme for udviklingen for at sikre, at investeringerne giver bonus. På baggrund af byområdernes strategiske betydning for EU's udvikling kan farerne ved den nuværende fremgangsmåde ikke overdrives. Det er tvingende nødvendigt at udarbejde en overordnet bypolitik, så EU's nuværende indsats sættes ind i en strategisk ramme.

2. Traktatens manglende bypolitik

Den manglende hensyntagen til byanliggender i traktaten er en af grundene til, at bypolitikken er så fragmenteret. I traktaten om Den Europæiske Union henvises der intetsteds direkte til byområder, og den giver derfor ikke EU noget specifikt retsgrundlag for at koordinere bypolitikken. Dette er en stor mangel på et urbaniseret subkontinent, der er ved at udarbejde sit program for det 21. århundrede.

Uden et sådant retsgrundlag vil aktiviteter i byerne og bypolitik uvægerligt blive splittet op. Der vil ikke være nogen samlet strategi, ingen sammenhæng og absolut ingen visioner.

Den tidligere kommissær for regionalpolitik, Bruce Millan, rejste spørgsmålet om en bypolitisk kompetence på regeringskonferencen i 1991. Han foreslog, at Den Europæiske Fond for Regionaludvikling udvidede sit støtteområde til også at omfatte byer. Det blev imidlertid ikke vedtaget i Maastricht, men regeringskonferencen gav EU lovgivningsmæssig kompetence på en række nye områder. Uddannelse, folkesundhed, forbrugerbeskyttelse og transeuropæiske net er af afgørende betydning for byområder, da alle byboere oplever konsekvenserne heraf. Udviklingen af en politik på disse og andre områder medvirker desværre til at splitte bypolitikken yderligere op. Maastricht medførte ingen retlig forpligtelse til samordning af EU-politikkernes bymæssige aspekter, men de andre traktattilføjelser, der blev vedtaget, har gjort det endnu mere påtrængende at afhjælpe denne mangel.

3. Afhjælpning af manglen på en bypolitik

Belønningen for at samle disse spredte og usammenhængende forsøg på at løse byernes problemer i en effektiv og veltilrettelagt politik er stor: anstændige boligmiljøer, bedre beskæftigelsesmuligheder, ingen diskrimination, sunde byer, adgang til diverse kulturelle og uddannelsesmæssige faciliteter, let tilgængelige og effektive transportsystemer osv. Man kan kun løse byernes problemer ved at føre en integreret og sammenhængende politik.

Hvis der i traktaten indføjes »en retlig forpligtelse til samordning af EU-politikkens bymæssige aspekter«, bliver det muligt at opstille en samlet strategi for byerne. EU vil så kunne samle Kommissionens spredte aktiviteter til et sammenhængende mønster.

4. Gennemgang af traktatens bestemmelser om byområder

Traktaten frembyder i sin nuværende udformning en række problemer:

(i) i en traktat for et så urbaniseret område som Europa savnes en specifik henvisning til byanliggender, der ville gøre det muligt at koordinere, konsolidere og styrke eksisterende politikker og aktiviteter i byområder,

(ii) bypolitikkens opsplitning mellem andre kompetenceområder i traktaten fører til manglende klarhed og sammenhæng i udviklingen af europæisk bypolitik. En europæisk bypolitik er rent faktisk under udvikling via politikkerne for bl.a. transport, miljø og folkesundhed, men traktaten indeholder intet retsgrundlag, som muliggør en effektiv samordning af disse EU-politikker, for så vidt angår byområderne,

(iii) nogle af traktatens bestemmelser på specifikke områder (f.eks. transport, økonomisk og social samhørighed, folkesundhed) er nok centrale for byspørgsmål, men fremmer ikke en komplet og sammenhængende udvikling af de bymæssige aspekter. Resultatet er derfor en uklar politik,

(iv) traktaten tager ikke højde for behovene i et multikulturelt samfund. Dette aspekt er yderst vigtigt for udviklingen af det europæiske samfund (især i bykerneområderne).

Dette oplæg behandler de problemer, som den nuværende traktat frembyder, og peger på:

(i) behovet for et nyt kapitel i traktaten, som skal gøre det lettere at koordinere de igangværende aktiviteter inden for en sammenhængende bypolitik,

(ii) behovet for specifikke ændringer af de eksisterende bestemmelser, således at det bliver lettere at nå EU's mål i byområderne,

(iii) det multikulturelle samfunds behov,

(iv) spørgsmålet om bypolitik og subsidiaritet.

II. DEL I

I denne del behandles behovet for at opstille en overordnet bypolitik for Den Europæiske Union. Følgende spørgsmål vil blive behandlet:

- nødvendigheden af at gøre byudvikling til en del af europæisk udviklingspolitik,

- visionen om en europæisk bypolitik,

- hvilke beføjelser kræves der på europæisk plan?

a) Hvorfor en bypolitik?

Da Europa er et stærkt urbaniseret subkontinent, er der et stort behov for at indføje et bymæssigt aspekt i traktaten. 71 % af vore borgere bor i byområder, men kun få mener, at Den Europæiske Union opfylder byområdernes behov. Unionens manglende tiltrækning for borgerne kan skyldes, at de ikke finder, at den tager sig af de områder, hvor langt størstedelen af dem faktisk bor.

Kun få europæiske byer oplever de meget alvorlige problemer, der eksisterer i USA's byer med deres mange »no-go-områder« og almindelige forfald, men mange af vore byer er måske på randen til at havne i samme situation. Bypolitikken er et af de områder, der må inddrages i fastlæggelsen af vore institutionelle og politiske behov i det 21. århundrede. Udviklingen af en institutionel ramme står højt på dagsordenen for regeringskonferencen i 1996, men en sådan ramme vil ikke kunne fungere, medmindre der tages effektivt hensyn til borgernes behov.

b) Visionen om europæisk byudvikling

Skønt Unionens bymæssige beføjelser formodentlig vil være meget begrænsede, er det vigtigt at have en forestilling om, hvilken form for byområder vi søger at opnå, og hvordan den søges opnået.

