Nr. C 318/42 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Udtalelse om forslaget til Rådets andet direktiv om samordning af lovgivningen om adgang 
til at optage og udøve virksomhed som kreditinstitut og om ændring af 
direktiv 77/780/EØF(1) 
(88/C 318/15) 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 7. marts 1988 under henvisning til 
EØF-tratatens artikel 57 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om 
ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for industri, handel, håndværk og 
tjenesteydelser, som udpegede Jean Pardon til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
7. september 1988. 
Det økonomiske og sociale Udvalg (ØSU) vedtog på sin 258. plenarforsamling den 
29. september 1988, med 105 stemmer imod 10, mens 3 stemte hverken for eller imod, 
følgende udtalelse. 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. Direktivets formål og grundlag 
Direktivforslaget er baseret på traktatens artikel 57, 
stk. 2, og har til formål at lette udøvelsen af etablerings­
retten og den frie udveksling af tjenesteydelser for kre­
ditinstitutter. Det er derfor sigtet i den fornødne ud­
strækning at harmonisere medlemsstaternes nugælden­
de love og administrative bestemmelser og føre tilsyn 
med kreditinstitutter for at beskytte indlån, kundernes 
opsparing og, mere generelt, kreditinstitutternes gode 
funktion af hensyn til almenvellet. 
1.2. Nødvendigheden af konsekvent og fuldstændig 
beskyttelse af opsparingen 
Det drejer sig om at iværksætte princippet om kun én 
tilladelse og om kontrol udøvet af hjemlandets tilsyns­
myndighed, både når det gælder filialer i en anden 
medlemsstat, og når det gælder levering af tjenesteydel­
ser, uden at der findes en filial; reglerne om beskyttelse 
af opsparingen er derfor nødt til at udgøre en konse­
kvent, fuldstændig helhed i hele EF og dermed i hver 
enkelt medlemsstat isoleret betragtet. 
1.3. Beskyttelse af opsparingen 
Der kan sondres mellem følgende to områder: 
a) tilsyn med kreditinstitutter, som har ret til løbende 
at modtage indlån fra private kunder i form af 
tilbagebetalingspligtige midler, og som for egen reg­
ning benytter disse midler til kreditter, investeringer 
og andre former for bankvirksomhed; 
b) tilsyn med indlån i enhver anden form, herunder i 
form af værdipapirer, uanset hvilken økonomisk 
aktør der modtager indlånene. 1.4. Tilsynet med kreditinstitutter, som er omfattet af 
direk tivfo r slaget 
1.4.1. Direktiv 77/780/EØF og det foreliggende di­
rektivforslag drejer sig udelukkende om løbende, per­
manent tilsyn med kreditinstitutter i de enkelte med­
lemsstater med det formål at sikre en korrekt ledelse af 
disse institutter og så vidt muligt forhindre aftale- og 
tillidsbrud. 
1.4.2. Gensidig anerkendelse af tilladelser og af til­
synsordninger, der åbner mulighed for meddelelse af én 
enkelt tilladelse gældende i hele EF og for anvendelse 
af princippet om hjemlandstilsyn, forudsætter, at man 
samtidig med det andet bankdirektiv iværksætter føl­
gende retsakter: 
— en specifik EF-retsakt om egenkapital, dvs. direktiv­
forslaget om kreditinstitutters egenkapital, 
— en specifik EF-retsakt om solvenskoefficient, dvs. 
direktivforslaget om kreditinstitutters solvensnøg­
letal, 
— en specifik EF-retsakt om tilsyn med større risici, 
dvs. Kommissionens henstilling af 22. december 
1986 (87/62/EØF, EFT nr. L 33, s. 10), 
— en specifik EF-retsakt om indskudsgaranti, dvs. 
Kommissionens henstilling af 22 december 1986 
(87/63/EØF, EFT nr. L 33, s. 16). 
Efterkommer medlemsstaterne ikke de to sidste hen­
stillinger, finder ØSU det påkrævet, at de erstattes af 
direktiver. 
Ifølge Kommissionen er det ikke nødvendigt at gennem­
føre harmoniseringen af betingelserne for sanering og 
likvidation af kreditinstitutter nu for at nå frem til 
gensidig anerkendelse, men denne harmonisering skal 
videreføres (4. betragtning). 
i1) EFT nr. C 84 af 31. 3. 1988, s. 1. Desuden mener ØSU, at Rådet tillige snarest bør vedta-
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 318/43 
ge direktivet om etableringsfrihed og fri udveksling af 
tjenesteydelser på realkreditområdet. 
1.4.3. Kommissionen anfører, at harmoniseringen af 
disse forskellige regler er tilstrækkelig til at sikre hjem­
landstilsyn. 
ØSU mener, at denne harmonisering er nødvendig, og 
at det er helt nødvendigt at gennemføre den inden for 
de fastsatte frister. 
1.4.4. Tilsynet med kreditinstitutternes finansielle 
balance skal omfatte alt, hvad der har berøring med 
kreditinstitutternes likviditet, solvens og rentabilitet af 
hensyn til beskyttelsen af kreditorerne. 
Princippet om kun én tilladelse og om hjemlandstilsyn 
kræver ifølge ØSU et snævert samarbejde mellem de 
enkelte medlemsstaters myndigheder. De skal gensidigt 
holde hinanden underrettet; samarbejde indbyrdes, bl.a. 
om definition af tilsynsregler; koordinere deres indsats 
og tilstræbe en tilnærmelse af de mest egnede teknikker 
til sikring af den fornødne sikkerhed. 
1.5. Nødvendige foranstaltninger med hensyn til 
værdipapirer 
Der er behov for en konsekvent og samlet beskyttelse 
af opsparingen. ØSU opfordrer Kommissionen til at 
sørge for, at det bliver tilfældet, så huller i beskyttelsen 
ikke får hele systemet til at bryde sammen. 
