Nr. C 160/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 1. 7. 85 
Udtalelse om udkast til Rådets henstilling om social sikring for u-landsfrivillige (1) 
(85/C 160/07) 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 7. januar 1985 under henvisning til 
EØF-traktatens artikel 198 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om 
ovennævnte udkast. 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets afdeling for sociale anliggender, som udpegede 
André Soulat til ordfører og Horst-Herman Binnenbruck og Giovanni Rainero til medordførere. 
Afdelingen vedtog sin udtalelse den 21. marts 1985. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 225. pleanarforsamling den 27. marts 1985, 
enstemmigt følgende udtalelse: 
1. Indledning 
1.1. Udvalget har gentagne gange i sine udtalelser og 
beretninger understreget, at det er vigtigt at forbedre den 
sociale sikring for arbejdstagerne og andre sociale kategorier, 
og insisteret på, at der på fællesskabsplan gøres en indsats for 
at tilnærme og harmonisere de forskellige medlemsstaters 
sociale sikringsordninger ved en udbygning. 
1.2. Udvalget har desuden i en tidligere udtalelse (2) givet 
udtryk for ønsket om at støtte de unge, der vil være med i 
samarbejdet om udviklingen af den tredje verdens lande. 
1.3. Derfor ser Udvalget med glæde, at Kommissionen 
viser interesse for spørgsmålet om de u-landsfrivilliges sociale 
sikring. I det følgende fremsættes en række generelle og 
særlige bemærkninger til Kommissionens udkast til Rådets 
henstilling. 
2. Generelle bemærkninger 
2.1. I begyndelsen af begrundelsen til udkastet henviser 
Kommissionen til konklusionerne fra Det europæiske Råds 
møde i Fontainebleau i juni 1984, som især giver udtryk for 
ønsket om, at medlemsstaterne støtter oprettelsen af lands­
foreninger for u-landsfrivillige i Europa. 
2.1.1. For Udvalget er det indlysende, at Det europæiske 
Råds ønske ikke skal fortolkes som en tilskyndelse til at 
oprette nye organisationer for u-landsfrivillige parallelt med 
eller i konkurrence med de allerede eksisterende. 
2.1.2. I størstedelen af medlemsstaterne har de ikke-stats-
lige organisationer, der virker for et samarbejde med den 
tredje verdens lande, etableret en struktur til samordning af 
det frivillige u-landsarbejde. I EF-regi er der desuden et 
(^ EFT nr. C 16 af 17. 1. 1985, s. 11. 
(2) ØSU udtalelse om »de unges beskæftigelse« 01 /06/83, EFT nr. 
C 211 af 8. 8. 1983. underudvalg om det frivillige u-landsarbejde under 
NGO-kontaktudvalget ved Kommissionen for De europæi­
ske Fællesskaber. 
2.1.3. Udvalget mener derfor, at hensigten må være at 
støtte oprettelsen af sådanne samordnede organer hvor de 
ikke allerede findes, evt. at styrke dem i de medlemsstater 
hvor de findes, samt at støtte udviklingen af forbindelsen 
mellem disse nationale strukturer på det europæiske plan. 
2.1.4. Udvalget mener, at Kommissionen bør opfølge og 
intensivere sine forbindelser til EF-NGO-kontaktudvalget 
med henblik på at finde passende løsninger på de u-landsfri­
villiges problemer og at udnytte den erfaring og viden, som de 
frivillige har indvundet eller udviklet under deres ophold i 
den tredje verdens lande. 
2.2. Gentagne gange, både i udkastets begrundelse og i 
selve teksten, giver Kommissionen, efter med rette at have 
mindet om nødvendigheden af at tilskynde de unge til at 
deltage i arbejdet på projekter i udviklingslandene, indtryk 
af, at det kan være et middel til at opfylde de arbejdsløses og 
især de unges behov. 
2.2.1. Udvalget mener, at der er behov for en afklaring på 
dette punkt: 
a) Man må i samme ånd som i en tidligere udtalelse (3) 
minde om, at deltagelse i et udviklingsprojekt fra den 
frivilliges side kræver: 
— en fuldført erhvervsuddannelse og praktisk erfaring 
med anvendelsen af kvalifikationer, som udviklings­
landene har brug for, og som de beder om (inden for 
landbrug, industri, sundhedsvæsen, administration, 
uddannelse, forskning osv.) i denne forbindelse må 
fremhæves det særlige bidrag som unge landmænd, 
der melder sig som u-landsfrivillige kan yde. 