Bypolitikken må tage grundigt fat på byboernes problemer og aspirationer og må fastlægge, hvorledes byudviklingsvisionen kan virkeliggøres. Visionen må tage hensyn til byernes multikulturelle aspekt og til byboernes økonomiske velfærd.

Enhver bypolitik må søge at opnå følgende:

c) Visionen om byområder:

Byområder må være regionernes brændpunkter og udgøre grobunden for en økonomisk udvikling, som styrker samtlige borgere og giver dem gode job, boliger og en høj grad af social velfærd.

Enhver byudviklingsstrategi må inddrage lokale, nationale og europæiske aspekter. På alle niveauer vil en række organer være aktører i udviklingen af vore byer, idet de lokale og regionale myndigheder spiller den primære rolle som byområdernes legitime talerør. Faktisk vil størstedelen af byplanlægningen foregå på lokalt plan, hvilket vil sige, at byområderne står for deres egen udvikling: bottom-up-metoden. De forskellige byområder i Unionen er således i færd med at udvikle sammenhængende og innovative politikker, som søger at imødekomme borgernes behov. Det er her, nærmest borgerne, at den største udvikling bør finde sted.

Man kan imidlertid ikke se bort fra det europæiske plan. Mange nuværende EU-politikker indvirker direkte på byerne. Den eksisterende opsplitning af bypolitikken på europæisk plan kan føre til manglende sammenhæng på det lokale plan. Der er derfor behov for aktiviteter på EU-plan, som supplerer hinanden, styrker lokalsamfundene og koordinerer EU's bymæssige aktiviteter.

Dette vil ikke indskrænke de regionale og lokale myndigheders nuværende beføjelser. Alt, hvad der kræves, er en retlig forpligtelse til at sikre samordning og sammenhæng i gennemførelsen af de eksisterende EU-interventioner. En sammenhængende bypolitisk strategi på EU-plan vil faktisk give bymyndighederne mulighed for større indflydelse.

d) Hvilken form for bypolitik?

EU må gives beføjelser inden for to områder:

- byområdernes betydning for Europas økonomi,

- samordningen af eksisterende europæiske sektorpolitikker i én sammenhængende strategi.

(i) Byernes betydning for Europas økonomi

Byområderne er vigtige for Europas konkurrenceevne og økonomiske vækst. Mange af EU's økonomiske aktiviteter finder sted i byerne. Det er byerne, der bliver brændpunkterne i den økonomiske udvikling. Det europæiske byområde er:

- centrum for den økonomiske omstrukturering i forbindelse med virkeliggørelsen af det indre marked,

- knudepunkt for transnationale net,

- sæde for europæiske institutioner,

- midtpunkt for kulturpolitikken,

- kraftcenter for forsknings- og udviklingstiltag.

Udviklingen af EU's sektorpolitikker har en dybtgående indvirkning på vore byer. På trods heraf tages der ved fastlæggelsen af disse politikker ikke hensyn til deres indvirkning på sammenhængen i bypolitikken. Dette spørgsmål må behandles og inkorporeres i traktaten.

(ii) Samordningen af eksisterende europæiske sektorpolitikker i én sammenhængende strategi

Indarbejdelsen af et bymæssigt aspekt i EU's politikker inden for transport, sundhedsvæsen, regionale spørgsmål, miljø og social samhørighed/udstødelse mangler samordning og har til tider karakter af ad hoc-løsninger, hvilket kan føre til forvirring og disharmoni i vore byer. For at opnå sammenhæng byudviklingspolitikken må den koordineres og have sit eget retsgrundlag i traktaten. Politikker, som har indvirkning på byerne, kunne samles i én sammenhængende strategi, som sigter mod at forbedre byboernes vilkår, tager hensyn til byernes dynamik og opfylder komplementaritetsprincippet.

e) Traktatbaseret samordning

Unionen bør:

- forsyne byområderne med instrumenter, som sætter dem i stand til at styre udviklingen af deres sociale og økonomiske grundlag og fungere inden for en europæiseret økonomi,

- samordne alle aspekter af EU's bypolitik og modvirke den nuværende opsplitning inden for og mellem EU-institutionerne,

- forsyne byerne med de midler og instrumenter, der er nødvendige for at bekæmpe social udstødelse og bymæssigt forfald gennem udvikling af strategier, som tager de europæiske udfordringer op.

En sådan retlig forpligtelse vil sikre en samordning af EU's eksisterende bypolitik. Herudover vil det sikre, at der gennemføres byudviklingsaktioner, og det vil give det nødvendige moralske grundlag for at kunne appellere til byboerne, som udgør flertallet af EU's borgere.

Der må gennemføres følgende traktatændringer:

(1) Tilføjelse til artikel 3:

»(u) bidrag til udvikling af byområder«.

(2) Nyt afsnit:

»Bypolitik

1. Fællesskabet bidrager til byområdernes udvikling under hensyntagen til nationale, regionale og lokale forskelle samt til princippet om selvstyre.

2. Fællesskabet tilstræber at samordne alle sine aktioner i byområder, så de supplerer og understøtter lokale, regionale og nationale myndigheders aktioner.

3. Fællesskabsaktionerne tjener til at understøtte og supplere nationale, regionale og lokale myndigheders aktioner på følgende områder:

- forbedring af kendskabet til og udbredelsen af byudviklingspolitikker,

- stimulering af byudviklingssamarbejdet mellem medlemsstater, regioner og byområder,

- fremme af erfaringsudveksling mellem bymyndigheder i Unionen og i tredjelande,

4. Rådet vedtager efter fremgangsmåden i artikel 189 C og efter høring af Regionsudvalget tilskyndelsesforanstaltninger, men uden at der er tale om nogen form for harmonisering af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser.