ØSU mener, at Rådet snarest bør vedtage direktivet om 
investeringstjenesteydelser for offentligheden. Man bør 
omhyggeligt sørge for, at evt. bestemmelser, som måtte 
overlappe begge direktiver, er konsekvente og relevante 
i hvert enkelt tilfælde. 
Der er vigtigt, at aktører, som ikke er godkendt og ikke 
underkastet det fornødne tilsyn, under ingen omstæn­
digheder får lov til at reklamere for indlån fra offentlig­
heden. Viser de eksisterende instrumenter sig at være 
utilstrækkelige, skal Kommissionen fremsætte forslag 
til fuldstændig beskyttelse af den private opsparing. 
1.6. Grundlæggende principper hvis overholdelse 
direktivforslaget bør sikre 
Direktivforslaget bør fastholde og fremme en række 
grundlæggende principper med hensyn til bl.a.: 
— beskyttelse af opsparingen, 
— lige konkurrencevilkår, 
— redelig handelsmåde inden for kommercielle trans­
aktioner, 
— forbrugerbeskyttelse, 
— overholdelse af gældende sociallovgivning i de en­
kelte medlemsstater. 1.6.1. Beskyttelse af opsparingen - Sank­
tioner 
Det bør præciseres i direktivet, at kun kreditinstitutter, 
som er underkastet tilsyn, og som er godkendt i en af 
medlemsstaterne, har ret til at modtage indlån i form 
af tilbagebetalingspligtige midler. 
Medlemsstaterne skal fastsætte straffebestemmelser til 
brug ved overtrædelse af denne regel; de skal gælde 
straks fra det tidspunkt, hvor der opfordres til indlån 
fra offentligheden. 
1.6.2. Lige konkurrencevilkår 
Direktivet giver medlemsstaterne mulighed for at lade 
kreditinstitutter, som er meddelt tilladelse af dets egne 
kompetente myndigheder, være underkastede strengere 
krav end fastsat i artikel 3, 4, 9, 10 og 14 (6. betragt­
ning). Denne bestemmelse kan føre til »omvendt diskri­
minering« til skade for kreditinstitutter, som er god­
kendt i de pågældende medlemsstater. 
Denne situation kan fordreje konkurrencen mellem 
virksomshederne og forekommer ikke at være forenelig 
med tanken om et stort fælles marked uden indre græn­
ser. Den vil kunne undgås via mere udbredt harmonise­
ring. 
1.6.3. Redelig handlemåde inden for 
kommercielle transaktioner 
1.6.3.1. Som regel findes der i medlemsstaterne lov­
bestemmelser med det formål at sikre redelig handlemå­
de i henseende til kommercielle transaktioner. Hensig­
ten er dels at forhindre konkurrenceforvridninger mel­
lem de økonomiske aktører og dels at sikre forbrugerbe­
skyttelsen. 
1.6.3.2. Hér sigtes der især til lovbestemmelser, hvori 
det kræves, at priser skal angives tydeligt, og, mere 
generelt, at salgsvilkår og betingelserne for levering af 
tjenesteydelser skal fremgå tydeligt; der findes også 
bestemmelser, som forbyder at udbetale præmier i for­
bindelse med salg eller levering at tjenesteydelser; desu­
den består der forbud mod vildledende reklame og 
forbud mod dørsalg af visse produkter osv. 
1.6.3.3. Nok kan bestemmelser af denne art udgøre 
en hindring for fri udveksling af tjenesteydelser, men 
de er begrundet i hensynet til beskyttelsen af almenvel­
let. De er et udtryk for en bestemt socio-økonomisk 
gruppes krav, behov og ønsker. Hvis love af denne type 
ikke koordineres, harmoniseres og tilnærmes indbyrdes, 
vil de forblive i kraft og kan håndhæves ikke blot over 
for filialer af et kreditinstitut, som er etableret i den 
medlemsstat, hvor loven er gældende, men også over 
for leverandører at tjenesteydelser, selv om disse er 
godkendt i oprindelsesmedlemsstaten, og selv om tje­
nesteydelsen figurerer på den oversigt, som er vedføjet 
direktivforslaget. 
Nr. C 318/44 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
1.6.3.4. Direktivforslagets formål er alene at tilnær­
me medlemsstaternes lovgivning med hensyn til tilsyn 
med »kreditinstitutter«: samordning af vilkårene for 
adgang til erhvervet og samordning af mindstereglerne 
for løbende administrativt tilsyn med kreditinstituttet 
under udøvelsen af dets aktiviter; tilsynet omfatter insti­
tuttets likviditet og solvens, ledelsens og de største 
aktionærers hæderlighed, begrænsning af risikoen ved 
geninvestering af indlån (art. 10, kapitalinteresser) samt 
god regnskabsmæssig og administrativ organisation. 
1.6.3.5. Direktivforslaget må derfor ikke — og det 
er heller ikke dets formål — ugyldiggøre de enkelte 
medlemsstaters egen lovgivning om redelig handlemåde 
inden for kommercielle transaktioner eller lægge hin­
dringer i vejen for, hvad der af lovgivningen eller rets­
praksis erkender et være hæderlige fremgangsmåder på 
det kommercielle område. 
1.6.4. Forbrugerbeskyttelse 
1.6.4.1. Medlemsstaternes lovgivning omfatter som 
regel en række privatretlige regler til beskyttelse af den 
offentlige orden; regler om umyndighed, familie- og 
ægteskabsretlige ordninger, som i visse tilfælde har til 
formål at beskytte familiens formue; endvidere forbud 
mod eller nærmere regler om spil om væddemål, forbud 
mod åger osv.; til nogle af disse bestemmelser er der 
knyttet strafferetlige sanktioner. 
