Deltagelse i udviklingen af traktaten vil være i overensstemmelse med artikel 21, stk. 1, i TEU, hvori det hedder, at "Unionen bestræber sig på at udvikle forbindelser og skabe partnerskaber med tredjelande samt internationale, regionale eller globale organisationer, der er enige i de i første afsnit nævnte principper. Den vil fremme multilaterale løsninger på fælles problemer, især inden for De Forenede Nationers rammer." Det Europæiske Råd gentog i februar 2021 sit tilsagn om at "fremme den globale sundhedssikkerhed, bl.a. ved at styrke Verdenssundhedsorganisationen og arbejde hen imod en international pandemitraktat inden for dens rammer".

Forslaget om at indgå en international pandemitraktat drøftes i øjeblikket i forbindelse med de igangværende internationale bestræbelser på at styrke den globale sundhedssikkerhed i lyset af erfaringerne fra pandemien. Det overordnede mål med en sådan traktat bør være at sikre politisk og retlig forpligtelse til en forbedret global sundhedsarkitektur.

EU og dets medlemsstater står i spidsen for de internationale bestræbelser på at styrke den globale sundhedssikkerhed og Verdenssundhedsorganisationen, navnlig med hensyn til beredskab og indsats i forbindelse med sundhedskriser, bl.a. på grundlag af Rådets konklusioner fra november 2020 om EU's rolle i styrkelsen af WHO.

Verdenssundhedsforsamlingen forventes i maj 2021 på sin 74. samling at vedtage en proceduremæssig beslutning vedrørende de nærmere bestemmelser/processen for udarbejdelsen af en international traktat om bekæmpelse af pandemier. Formålet med beslutningen er mere specifikt at fastlægge et mellemstatsligt møde, der skal udarbejde og forhandle en WHO-rammekonvention om pandemiberedskab og -indsats, som skal forelægges Verdenssundhedsforsamlingen i henhold til artikel 19 i WHO's statutter.

I henhold til artikel 19 i WHO's statutter har Verdenssundhedsforsamlingen beføjelse til at vedtage konventioner eller overenskomster med hensyn til ethvert spørgsmål, som falder inden for dens område.

I henhold til artikel 59 i WHO's statutter har hvert medlem én stemme i Verdenssundhedsforsamlingen. Beslutninger træffes med et flertal af de tilstedeværende og stemmeafgivende medlemmer, bortset fra nogle få situationer som beskrevet i statutternes artikel 60, hvor der kræves et flertal på to tredjedele. I praksis skal der gøres alt for at nå til enighed ved konsensus. Den Europæiske Union har ingen stemmeret.

Den Europæiske Union har uformel observatørstatus i WHO. Denne status blev fastlagt ved en brevveksling, der blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende den 4. januar 2001. Udvekslingen omfattede et "Memorandum om rammer for og aftaler vedrørende samarbejdet mellem Verdenssundhedsorganisationen (WHO) og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber". Alle EU's medlemsstater er medlemmer af WHO.

Verdenssundhedsorganisationen (WHO) blev oprettet som et særligt FN-sundhedsorgan i henhold til artikel 57 i De Forenede Nationers pagt. Statutterne for Verdenssundhedsorganisationen trådte i kraft den 7. april 1948 og fastlægger organisationens hovedformål, som er "at skaffe alle folkeslag den bedst mulige sundhedstilstand".

–forebyggelse og håndtering af zoonotiske risici som led i en One Health-tilgang, som kræver sammenkædning med miljøtraktater om spørgsmål som f.eks. biodiversitet og handel med udryddelsestruede arter, hvilket bl.a. kan berøre Rådets forordning (EF) nr. 338/97 af 9. december 1996 om beskyttelse af vilde dyr og planter ved kontrol af handelen hermed

–et struktureret system til deling af patogener, gensekvenser og de deraf følgende fordele for folkesundheden (relevant EU-lovgivning er Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 511/2014 af 16. april 2014 om de overholdelsesforanstaltninger fra Nagoyaprotokollen om adgang til genetiske ressourcer samt rimelig og retfærdig deling af de fordele, der opstår ved udnyttelsen af disse ressourcer, som brugere i Unionen skal respektere)

–beskyttelse af menneskerettigheder og privatlivets fred, navnlig i lyset af overvågningsteknologi, kunstig intelligens og anvendelse af big data til folkesundhedsformål (f.eks. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679 af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger) og

–foranstaltninger til fremme af gennemførelse og overholdelse, f.eks. peer- og ekspertevalueringsprocesser, mekanismer for gensidig ansvarlighed, kontrol- og inspektionsordninger og tvistbilæggelsesprocedurer.

–Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse 1082/2013/EU af 22. oktober 2013 om alvorlige grænseoverskridende sundhedstrusler og den kommende forordning om grænseoverskridende sundhedstrusler vil også blive berørt af den kommende traktat.

I betragtning af ovenstående og de sandsynlige virkninger for den gældende EU-lovgivning på forskellige områder af EU's indsats er det afgørende, at Unionens deltagelse sikres sideløbende med medlemsstaternes. Følgende principper bør være retningsgivende for deres holdning i de kommende drøftelser i Verdenssundhedsforsamlingen om en eventuel beslutning om indførelse af en proces med henblik på udarbejdelse og forhandling af en WHO-rammekonvention om pandemiberedskab og -indsats:

a.EU bør have mulighed for at deltage som kontraherende part i traktaten for fuldt ud at støtte fastlæggelsen af en WHO-proces for en ny rammekonvention om pandemiberedskab og -indsats.

b.Verdenssundhedsforsamlingens beslutning om de proceduremæssige aspekter af forhandlingerne bør give EU mulighed for at deltage fuldt ud i forhandlingsprocessen.

c.En ny rammekonvention skal styrke, supplere og tilføre merværdi til de eksisterende internationale rammer for forebyggelse og indsats i folkesundhedsmæssige krisesituationer under hensyntagen til resultatet af det kommende globale topmøde om sundhed den 21. maj. I overensstemmelse hermed bør enhver ny rammekonvention supplere og styrke gennemførelsen af det internationale sundhedsregulativ og effektivt afhjælpe eventuelle mangler i dette regulativ.

d.Drøftelserne om en rammekonvention bør tage hensyn til resultatet af de uafhængige paneler, der gennemgår den WHO-ledede internationale pandemiindsats, for at sikre, at den er solidt evidensbaseret og afspejler de globale erfaringer med håndteringen af covid-19-pandemien.

4.Retsgrundlag

4.1.Proceduremæssigt retsgrundlag

4.1.1.Principper

I henhold til artikel 218, stk. 9, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) vedtager Rådet afgørelser om "fastlæggelse af, hvilke holdninger der skal indtages på Unionens vegne i et organ nedsat ved en aftale, når dette organ skal vedtage retsakter, der har retsvirkninger, bortset fra retsakter, der supplerer eller ændrer den institutionelle ramme for aftalen".

Artikel 218, stk. 9, i TEUF finder anvendelse, uanset om Unionen er medlem af organet eller part i aftalen.

Begrebet "retsakter, der har retsvirkninger" omfatter retsakter, der har retsvirkninger i medfør af de folkeretlige regler, der gælder for det pågældende organ. Det omfatter også instrumenter, der ikke har bindende virkning i henhold til folkeretten, men som "vil kunne få afgørende indflydelse på indholdet af de regler, der vedtages af EU-lovgiver".

4.1.2.Princippernes anvendelse på det foreliggende tilfælde

Verdenssundhedsforsamlingen er et organ, der er nedsat ved en aftale, nemlig statutterne for Verdenssundhedsorganisationen, der blev undertegnet i New York den 22. juli 1946.

Den beslutning om de nærmere bestemmelser, som Verdenssundhedsforsamlingen skal vedtage, er en retsakt, der har retsvirkninger. Den påtænkte retsakt vil i henhold til folkeretten være bindende for medlemmerne af Verdenssundhedsorganisationen i overensstemmelse med artikel 18 og 60 i statutterne for Verdenssundhedsorganisationen. Den påtænkte retsakt har også retsvirkninger, fordi den vil fastlægge Den Europæiske Unions evne til at deltage fuldt ud i udarbejdelsen og forhandlingen af en WHO-rammekonvention om pandemiberedskab og -indsats med henblik på forelæggelse for Verdenssundhedsforsamlingen i henhold til artikel 19 i WHO's statutter, og blive part i denne konvention som en regional organisation for økonomisk integration.

Rammekonventionen vil få indvirkning på udøvelsen af Unionens kompetencer og, afhængigt af dens anvendelsesområde, på EU-lovgivningen på områder som sundhed, handel, fri bevægelighed, databeskyttelse, det indre marked og udviklingssamarbejde, som alle kan blive relevante i henhold til rammekonventionen.