5. Rådet sikrer efter samme fremgangsmåde og inden den 31. december 1998 samordning inden for og mellem EU-institutionerne af den del af Unionens politik, som indvirker på byområderne, i overensstemmelse med denne artikels stk. 2.«

III. DEL II

Efter at rammerne er lagt for en overordnet og koordineret EU-politik for byområderne, er det også nødvendigt at se nøjere på Unionens nuværende beføjelser. Som nævnt i indledningen må de forskellige sektorpolitikker have et »bymæssigt aspekt« som en fast bestanddel. Traktaten er måske for vag på visse områder og må ændres. I det følgende fremsættes forslag hertil.

Denne del beskæftiger sig med nogle af de nuværende traktathjemlede kompetenceområder. Hvert område er behandlet ud fra følgende synsvinkler:

(i) Hvad er traktatens mål på området?

(ii) Udgør det bymæssige aspekt en fast bestanddel af disse mål?

(iii) Hvis det bymæssige aspekt er vigtigt, fremmer traktaten så hensynet til byerne?

(iv) Hvis traktaten ikke fremmer hensynet til byerne, hvilke traktatændringer må der så gennemføres?

Følgende af traktatens kompetenceområder er behandlet:

- transport,

- økonomisk og social samhørighed,

- miljø,

- transeuropæiske net,

- sundhedsvæsen,

- kultur.

1. Transport

a) Traktatens mål

Traktatens artikel 74-84 beskriver EU's beføjelser på transportområdet. Det endelige mål er at fremme en fælles transportpolitik. Målsætningen for EU på dette område er således forholdsvis enkel: en fælles politik på transportområdet.

b) Denne politiks bymæssige aspekt

I forbindelse med udviklingen af en fælles transportpolitik må der henvises specifikt til byområdernes behov. En fælles transportpolitik vil ikke kunne fungere tilfredsstillende uden at tage hensyn til følgende spørgsmål:

- trafikophobning, trafiktæthed,

- transportkoncentrationer: offentlige transportmidler, begrænsninger af privatbilismen, godstransport, parkeringsbehov og distribution,

- trafiktæthed i luften, luftforurening,

- sikkerhed på vejene,

- koncentreret støjforurening,

- de socialt udstødtes afhængighed af offentlig transport - en befolkningsgruppe, der hovedsageligt bor i byerne,

- de offentlige transportmidlers indvirkning på de økonomiske aktiviteter i byområderne.

Spørgsmål vedrørende byområderne er således af central betydning for udviklingen af en sammenhængende EU-politik på transportområdet, og bymæssige hensyn tillægges allerede stor betydning i en række EU-initiativer på transportområdet:

- byspørgsmål indtager en fremtrædende plads i hvidbogen om Den Fælles Transportpolitiks Fremtidige Udvikling,

- det fjerde rammeprograms transportdel indeholder et afsnit, der udelukkende omhandler transport i byerne,

- energi- og transportpolitikkerne behandler bymæssige spørgsmål.

c) Kan traktaten fremme hensynet til byerne?

I forbindelse med enhver gennemførelse af traktaten må der tages hensyn til, og er der taget hensyn til, byområdernes behov, for at nå frem til en samlet transportpolitik. Der er ikke i traktaten noget juridisk til hinder herfor, da transportbestemmelserne ikke er begrænset til et bestemt geografisk område og ikke begunstiger en bestemt sektor.

Det betyder imidlertid også, at der ikke er nogen specifik henvisning til byområdernes eller, for den sags skyld, landdistrikternes behov, og at der ved udformningen af transportpolitikken ikke nødvendigvis skal tages hensyn til disse behov. Det kunne derfor foreslås, at traktaten ændres for at sikre, at der tages hensyn til byområdernes (landdistrikternes) specifikke behov. Herved kan man forebygge, at der udvikles en række ukoordinerede aktiviteter til fordel for byområderne, og sikre, at en sammenhængende udvikling af byområderne indgår som et centralt led i transportpolitikken.

d) Ændringsforslag

Der foreslås følgende ændring af artikel 75, stk. 1:

»Med gennemførelsen af artikel 74 for øje, under hensyntagen til de særlige aspekter ved transportspørgsmålet og med henblik på en harmonisk udvikling af det europæiske område, fastsætter Rådet efter fremgangsmåden i artikel 189 C og efter høring af Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget:

a) fælles regler for international transport til eller fra en medlemsstats område eller gennem en eller flere medlemsstaters områder,

b) de betingelser, under hvilke transportvirksomheder har adgang til at udføre interne transporter i en medlemsstat, hvor de ikke er hjemmehørende,

c) foranstaltninger til forbedring af transportsikkerheden,

d) alle andre formålstjenlige bestemmelser.«

2. Økonomisk og social samhørighed

a) Traktatens mål

Det er navnlig traktatens artikel 130 A-E, som søger at fremme en harmonisk udvikling af Unionen. Dette afsnit indeholder bestemmelser vedrørende regionalstøtte og en række fællesskabsinitiativer.

b) Denne politiks bymæssige aspekt

Det er almindelig anerkendt, at økonomisk og social samhørighed må omfatte et bymæssigt aspekt. Forfald i byområder samt byområdernes særlige bidrag til EU's konkurrencedygtighed har således stået højt på Unionens dagsorden i de seneste par år. Kommissionens nylige rapport »Europa 2000+« indeholder en specifik anerkendelse af, at den sociale udstødelse, som kendetegner fattige byområder, udgør en lige så stor trussel for økonomisk og social samhørighed i Europa som økonomiske forskelle mellem regioner og randbeliggenhed - faktorer, som EU's regionalpolitik traditionelt har fokuseret på (Europa 2000+, s. 19). Kommissionen og medlemslandene har vedtaget en række EU-programmer, som er rettet mod byområdernes behov, herunder:

- en række pilotprojekter for byområder i henhold til artikel 10 i forordningen om Den Europæiske Fond for Regionaludvikling,

- sekundære kriterier i henhold til EFRU-bestemmelserne om støtteberettigelse, hvorefter bestemte byer kan opnå berettigelse til regionalstøtte,

- fællesskabsinitiativet URBAN.