1.6.4.2. Der findes tillige bindende eller prohibitive 
lovbestemmelser med det formål at beskytte »forbruger­
ne«, og mere generelt personer, som indgår kontrakter 
i ikke-erhvervsmæssig øjemed. Også her tager lov­
givningen højde for de socio-økonomiske gruppe, som 
den er beregnet på; lovene udviser derfor betydelige 
forskelle, hvilket Kommissionen anerkender rime­
ligheden af, idet det i artikel 15 i direktivet om forbru­
gerkredit (!) tillades medlemsstaterne at fastsætte stren­
gere bestemmelser. 
1.6.4.3. Begrebet almenvellet, som skal ses i sammen­
hæng med reglerne om økonomisk tilsyn, og som med­
lemsstaterne fremover kun kan påberåbe sig, når der er 
tale om en økonomisk aktør, der ikke er godkendt som 
kreditinstitut, eller når det drejer sig om en tjenesteydel­
se, der ikke figurerer på listen i direktivets bilag (11. 
betragtning), har ingen forbindelsen med begrebet »of­
fentlig orden« inden for privatret og strafferet, og ej 
heller med begrebet bindende eller prohibitive love, 
som umiddelbart er gældende inden for international 
privatret. Bestemmelser af denne art, som henhører 
under aftalelovgivningen, skal være gældende for de 
(') Direktiv 87/102/EØF af 22. december 1986 om tilnærmelse 
af medlemsstaternes lovgivning om forbrugerkredit. kontraherende parter af hensyn til beskyttelsen af den 
formodet mest sårbare eller ringest informerede parts 
interesser. Nok kan disse regler skabe hindringer for 
den frie udveksling af tjenesteydelser, men ikke desto 
mindre gør de involverede interesser det påkrævet, at 
man fastholder de af medlemsstaternes grundlæggende 
retsregler, som i kontraktsforhold skal beskytte den 
formodet mest sårbare eller ringest informerede part. 
1.6.4.4. Den eneste løsning består i, at man i samtlige 
medlemsstater, samtidig med eller før ikrafttrædelsen af 
det foreliggende direktiv, iværksætter bestemmelserne i 
konventionen om kontraktmæssige forpligtelser, som 
blev undertegnet i Rom af samtlige medlemsstater den 
19. juni 1980. Disse bestemmelser har bl.a. til formål 
at forhindre, at forbrugeren berøves den beskyttelse, 
som bindende regler i lovgivningen i det land, hvor 
han har sin faste bopæl, sikrer ham (konventionens 
artikel 5), ligesom forbrugeren i denne situation kun 
kan indstævnes for sit hjemting (konvention mellem 
Det europæiske økonomiske Fællesskabs medlemsstater 
om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsaf­
gørelser i borgerlige sager, herunder handelssager, 
undertegnet i Bryssel den 16. september 1968, artikel 
13, ændret ved artikel 10 i konventionen af 9. oktober 
1978). 
1.6.5. Overholdelse af medlemsstaternes 
sociale lovgivning 
Med hensyn til arbejdsvilkårene forstår ØSU, at direkti­
vets iværksættelse, og navnlig gennemførelsen af prin­
cippet om tilsyn udført af hjemlandets kompetente myn­
digheder, ikke med EF-rettens nuværende udformning 
får konsekvenser for gennemførelsen af værtslandets 
arbejdsmarkedslovgivning. Hvis en medlemsstats lov­
givning eksempelvis opererer med bedriftsråd og fore­
skriver, at bedriftsrådet skal have meddelt bestemte 
oplysninger, skal en filial af en bank, der har hjemsted 
i en anden medlemsstat, og som derfor er underkastet 
tilsyn fra denne stats myndigheder, alligevel fortsat 
være underkastet samtlige bestemmelser i værtlandets 
arbejdsmarkedslovgivning. 
1.7. Nødvendigheden af de nævnte principper 
Direktivet kan kun godkendes, hvis de nævnte princip­
per overholdes og gennemføres i praksis. 
Det er Kommissionen, der skal drage omsorg herfor og 
foretage de fornødne ændringer i direktivets be­
tragtninger og i selve dets ordlyd, så der ikke kommer 
til at herske nogen som helst tvivl på dette ømtålelige 
område. 
Når direktivet er trådt i kraft, får det — i overensstem­
melse med sin egen målsætning — alene den virkning, 
at medlemsstaterne tvinges til gensidigt at anerkende 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 318/45 
hinandens tilsyn med kreditinstitutter; ej heller kan de 
over for kreditinstitutter, som leverer de på listen i 
bilaget nævnte tjenesteydelser, påberåbe sig nationale 
bestemmelser, som er begrundet i almenvellet, og som, 
når der alene drejer sig om tilsyn med den økonomiske 
aktør som sådan, gælder for alle personer og virksom­
heder, der driver sådan virksomhed på deres område. 
Med Rådets vedtagelse af direktivet må medlemsstater­
ne — når det gælder godkendte kreditinstitutter og de 
på listen medtagne tjenesteydelser — én gang for alle 
affinde sig med, at deres opfattelse af almenvellet, såle­
des som det er nedfældet i deres interne administrative 
lovgivning om tilsyn med kreditinstitutter, er beskyttet 
af de automatisk ligeværdige regler, som findes i de 
øvrige medlemsstater på dette præcise og afgrænsede 
område. 
1.8. Sociale aspekter 
1.8.1. Uagtet spørgsmålet om overholdelse af med­
lemsstaternes sociale lovgivning (punkt 1.6.5) ligger 
direktivets følger for beskæftigelsen i kreditinstitutter 
ØSU ganske særligt på sinde. 
Det bemærkes imidlertid, at beskæftigelsesspørgsmålet 
opstår uanset det direktiv, som er under udarbejdelse. 
Etableringsret og fri udveksling af tjenesteydelser er 
principper, som allerede gælder i dag. Det foreliggende 
direktiv indeholder blot, af hensyn til retssikkerheden, 
de nærmere regler om iværksættelse af principper, som 
finder direkte og umiddelbar anvendelse. 
Gennemgangen af forslaget giver imidlertid lejlighed til 
at tage dette spørgsmål, som foruroliger de berørte 
kredse, op. 