Det er således anerkendt på europæisk og nationalt plan, at der i den økonomiske og sociale samhørighed indgår et specifikt bymæssigt aspekt.

c) Kan traktaten fremme hensynet til byerne?

Kommissionen har allerede beskæftiget sig meget med forfald i byområder, men problemet behandles kun i den afledte EF-lovgivning. Ovennævnte afsnit i traktaten indeholder ikke nogen specifik henvisning til byanliggender. I en nylig rapport kritiserede EU's Revisionsret faktisk manglen på en klar ramme for Unionens aktioner. Traktaten må derfor ajourføres for at sikre overensstemmelse med den nuværende regionalpolitik og den ramme for økonomisk samhørighed, som medlemslandene er enedes om.

Et andet vigtigt punkt, som giver anledning til bekymring, er fremhævelsen af industriel tilbagegang som et kriterium for regionalstøtte. På grund af traktatens bestemmelser er meget af støtten stadig rettet specifikt mod industriområder. I mange byer er servicesektoren dominerende på grund af byernes centrale funktion i den pågældende region. Disse områder har særlige økonomiske problemer, som ikke nødvendigvis er af industriel karakter. Den sekundære lovgivning anerkender problemerne, idet Regionalfondens mål 2-områder også omfatter byer med en stærk servicesektor, men som også har kvarterer i industriel tilbagegang.

Kort sagt må traktaten ajourføres, så politikkerne kan bringes i overensstemmelse med virkeligheden. Sådanne traktatændringer vil ikke gå ud over hovedmålet med den økonomiske og sociale samhørighed - at hjælpe de mindst begunstigede områder.

Ændringerne af artikel 130 C har til formål at skabe et retsgrundlag for at inddrage bymæssige aspekter i støttekriterierne under mål nr. 2. Disse ændringer påvirker ikke de gældende støttekriterier for mål nr. 1-områder. Støtten til landdistrikter (mål nr. 5), som behandles i et andet traktatafsnit, berøres heller ikke.

På to områder er der således behov for traktatændringer, som på grundlag af konkrete EU-programmer tydeliggør traktatens tekst.

d) Ændringsforslag

Artikel 130 A

»For at fremme en harmonisk udvikling af Fællesskabet som helhed udvikler og fortsætter dette sin indsats for at styrke sin økonomiske og sociale samhørighed. Fællesskabet stræber navnlig efter at formindske forskellene mellem de forskellige områders udviklingsniveauer og forbedre situationen i de mindst begunstigede områder, herunder byområderne og landdistrikterne.«

Artikel 130 C

»Den Europæiske Fond for Regionaludvikling skal bidrage til at udligne de største regionale skævheder i Fællesskabet ved at deltage i udviklingen og strukturtilpasningen af de områder, der er bagefter i udvikling, og i omstillingen af de industri- og byområder, der er i tilbagegang.«

3. Miljø

a) Traktatens mål

Traktatens artikel 130 R fastlægger EU's mål på miljøområdet:

»Fællesskabets politik på miljøområdet skal bidrage til forfølgelse af nedennævnte mål:

- bevarelse, beskyttelse og forbedring af miljøkvaliteten,

- beskyttelse af menneskers sundhed,

- en forsigtig og rationel udnyttelse af naturressourcerne,

- fremme på internationalt plan af foranstaltninger til løsning af de regionale og globale miljøproblemer.«

b) Denne politiks bymæssige aspekt

Byområdernes behov udgør en integrerende del af denne politik. Udviklingen af en sammenhængende miljøpolitik kræver hensyntagen til:

- luftforurening,

- trafikstyring,

- mangel på åbne arealer,

- forurenet jord,

- støjforurening,

- forurening af floder, kanaler og flodmundinger,

- energi/energibesparelser,

- boligforhold.

I forbindelse med udviklingen af en europæisk miljøpolitik må der tages fat på disse byspørgsmål. Skønt ikke alle af spørgsmålene skal behandles på europæisk plan, må de europæiske beslutningstagere tage hensyn til dem for at sikre, at de europæiske tiltag er sammenhængende og imødekommer lokale behov.

Byområdernes specifikke behov på miljøområdet er allerede anerkendt på europæisk plan. Følgende er eksempler herpå:

- grønbogen om bymiljø og det 5. handlingsprogram på miljøområdet danner grundlaget for Fællesskabets politik på bymiljøområdet,

- i LIFE-programmet blev der givet prioritet til indførelse og udvikling af integrerede styringsmodeller til forbedring af bymiljøets kvalitet, til mindskelse af trafikpresset i byområder og fremme af »renere« offentlige transportsystemer,

- EU's ekspertgruppe vedrørende byudvikling har iværksat et 3-årigt projekt for bæredygtige byer og aflægger beretning i 1995.

Det bymæssige aspekt er således allerede anerkendt.

c) Kan traktaten fremme hensynet til byerne?