1.8.2. Med hensyn til beskæftigelsen anfører Kom­
missionen, at der kan forventes overmåde positive virk­
ninger i banksektoren som følge af en kraftig forøgelse 
af kreditinstitutternes grænseoverskridende aktiviteter. 
Omstrukturering, rationalisering og videreuddannelse 
bliver nok påkrævet. 
Der kan måske vedtages erhvervsuddannelsesprogram-
mer efter nærmere samråd med det formål at fremme 
mere velegnede kvalifikationer. 
1.8.3. ØSU finder det ikke desto mindre påkrævet, 
at arbejdsmarkedets parter informeres og konsulteres, 
og at den sociale dialog udbygges for at finde frem 
til den bedste metode til bedst mulig løsning af de 
beskæftigelsesproblemer, som må ventes at opstå (1). 
(J) Jf. ØSU's udtalelse af 27. april 1988 om »skabelse af ,et 
integreret finansielt Europa«, især punkt 3.6.2 (EFT nr. C 175 
af 4. 7. 1988, s. 1). 1.9. Fiskale aspekter 
I udtalelsen af 12. april 1988 om dokumentet »skabelse 
af et integreret finansielt Europa« gav ØSU udtryk for 
foruroligelse over, at visse finansielle aktiviteter blev 
flyttet alene på grund af forskelle i medlemsstaternes 
beskatningsordninger. Disse omplaceringer vil blive 
yderligere lettet, når det foreliggende direktiv iværk­
sættes. 
Der bør tilstræbes en harmonisering af hele skatte- og 
afgiftssytemet. I forventning herom skal ØSU gentage 
et tidligere fremsat synspunkt: Indførelse af en generel 
kildeskat med samme sats i alle medlemsstater og for 
renteindtægter, udbytter o.l. af enhver art kan være en 
løsning. 
1.10. Konklusioner 
Hvis ovennævnte principper overholdes samt på oven­
nævnte betingelser og med nedenstående forbehold vil 
direktivforslaget med de af ØSU ønskede ændringer 
udgøre et velegnet middel til gennemførelse af det indre 
marked, for så vidt angår tilsyn med kreditinstitutter, 
som tager skyldigt hensyn til indskyderne og opspa­
ringen. 
2. Særlige bemærkninger 
2.1. Artikel 1: Definition 
Direktivet overtager definitionen fra det første direktiv 
(77/780/EØF): et kreditinstitut er et foretagende, hvis 
virksomhed består i fra offentligheden at modtage ind­
lån eller andre midler, der skal tilbagebetales, samt i at 
yde lån for egen regning. 
Da nye finansielle produkter og nye former for finansiel 
mæglervirksomhed er kommet til siden da, bør der af 
hensyn til beskyttelsen af sparernes og forbrugernes 
interesser og ud fra ønsket om at bevare lige konkurren­
cevilkår nok udformes en bredere definition end den 
fra 1977. Definitionen bør bl.a. omfatte virksomheder, 
som yder lån uden at modtage indskud eller andre 
tilbagebetalingspligtige midler fra offentligheden. 
Generelt bør man knæsætte princippet om, at samtlige 
virksomheder, som udfører identiske transaktioner, for 
disse transaktioners vedkommende skal underkastes 
identiske, relevante regler. 
2.2. Artikel 3: Startkapital 
2.2.1. Det anføres ikke, hvilke elementer »kapitalen« 
skal bestå af. Kommissionen bør foreslå en harmonise­
ring på dette felt. 
Nr. C 318/46 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
2.2.2. Det synes at fremgå af den foreslåede tekst, at 
det har været vanskeligt at fastlægge startkapitalen. 
I stk. 1 fastsættes en relativt høj startkapital; tallet synes 
at være ret vilkårligt valg. 
I stk. 2 fastlægges der en undtagelse, hvis sigte er 
forståeligt: For ikke at forårsage sociale og økonomiske 
vanskeligheder må man tage højde for kreditinstitutter, 
hvis tilladte virkefelt begrænses af lovbestemte eller 
vedtægtsmæssige klausuler, samtidig med at de ikke må 
berøves deres traktatnedfældede etableringsret og retten 
til frit at levere tjenesteydelser. 
Det er dog svært at gennemskue, hvor undtagelsen 
hører op. 
2.2.3. Løsningen kunne f.eks. bestå i, at minimums-
startkapitalen fastsættes objektivt under særlig hensyn­
tagen til følgende: 
— kreditinstituttets planlagte aktivitetsprogram, 
— omfanget af den organisation, som skal etableres 
for at iværksætte dette program, 
— den frist, som er nødvendig for at virksomheden 
kan fungere og for at overskuddet kan opveje op­
startudgifterne. 
2.2.4. En udvidelse af aktivitetsprogrammet og af 
organisationens omfang kan måske begrunde en dertil 
svarende forøgelse af kapitalen. 
2.2.5. I fortsættelse af ovenstående er det påkrævet, 
at tilsynsmyndighederne arbejder snævert sammen om 
fastlæggelse af kriterierne for omfanget af den nødven­
dige mindstekapital, og at de, under Kommissionens 
vejledning, koordinerer deres bestemmelser på dette 
felt, så disse kan harmoniseres. 
2.3. Artikel 4: Oplysninger om identitet og hæderlig­
hed for aktionærer og selskabsdeltagere, som er 
kvalificerede deltagere i kreditinstituttet (l) 
Definitionen på kriteriet hæderlighed — som også figu­
rerer i artikel 3, stk. 2, i direktiv 77/780/EØF — overla­
des til medlemsstaterne. 
(!) Se artikel 1: kvalificeret deltagelse: en direkte eller indirekte 
besiddelse af mindst 10% af kapitalen eller stemmerettighe­
derne i en virksomhed, eller en besiddelse, som giver mulighed 
for at udøve en betydelig indflydelse som omhandlet i arti­
kel 33 i Rådets direktiv 83/349/EØF. 
Den henvises til Rådet syvende direktiv af 13. juni 1983 
på grundlag af traktatens artikel 54, stk. 3, litra g), om 
konsoliderede regnskaber: »Artikel 33: 1. Når en virksomhed, 
der indgår i konsolideringen, udøver en betydelig indflydelse 
på den driftsmæssige og finansielle ledelse af en virksomhed, 
der ikke indgår i konsolideringen (en associeret virksomhed), 
og hvori den besidder en kapitalinteresse som defineret i 
artikel 17 i direktiv 78/660/EØF, opføres denne kapitalinte­
resse i den konsoliderede balance under en særskilt post 
med en hertil svarende benævnelse. Det formodes, at en 
virksomhed udøver en betydelig indflydelse på en anden virk­
somhed, når den besidder mindst 20% af selskabsdeltagernes 
stemmerettigheder i denne virksomhed ...« De af medlemsstaterne valgte kriterier bør samordnes, 
og indtil da bør tilsynsmyndighederne meddele hinan­
den, hvilke kriterier de lægger sig fast på; dette skal ske 
som et led i deres nødvendige indbyrdes samarbejde. 
2.4. Artikel 5: Kun én tilladelse og intet krav til ind­
skudskapital 
ØSU erindrer om, at princippet om én enkelt banktilla­
delse kun er acceptabelt, hvis ikke blot det foreliggende 
direktiv, men også EF's lovtekster om egenkapital, sol­
vensnøgletal, kontrol med større risici og garanti for 
indlån gennemføres. I denne EF-lovgivning om garanti 
for indlån bør der tages hensyn til den nye kompetence­
fordeling mellem banktilsynsmyndighederne. 
2.5. Artikel 7: Kreditinstitutter fra tredjelande 
2.5.1. Når et kreditinstitut, som henhører under et 
trejdeland, opretter et datterselskab i en medlemsstat, 
kommer dette datterselskab til at henhøre under den 
pågældende medlemsstats lovgivning og er dermed 
underlagt EF-retten. Selskabet nyder derfor godt af 
etableringsretten og retten til fri udveksling af tjeneste­
ydelser i EF. 
Godkendelse i én enkelt medlemsstat giver følgelig dat­
terselskabet adgang til hele EF-markedet. 
Dette står i grel modsætning til de ofte uoverstigelige 
vanskeligheder, som EF-kreditinstitutter har ved at få 
adgang til bankmarkedet i visse tredjelande i det hele 
taget, eller fordi de kun opnår begrænset tilladelse enten 
til visse geografiske områder eller til et begrænset antal 
virkefelter. 
2.5.2. Kommissionen foreslår, at den får mulighed 
for at udsætte anmodningen om tilladelse til et datter­
selskab af et kreditinstitut fra et tredjeland (eller til 
tredjelandsinteressers erhvervelse af kapitalinteresser i 
et EF-kreditinstitut), indtil den har kontrolleret, om det 
pågældende tredjeland yder EF-kreditinstitutter tilsva­
rende, gensidig behandling. I modsat fald stilles an­
modningen om tilladelse eller erhvervelse af kapitalinte­
resser i bero. Denne fremgangsmåde har til formål at 
føre til indledning af forhandlinger med det eller de 
pågældende tredjelande, som skal munde ud i en ord­
ning om rimelig gensidighed. 
Da én enkelt tilladelse får virkning i hele EF og har stor 
økonomisk betydning i hele EF, kan ØSU godkende de 
foreslåede bestemmelser. 
2.5.3. De datterselskaber af kreditinstitutter fra tre­
djelande, som allerede har opnået tilladelse i en med­
lemsstat, bør fortsat nyde godt af denne tilladelse i 
overensstemmelse med artikel 4 i direktiv 77/780/EØF, 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 318/47 
men bør ikke kunne drage fordel af det foreliggende 
direktivforslag, førend der er indført gensidighed. 
2.6. Artikel 8: Startkapital og egenkapital 
2.6.1. Det er vigtigt, at et kreditinstitut til stadighed 
har en egenkapital, som er tilstrækkelig i forhold til de 
risici, som kreditinstituttet påtager sig. 
2.6.2. Er egenkapitalen tilstrækkelig til at opfylde 
kravene om solvenskoefficienter, forekommer det 
unødvendigt, af hensyn til banktilsynet, at egenkapita­
len svarer til startkapitalen, især hvis aktivitetsprogram­
met og organisationen er begrænset (jf. punkt 2.2.3). 
2.6.3. Når virksomheden først er i drift, henhører 
spørgsmålet om opretholdelse af startkapitalen under 
selskabsretten ikke under reglerne om banktilsyn. 
2.7. Artikel 9: Tilsyn med personer, som er i besiddelse 
af en kvalificeret deltagelse (*) 
For så vidt angår kriteriet om hæderlighed, henviser 
ØSU til bemærkningerne under punkt 2.3, artikel 4. 
Definitionen på »forsvarlig og sund ledelse« rejser 
samme spørgsmål. Medlemsstaternes kriterier bør sa­
mordnes, og indtil da bør tilsynsmyndighederne oriente­
re hinanden om, hvilke kriterier de lægger sig fast på; 
dette skal ske som led i deres nødvendige indbyrdes 
samarbejde. 
2.8. Artikel 10: Kapitalinteresser 
2.8.1. Det drejer sig her om tilfælde af kvalificeret 
deltagelse, der beløbsmæssigt overstiger 10 % af egen­
kapitalen i en virksomhed, der hverken er et kreditinsti­
tut, et finansieringsinstitut eller et datterselskab af et 
kreditinstitut, hvis virksomhed ligger i forlængelse af 
bankvirksomhed eller henhører under tjenesteydelser, 
som har forbindelse dermed. 
2.8.2. Besiddelse af sådanne permanente kapitalinte­
resser i form af investeringer er tilladt i visse medlems­
staters lovgivning, men forbudt i andres. 