Der er gennemført initiativer på dette område, men traktaten indeholder ingen specifik henvisning hverken til byområder eller landdistrikter. Det kan være vanskeligt at forfølge disse politikker yderligere med de nuværende traktatsbestemmelser, da traktaten i en række tilfælde begrænser udviklingen af en bypolitik til det regionale plan. I nogle regioner kan miljøskaderne være begrænset til visse byområder eller landdistrikter. Der er ikke taget hensyn hertil i traktaten. Traktatens artikel 130 R, stk. 3, foreskriver for eksempel følgende:

»Ved udarbejdelsen af Fællesskabets politik på miljøområdet tages der hensyn til:

- eksisterende videnskabelige og tekniske data,

- de miljømæssige forhold i de forskellige områder i Fællesskabet,

- fordele og ulemper ved foranstaltningens gennemførelse eller undladelse af at gennemføre den,

- den økonomiske og sociale udvikling i Fællesskabet som helhed og den afbalancerede udvikling i dets områder.«

Henvisning til det bymæssige aspekt, som anerkendt i grønbogen, kræver en traktatændring.

d) Ændringsforslag

Artikel 130 R, stk. 3:

»Ved udarbejdelsen af Fællesskabets politik på miljø-området tages der hensyn til:

- eksisterende videnskabelige og tekniske data,

- de miljømæssige forhold i de forskellige regioner, byområder og landdistrikter i Fællesskabet,

- fordele og ulemper ved foranstaltningens gennemførelse eller undladelse af at gennemføre den,

- den økonomiske og sociale udvikling i Fællesskabet som helhed og den afbalancerede udvikling i dets regioner, byområder og landdistrikter.«

4. Transeuropæiske net

a) Traktatens mål

Ifølge Maastricht-traktatens artikel 129 B skal der oprettes transeuropæiske net på transport-, telekommunikations- og energiområdet. Disse net defineres i traktatens artikel 129 B. Formålet med nettene er at skabe forbindelse mellem de perifere egne af Den Europæiske Union for at udvikle disse regioner og områders økonomiske potentiale.

b) Denne politiks bymæssige aspekt

Skønt de transeuropæiske net ikke tjener til at opfylde byernes behov, har de særlige konsekvenser for byområderne:

- enhver form for transport eller telekommunikation må nødvendigvis være centreret omkring byerne,

- ethvert net må tage hensyn til befolkningskoncentrationerne.

I henhold til artikel 129 B, stk. 1, skal de transeuropæiske net fremme de regionale og lokale administrative enheders fulde udbytte af de fordele, som et Europa uden grænser medfører. Dette må også gælde bysamfundene, der i høj grad vil blive berørt, eftersom de er placeret omkring nettenes - ikke mindst transportnettenes - knudepunkter.

c) Kan traktaten fremme hensynet til byerne?

I modsætning til bestemmelserne om den fælles transportpolitik er der i lovgivningen om de transeuropæiske net indført geografiske begrænsninger. Artikel 129 B, stk. 2, lyder således:

»Inden for rammerne af et åbent og konkurrencepræget markedssystem tager Fællesskabets indsats sigte på at fremme de nationale nets indbyrdes sammenkobling og interoperabilitet samt adgangen til disse net. I denne indsats tilgodeses især nødvendigheden af at skabe forbindelse mellem på den ene side øområder, indlandsområder og randområder og på den anden side Fællesskabets centrale områder.«

At ville skabe forbindelse mellem på den ene side øområder, indlandsområder og randområder og på den anden side Fællesskabets centrale områder er en vigtig målsætning, men der bør i politikken også tages hensyn til de administrative enheder, der ligger omkring nettenes knudepunkter. Der er brug for en generel ændring af traktaten på dette område, så såvel by- som landområdernes behov tilgodeses.

d) Ændringsforslag

Af hensyn til de generelle målsætninger bør artikel 129 B, stk. 2, ændres som følger:

»Inden for rammerne af et åbent og konkurrencepræget markedssystem tager Fællesskabets indsats sigte på at fremme de nationale nets indbyrdes sammenkobling og interoperabilitet samt adgangen til disse net. I denne indsats tilgodeses især nødvendigheden af at skabe forbindelse mellem på den ene side øområder, indlandsområder og randområder og på den anden side Fællesskabets centrale områder, idet der tages hensyn til det europæiske områdes integritet.«

5. Folkesundhed

a) Traktatens mål

Unionens mål for folkesundheden fremgår af traktatens artikel 129. Bestemmelserne er indført med Maastricht-traktaten. De tildeler Unionen begrænsede beføjelser til at fremme og koordinere udbredelsen af viden om sundhedsspørgsmål på visse områder (f.eks. narkotikamisbrug).

Unionen ønsker at bidrage til virkeliggørelsen af et højt sundhedsbeskyttelsesniveau ved at fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne. Fællesskabets indsats er rettet mod forebyggelse af sygdomme, navnlig de alvorligste sygdomme, herunder narkotikamisbrug, idet det fremmer forskning i deres årsager og spredning samt sundhedsoplysning og -uddannelse.

b) Denne politiks bymæssige aspekt

Enhver politik vedrørende sundhedsfremme og folkesundhed må tage hensyn til byernes specielle forhold, ikke mindst fordi det vil medvirke til at gøre en sådan politik mere effektiv, hvis den rettes mod områder med høj befolkningskoncentration. F.eks. er Unionen i færd med at udvikle en omfattende politik for AIDS og HIV-smitte, som må inddrage byaspektet af følgende grunde:

- langt den overvejende del af de HIV-smittede og AIDS-syge bor i byerne,

- hospitaler og behandlingscentre befinder sig i byerne,

- de syge er koncentreret i byområderne.

I henhold til traktaten skal der også etableres en fælles politik vedrørende narkotikamisbrug. Narkotikamisbrug og den hermed forbundne alvorlige kriminalitet er først og fremmest et byfænomen. Det har man erkendt i generaldirektoratet, som derfor støtter netværk mellem byer med henblik på at bekæmpe disse problemer.