2.8.3. Ifølge artikel 10 skal samtlige medlemsstater 
anerkende tilladelser udstedt af en medlemsstat, hvis 
lovgivning tillader besiddelse af kapitalinteresse, forud-
stat disse falder inden for artikel 10's grænser; derimod 
påbydes det ikke medlemsstater, hvis lovgivning forby­
der besiddelse af kapitalinteresser, at give tilladelse 
hertil til fordel for kreditinstitutter, som henhører under 
deres tilsyn. 
C1) Se note 1, s. 46. 2.8.4. Dette er et nyt kritisabelt eksempel på omvendt 
diskriminering (jf. punkt 1.6.2). 
2.9. Artikel 11: Gode administrative og regnskabs­
mæssige procedurer; tilstrækkelige interne kon­
trolprocedurer 
Denne bestemmelse skal ses i sammenhæng med 
artikel 3, stk. 4, i direktiv 77/780/EØF, ifølge hvilket 
der til ansøgningen om tilladelse skal knyttes en drifts­
plan med særlig angivelse af arten af de påtænkte 
forretninger og af instituttes organisation. 
Som allerede nævnt i punkt 2.3 og 2.7 bør vurderingskri­
terierne harmoniseres og indtil da undersøges i samar­
bejde mellem de kompetente kontrolmyndigheder. 
2.10. Artikel 12: Værtslandets beføjelser 
2.10.1. Artikel 12, stk. 1, udvider de oplysninger, som 
de kompetente myndigheder skal meddele hinanden i 
henhold til artikel 7, stk. 1, i direktiv 77/780/EØF. 
ØSU udtrykker tilfredshed med, at samarbejdet mellem 
myndighederne udbygges. 
2.10.2. Trods princippet om, at tilsyn skal udøves af 
hjemlandets kompetente myndighed, har værtslandets 
kompetente myndigheder, jf. artikel 12, stk. 2, fortsat 
ansvaret for tilsynet med kreditinstitutters likviditet, 
indtil yderligere koordinering har fundet sted. Værts­
landet bevarer det fulde ansvar for de foranstaltninger, 
der iværksættes som led i pengepolitikken. 
2.10.2.1. ØSU henviser til sin udtalelse om »skabelse 
af et integreret finansielt område i Europa« og især til 
punkt 2, »Generelle bemærkninger«. 
2.10.2.2. Den foreslåede bestemmelse må anses for 
at være af midlertidig krakter: 
— indtil der er foretaget en koordinering af instrumen­
terne til måling af likviditeten, dat det jo drejer sig 
om at føre tilsyn med denne, 
— indtil der er indført en fælles pengepolitik, som 
støtter sig på et centralt organ, da det jo drejer sig 
om foranstaltninger, som er en følge af iværksættel­
sen af pengepolitikker. 
2.10.2.3. ØSU er tilfreds med, at de foranstaltninger, 
som værtslandet bevarer det fulde ansvar for, ikke må 
føre til forskelsbehandling eller mere restriktiv behand­
ling af kreditinstitutter, der er meddelt tilladelse in en 
anden medlemsstat. 
2.10.3. Ifølge artikel 12, stk. 3, kan værtslandets 
kompetente myndigheder træffe de nødvendige foran­
staltninger for pålægge kreditinstitutter, der er meddelt 
tilladelse i en anden medlemsstat, pligt til at tage de 
Nr. C 318/48 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
fornødne forholdsregler for at kunne imødegå markeds-
risikoen i forbindelse med deres transktioner på værdi­
papirmarkederne på værtslandets område. — de udøver aktiviteter, der er opført på listen i direk­
tivforslagets bilag. 
2.10.3.1. Der er her tale om en meget vigtig undtagel­
se fra princippet om, at hjemlandets kompetente myn­
dighed skal føre tilsyn med filialer. 2.13.2. Denne liste forekommer at være ret så udtøm­
mende. Den opremser de aktiviteter, som udgør kernen 
i bankvirksomhed. 
2.10.3.2. Det tilkommer Kommissionen at undersøge 
muligheden for ensartede bestemmelser om behold­
ninger af værdipapirer og valuta, om renterisci osv., 
samt at koordinere de kompetente myndigheders arbej­
de henimod på længere sigt at nå frem til harmonisering 
af tilsynsmetoderne, som gør det muligt for værtslan­
dets kompetente myndighed at udøve globalt tilsyn. 
2.10.3.3. Under alle omstændigheder bør det præci­
seres i direktivet, at de foranstaltninger, som værtslan­
dets kompetente myndigheder måtte træffe på dette 
område, ikke må indebære diskriminerende eller restrik­
tiv behandling som følge af, at kreditinstituttet er god­
kendt i en anden medlemsstat. 2.13.3. Denne bestemmelse påvirker imidlertid ifølge 
ØSU på ingen måde de begrænsninger, som private eller 
offentlige ejere garanter ved lov eller vedtægtsmæssigt 
selv pålægger deres kreditinstitutter med hensyn til den 
frie udveksling af de aktiviteter, som er opført på listen. 
Til den selvpålagte begrænsning, der tillades i henhold 
til det foreliggende direktiv, bør også regnes de bestem­
melser, som en medlemsstat ifølge lovgivning eller ved­
tægtsmæssige regler har ret til at fastsætte til fordel for 
autonome offentligretlige juridiske personen, som led i 
statens eller i de offentlige virksomheders organisation, 
f.eks. med det formål at værne om statens budget eller 
statslige virksomheders målsætninger (f.eks. princippet 
om begrænsning af kommunale sparekassers geografi­
ske og forretningsmæssige virkefelt). 
2.11. Artikel 14: Tavshedspligt 
Denne bestemmelse styrker reglerne i artikel 12 i direk­
tiv 77/780/EØF. 2.13.4. Eksistensen af den pågældende liste indebæ­
rer ikke, at samtlige kreditinstitutter har pligt til at 
udøve de aktiviteter, som opremses på listen. 