Befolkningen i kriseramte byområder har større risiko for at blive ofre for sundhedsproblemer, der kan forebygges. Disse forhold må tages i betragtning i forbindelse med den generelle bevidstgørelse om sundhedsspørgsmål.

c) Kan traktaten fremme hensynet til byerne?

Eftersom traktatens bestemmelser er generelle og ikke indeholder nogen geografisk præcisering, kan hensynet til byerne godt fremmes gennem de nuværende artikler. Men af hensyn til en effektiv udnyttelse af ressourcerne må befolkningskoncentrationer tages i betragtning i forbindelse med sundhedsfremme. Dette kan dog også ske gennem afledt ret.

6. Kultur

a) Traktatens mål

I traktatens artikel 128, stk. 1, præciseres det, at Fællesskabet bidrager til, at medlemsstaternes kulturer kan udfolde sig, idet det respekterer den nationale, regionale og lokale mangfoldighed.

Perspektivet i denne artikel er at fremhæve den fælles kulturarv.

I stk. 2 udstikkes rammerne for Fællesskabets indsats for at fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne, og det angives, på hvilke områder Fællesskabet om nødvendigt kan støtte og udbygge medlemsstaternes indsats.

Følgende områder nævnes:

- forbedring af kendskabet til og formidlingen af de europæiske folkeslags kultur og historie,

- bevarelse og beskyttelse af den kulturarv, der er af europæisk betydning,

- ikke-kommercielle udvekslinger,

- kunstneriske og litterære frembringelser, herunder i den audiovisuelle sektor.

I stk. 3 fastslås Fællesskabets og medlemsstaternes mulighed for at samarbejde med tredjelande og med de internationale organisationer, der beskæftiger sig med kulturelle forhold.

Endelig hedder det i stk. 4, at Fællesskabet tager hensyn til de kulturelle aspekter i sin indsats i henhold til andre bestemmelser i traktaten.

b) Kulturens bymæssige aspekt

Gaden - og i bredere forstand de steder i byen og forstæderne, hvor folk udfolder sig - er ensbetydende med møder, fællesskab, udveksling, udstødelse, konflikter, fester, oprør og lidelse. Det er i dag stedet, hvor fortidens holdepunkter ved en indviklet alkymi transformeres af hverdagens erfaringer, så der opstår en mening, den mening, som former fremtiden, når mennesket i det ydmygste og største, det skaber, udtrykker sine forhåbninger og sin søgen efter det smukke, det gode, det storslåede og det harmoniske.

Hvad andet end kulturen giver denne mening, som er med til at skabe samhørighed og balance i hele samfundet? Det er i byens hjerte, på gaden og i kvarteret, at byens, byområdets, regionens, statens, ja statssamfundets fremtid afgøres.

Hvordan kan det være anderledes i byernes tidsalder?

c) I hvilken henseende er kultur en vigtig faktor i forbindelse med opbygningen af Europa?

Kimen til opbygningen af Europa var en politisk vilje til at skabe et fælles, stabilt område med fred, frihed og demokrati.

Lidt efter lidt er det politiske element i opbygningen blevet skubbet i baggrunden til fordel for et økonomisk og teknokratisk fælleselement.

Denne afsporing af processen har bragt forvirring i den offentlige mening i medlemsstaterne. Debatten i forbindelse med vedtagelsen af traktaten om Den Europæiske Union viste klart, at europæerne har svært ved at hæfte sig ved andet ved EU end »bryderierne« i forbindelse med EU-direktiverne og de sociale følger af den økonomiske liberalisme på det europæiske marked.

Maastricht-traktatens berettigelse må bl.a. være at skabe tillid til en ægte politisk dimension i Unionen. Dette lader sig ikke gøre, uden at Unionens mænd og kvinder anerkender, at de tilhører et fællesskab, baseret dels på drømme, dels på historie, og er villige til at deltage i opbygningen af et rigt, gæstfrit og solidarisk område, der vækker tillid, fordi det åbner positive fremtidsperspektiver.

Kulturen i sin urbane, kosmopolitiske form er det uomgængelige drejningspunkt, som muliggør fremskridt i opbygningen af Europa, fordi den - som den leves i dagligdagen i lokalsamfundene - tillader de europæiske borgere at gøre sig gældende i den kulturelle mangfoldighed på regionalt og nationalt plan i medlemsstaterne.

Tilstedeværelsen af statsborgere fra tredjelande i byerne i Unionens medlemsstater som følge af de historiske bånd mellem disses hjemlande og Unionens medlemsstater bør ligeledes tages i betragtning.

Hvordan skulle man kunne opbygge et Europa i fremtiden uden at tage historien i betragtning - men netop historien er der nogle, der ønsker at bekæmpe.

Selv om Europa hovedsageligt bygger på et jødisk-kristent fundament, har det tillige været under hedensk, muslimsk, slavisk og afrikansk indflydelse. Vores filosofiske, arkitektoniske, litterære og åndelige arv er gennemsyret af påvirkning fra disse strømninger. Vi er nødt til at se denne uomgængelige sandhed i øjnene, og her kan verdsligheden tjene som metode.

d) Kan traktaten i sin nuværende form fremme den kulturelle dimension i opbygningen af Europa?

Ja, med visse tilføjelser med henblik på:

- at styrke den kulturelle åbning over for tredjelande, der er nævnt i traktatens artikel 128, stk. 3,

- at fremhæve borgerne ved udformningen af dette stk.,

- at fremhæve byer og regioners indsats frem for staternes,

- at muliggøre en egenproduktion i Unionen inden for alle kunstarter såvel som at beskytte rettigheder til denne i medierne.

e) Der foreslås følgende ændringer af traktatens artikel 128:

Stk. 1

Der tilføjes i slutningen: », der supplerer det europæiske borgerskab«.

Stk. 2

- Efter »Fællesskabet skal ved sin indsats fremme samarbejde mellem medlemsstaterne« tilføjes », regioner, byer og grupper af byer«.