Direktivets bestemmelser om tavshedspligt lægger ingen 
hindringer i vejen for de beføjelser, som retsmyndig­
hederne besidder på det strafferetlige område i de enkel­
te medlemsstater. 
Generelt set vil direktivet næppe ændre noget ved med­
lemsstaternes straffelovgivning, navnlig da det sanktio­
nerer overtrædelser af skatte- og afgiftslovgivningen. 
Medlemsstaternes nugældende strafferet, lovgivning 
om straffeprocedurer og skatte- og afgiftslovgivning 
skal fortsat gælde for alle økonomiske aktører, som 
med eller uden kreditinstitut driver virksomhed på det 
retlige territorium i den medlemsstat, hvor den pågæl­
dende lovgivning finder anvendelse. 
2.12. Artikel 15: Sanktioner 
De kompetente myndigheder, som pålægger sanktioner 
i henhold til artikel 15, skal give meddelelse herom 
til de kompetente myndigheder i de stater, hvor det 
pågældende kreditinstituts filialer er beliggende. 
2.13. Artikel 16: Anvendelsesområdet for den gensidi­
ge anerkendelse 
2.13.1. Kreditinstitutter, som opfylder følgende to 
krav, nyder godt af den gensidige anerkendelse: 
— de har fået meddelt tilladelse af og er underlag tilsyn 
af de kompetente myndigheder i deres hjemland i 
overensstemmelse med bestemmelserne i bankdirek­
tiverne, Den indebærer heller ikke i sig selv er forbud mod, at 
kreditinstitutter udøver nogen anden form for virksom­
hed. Omfattes denne anden virksomhed af særregler, 
skal disse selvfølgelig overholdes. Denne anden virk­
somhed kan næppe heller unddrage sig det kompetente 
og årvågne banktilsyns opmærksomhed, hvis aktivite­
ten må anses for at udgøre en fare for tilgodehavender 
i kreditinstitutter; dette er jo netop tilsynets egentlige 
formål. 
2.13.5. Et kreditinstitut, som er godkendt i en med­
lemsstat, men som driver virksomhed, der ikke er med­
taget på listen, omfattes ikke af den gensidige anerken­
delse, således som denne er udformet i det foreliggende 
direktivforslag; men instituttets etableringsret og ret til 
fri udveksling af tjenesteydelser påvirkes ikke heraf på 
anden vis. Et ikke-godkendt kreditinstitut, som driver 
virksomhed, der er medtaget på listen, står i en tilsva­
rende situation. 
I disse situationer kan værtslandet for institutter, der 
ikke har fået meddelt tilladelse som kreditinstitutter i 
deres hjemland, eller for aktiviteter, der ikke er opført 
på listen, gøre udøvelse af retten til fri etablering og fri 
udveksling af tjenesteydelser betinget af, at de særlige 
regler i dets lovgivning er overholdt, for så vidt som 
disse bestemmelser, på den ene side, er forenelige med 
fællesskabsretten og er begrundet i hensynet til sam­
fundsmæssige interesser, og såfremt disse institutter 
eller deres aktiviteter på den anden side, ikke er undergi­
vet tilsvarende lovgivning eller bestemmelser i hjemlan­
det (se 11. betragtning). 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 318/49 
Man kan derved komme i den paradoksale situation, 
at et ikke-godkendt institut måske er underkastet færre 
formalitetskrav (jf. artikel 17 og 18) end et godkendt 
institut. 
2.13.6. I artikel 16, stk 2, indføres begrebet »bank­
grupper«. 
2.13.6.1. Kommissionen tager højde for den situa­
tion, at visse aktiviteter udøves af specialiserede datter­
selskaber (leasing, factoring, værdipapirhandel, realkre­
dit osv.). 
2.13.6.2. Disse filialer er omfattet af direktiv 
83/350/EØF om konsolideret tilsyn, men opfylder ikke 
betingelserne for at blive betragtet som et kreditinstitut 
i henhold til direktiv 77/780/EØF. 
2.13.6.3. Imidlertid kan princippet om én enkelt tilla­
delse og tilsyn udøvet af hjemlandets kompetente myn­
dighed udstrækkes til at gælde disse datterselskaber, 
forudsat følgende betingelser opfyldes: 
— moderselskabet eller moderselskaberne er meddelt 
tilladelse som kreditinstitutter i den medlemsstat, 
hvis lovgivning datterselskabet er underlagt, 
— moderselskabet eller moderselskaberne besidder 
mindst 90 % af aktierne eller kapitalandelene i dat­
terselskabet, 
— moderselskabet eller moderselskaberne har stillet 
selvskyldnergaranti for de engagementer, som dat­
terselskabet indgår, 
— datterselskabet indgår i det konsoliderede tilsyn med 
moderselskabet eller hvert af dets moderselskaber 
efter direktiv 83/350/EØF. 
2.13.6.4. Med hensyn til den første betingelse kan 
stilles det spørgsmål, hvad der vil ske, hvis moder­
selskaberne er godkendt i forskellige medlemsstater. 
2.14. Artikel 17: Betingelserne for gensidig anerkendel­
se med henblik på etableringsret. Procedure ved­
rørende hjemlandsmyndighederne og mellem 
hjemlandets og værtslandets myndigheder 
2.14.1. Et kreditinstitut, der ønsker at etablere en 
filia på en anden medlemsstats område, meddeler dette 
til tilsynsmyndigheden i hjemlandet. 
Denne myndighed foretager sin bedømmelse, og hvis 
bedømmelsen er positiv, videresender den inden 3 måne­
der efter modtagelsen af meddelelsen de oplysninger, 
som den er kommet i besiddelse af. 
Den her nævnte bedømmelse må ikke lægge hindringer 
i vejen for den grundlæggende etableringsfrihed, som 
er nedfældet i traktaten. Fristen på 3 måneder skønnes at være for lang. 