- Efter »bevarelse« tilføjes », udnyttelse«.

- »kulturarv, der er af europæisk betydning« erstattes med »europæiske kulturarv«.

- Efter »ikke-kommercielle udvekslinger« tilføjes »mellem byer, regioner og stater«. Efter »frembringelser« tilføjes »og beskyttelsen af disse«.

- Der indføjes et nyt led: »bevarelse af den traditionelle arkitektoniske arv«.

- Der tilføjes et nyt led: »bedre kendskab og udbredelse af kendskab til historie og kultur i tredjelande med tilknytning til medlemsstaterne«.

Stk. 3

- »samarbejdet« erstattes af »regioners og byers samarbejde«.

- Efter »med« tilføjes »regioner og byer i«.

- Efter »Europarådet« tilføjes »og UNESCO«.

f) Beskyttelse af arkæologiske værdier i Europas byer

Byerne udgør en vigtig del af Europas kulturelle, økonomiske og samfundsmæssige historie - måske i højere grad end i nogen anden del af verden. De er derfor en vigtig del af vor arkæologiske arv. Europas historiske byer hører faktisk til verdens vigtigste og mest komplekse arkæologiske områder. De hører også til de mest sårbare, da de er udsat for langt større udviklingspres end de fleste andre områder af arkæologisk interesse. Især i det nordlige og vestlige Europa, som ikke har været under romersk indflydelse, består de arkæologiske fund ofte af skrøbelige organiske materialer, som meget nemt, og helt utilsigtet, kan blive beskadiget eller ødelagt ved de bygningsarbejder og udviklingsprocesser, som til stadighed foregår i en moderne storby. Den Europæiske Union bør derfor iværksætte specifikke foranstaltninger til beskyttelse af denne meget vigtige del af vor kulturarv. Sådanne foranstaltninger bør omfatte:

(a) retningslinjer for planlægning og udvikling af byområder af arkæologisk betydning og for bygningsprocedurer inden for sådanne områder,

(b) samordnet, international forskning i forskellige bygnings- og saneringsmetoders indvirkning på arkæologisk materiale med henblik på udvikling af forbedrede metoder,

(c) undersøgelser af det finansielle aspekt med henblik på at finde og udnytte finansieringsmuligheder for arkæologiske udgravninger og arkæologisk forskning i byområder, som på grund af selve rigdommen af arkæologisk materiale ofte er meget kostbare,

(d) oprettelse af strukturer på regionalt og tværregionalt plan til løbende udvikling og ajourføring af arkæologiske forskningsprogrammer og -metoder for byområder.

IV. DEL III

1. Et multikulturelt samfund

Byområderne er multikulturelle centre. I forbindelse med enhver form for byudvikling - og udviklingen af det europæiske samfund som helhed - må der tages hensyn til alle borgeres behov. I kraft af særlige ligestillingsbestemmelser har traktaten været kilde til en betydelig udvikling til fordel for lige vilkår for kvinder. Men der findes ingen tilsvarende bestemmelser vedrørende diskrimination på grund af race eller handicap.

Disse spørgsmål må tages op, hvis byudvikling skal give mening for mange EU-borgere:

- 17 millioner europæere tilhører et etnisk mindretal. Mange af disse bor i byområder, hvor racisme og racistiske partier desværre har sat deres præg de seneste år. Enhver bypolitik skal tage hensyn til europæernes kulturelle mangfoldighed,

- over 10 % af EU's samlede befolkning er handicappet. Mens handicappedes behov kan variere meget afhængigt af handicappets art, deres tidligere erfaring, uddannelse, færdigheder og personlige forhold, står alle handicappede over for en række hindringer, der udelukker dem fra den økonomiske og sociale samhørighed.

På dette område findes der ingen bestemmelser i traktaten. Men eftersom spørgsmålet har en bred karakter, er der snarere brug for en generel hensigtserklæring end en gennemgang af de enkelte aspekter af politikken. Dette har netop været Padraig Flynn's holdning (medlem af Kommissionen med ansvar for socialpolitikken). Såvel i hvidbogen om socialpolitikken som i sin seneste redegørelse over for Europa-Parlamentet har han slået til lyd for det synspunkt, at der i forbindelse med regeringskonferencens revision af traktaten skal indføres en særlig henvisning til bekæmpelse af diskrimination på grund af race, religion, alder eller handicap.

Traktatens artikel 2 foreslås derfor ændret. Artikel 2 indeholder Den Europæiske Unions generelle målsætninger. Indføjelsen af bestemmelser om lige muligheder i denne artikel ville sikre, at enhver politik med juridisk gyldighed skulle udformes under hensyntagen til alle de grupper, der står uden for det sociale fællesskab. Der foreslås følgende ændring:

»Fællesskabet har til opgave gennem oprettelsen af et fælles marked og en Økonomisk og Monetær Union samt iværksættelsen af fælles politikker eller aktioner som omhandlet i artikel 3 og 3 A at fremme en harmonisk og afbalanceret udvikling af den økonomiske virksomhed i Fællesskabet som helhed, en bæredygtig og ikke-inflationær vækst, som respekterer miljøet, en høj grad af konvergens med hensyn til de økonomiske resultater, et højt beskæftigelsesniveau, et højt socialt beskyttelsesniveau, højnelse af levestandarden og livskvaliteten, økonomisk og social samhørighed samt solidaritet mellem medlemsstaterne, samt lige muligheder for alle borgere uanset race, religion, køn eller handicap.«

V. DEL IV

1. Subsidiaritet

Man kan ikke foreslå, at Unionen skal spille en mere fremtrædende rolle i forbindelse med sammenordningen af bypolitikken uden at behandle subsidiaritetsspørgsmålet. Det er, som nævnt i afsnit I, sandsynligvis kun nødvendigt med begrænsede koordineringsbeføjelser på EU-niveau. Meget af det arbejde, som byerne og regionerne har påtaget sig, må forblive uændret. Det er dog relevant at stille to spørgsmål:

- hvorfor samordne politikker og aktiviteter på EU-niveau?

- hvad kan man vinde ved det?

a) Hvorfor samordne politikker og aktiviteter på EU-niveau?

Som det fremgår af dette oplæg, findes der allerede en bypolitik på EU-niveau, men det er en opsplittet politik uden samordning. En samordnet bypolitik ville muliggøre, at de mange aspekter af EU's bypolitik ville kunne lægges i klare rammer inden for en overordnet koordineret politik. Dette ville sikre det bedst mulige gennemførelsesniveau i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, hvilket ikke kan lade sig gøre i dag på grund af den opsplittede politik.

Et eventuelt nyt traktatafsnit bør tjene til at standse opsplitningen af EU's bypolitik uden at indskrænke de lokale eller regionale myndigheders beføjelser. Den bedste bypolitik udformes på det plan, der ligger tættest på borgerne. Der er ikke behov for nye EU-beføjelser, men de eksisterende EU-beføjelser må samordnes. En tilføjelse til traktaten bør udelukkende have til formål at give Kommissionen en retlig forpligtelse til at samordne de eksisterende politikker, for så vidt angår deres indvirkning på byområderne, sikre at disse politikker supplerer de lokale og regionale myndigheders arbejde samt fremme byområdernes interesser.

Subsidiaritetsprincippet slås fast i artikel 3 B i Traktaten om Den Europæiske Union:

»Fællesskabet handler inden for rammerne af de beføjelser og mål, der er tillagt det ved denne traktat.

På de områder, som ikke hører ind under dets enekompetence, handler Fællesskabet i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, kun hvis og i det omfang målene for den påtænkte handling ikke i tilstrækkelig grad kan opfyldes af medlemsstaterne og derfor, på grund af den påtænkte handlings omfang eller virkninger, bedre kan gennemføres på fællesskabsplan.

Fællesskabet handler kun i det omfang, det er nødvendigt for at nå denne traktats mål.«

Dette er bypolitikkens juridiske ramme.

Faktisk kan Regionsudvalget spille en vigtig rolle ved at vise, at subsidiaritetsprincippet følges, og at det fungerer.

Gennem enhed kan vi bevare Unionens resultater, og gennem mangfoldighed og styrket regionalisme kan vi bevare medlemslandenes, regionernes og lokalområdernes indflydelse.

Det bør imidlertid understreges, at subsidiaritetsprincippet ikke kan gennemtvinges, hvis de lokale og regionale myndigheder ikke har tilstrækkelige midler til en effektiv iværksættelse af bypolitikkerne og byprogrammerne.

b) Hvad kan man vinde ved det?

Visse aktiviteter, som f.eks. den interne administration af byområder, synes i henhold til subsidiaritetsprincippet helt klart at ville forblive et regionalt anliggende. Men mange af de problemer, byområderne bliver stillet overfor, er ikke af lokal art. Det voksende antal tilfælde af social udstødelse er ikke begrænset til noget enkelt byområde. Udviklingen er international og fælles for alle byer. Disse problemers fælleseuropæiske karakter kræver en løsning på EU-plan - en løsning, der kan fremme tværnationalt samarbejde, internationale løsninger samt indsamling og anvendelse af viden på tværs af grænserne.

Der vil naturligvis opstå en vis nervøsitet for, at regionernes og byområdernes beføjelser derved undermineres. Tilføjelsen af nye aspekter til traktaten skal dog kun tjene til at klargøre den eksisterende politik som støtte til beslutningen om, på hvilket niveau gennemførelsen af en politik skal ske.

En samordning af EU's bypolitik vil faktisk bidrage til at understrege de lokale myndigheders beføjelser og muliggøre en bedre planlægning af EU-initiativerne på lokalt plan.

VI. KONKLUSIONER

Ved overgangen til det 21. århundrede vil EU's byer og byområder skulle udgøre de geografiske centre for EU's konkurrenceevne, fornyelse og økonomiske bæredygtighed. Men netop i disse områder findes de største problemer i form af fattigdom, social udstødelse, arbejdsløshed, sygdomme og kriminalitet. Af hensyn til det fremtidige fælles vel i EU er det indlysende nødvendigt, at hensynet til byerne indgår i EU's politikker.

Man har i Den Europæiske Union erkendt, at det er nødvendigt at skænke byområderne større opmærksomhed, og det er muligt at pege på en lang række forskellige aktiviteter, der kan fremme den sociale samhørighed og livskvaliteten i byområderne. Europa-Parlamentet har aktivt støttet byernes interesser gennem beslutninger, der kræver et integreret byudviklingsprogram (Romeos betænkningen om fællesskabsinitiativer) og særlig opmærksomhed omkring »problemer og perspektiver for byområder« (Pack-betænkningen).

Man må huske på,

- at næsten tre fjerdedele af europæerne bor i byområder,

- og at problemerne i byerne hører til Unionens største udfordringer, navnlig den sociale udstødelse.

Regeringskonferencen i 1996 er en enestående anledning til i Unionen at tage fat om nælden og gøre noget ved byernes forfald. Dette kan blive en milepæl i bypolitikkens historie og give nyt håb til den langt overvejende del af EU's borgere.

Bruxelles, den 20. juli 1995.

Jacques BLANC

Formand for Regionsudvalget

() Udtrykket »byområder«, som bruges overalt i denne rapport, dækker alle byer og bykommuner. Bymæssige problemer eksisterer i både store og små byer. Da der ikke findes en fælles europæisk definition af »byområder«, omfatter begrebet i dette dokument alle områder med bymæssig bebyggelse.