2.14.2. Inden filialen kan påbegynde sin virksomhed 
i værtslandet, har værtslandets tilsynsmyndighed en 
frist på 3 måneder fra modtagelsen af de ovenfor om­
handlede oplysninger til at forberede tilsynet med kre­
ditinstituttet (jf. art. 19) og til at udtale sig om, hvorvidt 
hensynet til samfundsmæssige interesser gør det umuligt 
for kreditinstituttet at udøve visse påtænkte aktiviteter, 
som ikke er opført på listen, men hvis udøvelse ikke er 
udelukket ved den i hjemlandet meddelte tilladelse. 
Heller ikke hér må det spillerum, som gives værtslandets 
myndighed, lægge hindringer i vejen for den grundlæg­
gende etableringsfrihed, som er nedfældet i traktaten. 
2.15. Artikel 18: Krav i forbindelse med gensidig aner­
kendelse af retten til fri udveksling af tjeneste­
ydelser. Procedure i relation til hjemlandsmyn­
dighederne 
Det er tilstrækkeligt, at et kreditinstitut, der som led i 
den frie udveksling af tjenesteydelser, for første gang 
ønsker at udøve virksomhed på en anden medlemsstats 
område, meddeler hjemlandets kompetente myndig­
heder, hvilke af de på listen i bilaget opførte aktiviteter, 
det har til hensigt at udøve. 
2.16. Artikel 20: Kommissionens beføjelser med hen­
syn til tekniske ændringer 
2.16.1. Kommissionen tildeles, efter nærmere regler, 
beføjelser til at foretage »tekniske ændringer« i det 
foreliggende direktiv. Der foretages en udtømmende 
opremsning af disse »tekniske ændringer«: 
— udvidelse af den i artikel 16 omhandlede liste, som 
findes in bilaget, 
— størrelsen af startkapitalen, jf. artikel 3, 
— listen over de i artikel 3, stk. 2, omhandlede katego­
rier af institutter, 
— de i artikel 10 fastsatte beløbsgrænser, 
— de områder, inden for hvilke de kompetente myn­
digheder skal udveksle oplysinger, jf. artikel 7, 
stk. 1, i direktiv 77/780/EØF. 
2.16.2. Kommissionen forelægger sit udkast for et 
udvalg, der består af repræsentanter for medlemsstater­
ne. Kommissionen vedtager de påtænkte foranstalt­
ninger, når de er i overensstemmelse med udvalgets 
udtalelse. 
2.16.3. I tilfælde af manglende overensstemmelse fo­
relægger Kommissionen Rådet sit forslag. 
Nr. C 318/50 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
2.16.4. Hvis Rådet ikke har truffet afgørelse efter 
udløbet af en frist, som fastsættes af Rådet, men som 
ikke må være på over tre måneder, vedtages foran­
staltningerne af Kommissionen. 
Bryssel, den 29. september 1988. 
Generelle overvejelser 
1. I de seneste måneder har studiegruppen »GATT/ 
Uruguay-runden« fulgt Uruguay-forhandlingsrunden. 
Tjenestemænd fra Kommissionen har uformelt oriente­
ret om de forskellige emner, som behandles i for-
handlingsgrupperne; repræsentanter fra kontraherende 
lande, som f.eks. Indien, Brasilien og De forenede Stater, 
har fremsat deres synspunkter; ordføreren og forman­
den for studiegruppen har haft kontakter med general­
direktøren for Den almindelige Overenskomst om told 
og udenrigshandel (GATT) og dennes sekretariat; 
GATT blev behandlet under ØSU's møder med Den 
europæiske Frihandelssammenslutnings(EFTA)-lande-
ne og i forbindelse med en offentlig høring i Europa-
Parlamentets udvalg for forbindelser med tredjelande, 
og desforuden har eksternsektionens sekretariat regel­
mæssigt holdt studiegruppen orienteret om dokumenta­
tionsmateriale i fagpressen. 2.16.5. Kommissionens beføjelser til at træffe afgø­
relse forekommer at være for omfattende. 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
2. Der er sket fremskridt siden Punta del Este-erklæ-
ringen om de generelle målsætninger med den nye for­
handlingsrunde og under de sektorielle forhandlinger, 
som fandt sted i 1987. Disse fremskridt er opmuntrede 
både på grund af omfanget af det arbejde, der er blevet 
udført, og på grund af mange delegationers aktive ind­
sats for at fastlægge målsætningerne og de fremgangs­
måder, der skal følges for at løse de utallige konkrete 
problemer, der forhandles om. 
Den nuværende langt vanskeligere fase begyndte i ja­
nuar 1988. Det drejer sig her om de egentlige forhand­
linger, nemlig de enkelte kontraherende parters forelæg­
gelse af krav og fremsættelsen af indrømmelser og 
modindrømmelser. 
Et møde på ministerielt plan kaldet midtvejsstatussen 
er planlagt til begyndelsen af december. Her vil man 
vurdere de hidtil opnåede resultater og give et politisk 
skub til de fremtidige forhandlinger, som i princippet 
skal være afsluttet med udgangen af 1990. Udtalelse om situationen og perspektiverne for GATT/Uruguay-forhandlingsrunden med 
hensyn til EF's forhold til de vigtigste industrilande, udviklingslandene og statshandelslandene 
(88/C 318/16) 
Det økonomiske og sociale Udvalg besluttede den 31. maj 1988 i henhold til forretnigsordenens 
artikel 20, stk. 4, at fremsætte udtalelse om situationen og perspektiverne for GATT/ 
Uruguay-forhandlingsrunden. 
Det forberedende arbejde henvistes til sektionen for EF's eksterne forbindelser, handels- og 
udviklingspolitik som udpegede Aldo Romoli til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
16. september 1988. 
Det økonomiske og sociale Udvalg (ØSU) vedtog på sin 258. plenarforsamling den 
29. september 1988 enstemmigt følgende udtalelse.