(3) Se ØSU's udtalelse om »De unges beskæftigelse« (EFT nr. C 211 
af 8. 8. 1983, s. 56, pkt. 5.20). 
1.7. 85 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 160/17 
— ud over en reel motivation, kundskaber der er 
erhvervet inden afrejsen (bl.a. af sociologisk og 
pædagogisk karakter) og som gør de u-landsfrivillige 
bedre egnede til at formidle deres kvalifikationer og 
bidrage til uddannelsen af de lokale, der skal vide­
reføre arbejdet efter at de frivillige er rejst. 
De, der står uden beskæftigelse og som opfylder disse 
kriterier, skal tilskyndes til at melde sig, men man må 
konstatere, at det ikke er alle arbejdsløse, og især ikke 
alle unge, der har begge sæt af kvalifikationer, som er 
nødvendige for et effektivt samarbejde. 
b) Da arbejdsløsheden i mange udviklingslande er langt 
alvorligere end i Europa, må vi undgå alt, hvad der 
kunne give anledning til at tro, at vi håber at kunne 
sænke arbejdsløshedsniveauet i Europa ved at udsende 
frivillige. Der er en risiko for at næstsidste afsnit i 
forslagets memorandum fortolkes i den retning. 
2.3. De u-landsfrivillige er ikke i samme situation som de 
tekniske medarbejdere, der udsendes af stater eller af virk­
somheder, eller som eksperterne fra internationale organisa­
tioner. De er kontraktligt bundet til ikke-statslige organisa­
tioner, hvis opfattelse af samarbejde om udviklingsprojekter 
udtrykkeligt bygger på principperne om solidaritet, gensidig 
hjælp, støtte til lokale initiativer, og som ikke arbejder for 
egen vinding. Kommissionens formulering, der stiller de 
u-landsfrivillige på linje med lønmodtagere ansat på lokale 
kontrakter eller aflønnet på vilkår der ligger tæt op ad de 
lokale vilkår, er ikke dækkende for alle situationer. En del af 
de frivillige hæver ikke løn, men får godtgørelser, der dækker 
deres udgifter. Endvidere kan de frivilliges kontrakter ikke 
systematisk sammenlignes med arbejdskontrakter, og det er 
af og til vanskeligt at anvende begreberne »arbejdsgiver« og 
»arbejdstager«. Man burde derfor angive, at det drejer sig om 
personer udsendt af ikke-statslige organisationer, og som 
ikke aflønnes efter medlemsstaternes minimumstakster. 
2.4. På baggrund af den konstaterede ulighed og util­
strækkelighed i den aktuelle sociale sikring for u-landsfrivil­
lige er Udvalget i det store og hele enig med Kommissionen i 
dens forslag med hensyn til, hvilke principper der skal lægges 
til grund for medlemsstaternes udformning og iværksættelse 
af deres socialpolitik og for en fuldstændig sikring af de 
frivillige inden for rammerne af de nationale socialsikrings­
ordninger. Det er ikke blot de frivillige og deres familier, der 
bør dækkes ind, men også personer som disse har et retligt 
anerkendt ansvar for. 
2.5. Udvalget insisterer på, at den sociale sikring ikke 
blot skal gælde for forberedelsesperioden og den periode, der 
tilbringes i udviklingslandet, man også for en passende 
periode lige efter den frivilliges tilbagevenden til udsendel­
seslandet, således at han får hjælp til genintegrering på 
arbejdsmarkedet. 
2.6. Selv om Udvalget forstår grundene til, at Kommis­
sionen har fremlagt et udkast til henstilling, mener det alligevel, uden at undervurdere vanskelighederne som især 
skyldes de betydelige forskelle mellem de nuværende natio­
nale socialsikringsordninger, at et direktiv ville være et bedre 
egnet middel til at opnå de fastlagte mål. 
3. Særlige bemærkninger 
3.1. Udvalget henleder Kommissionens opmærksomhed 
på betydningen af en korrekt oversættelse til de forskellige 
sprog af begrebet »protection sociale«, der bruges i titlen på 
den franske udgave af Kommissionens forslag. 
3.2. Den »betragtning« under præamblen, der indledes 
på følgende måde: »sådanne foranstaltninger, der tager sigte 
på at tilskynde« bør affattes således: 
»Sådanne foranstaltninger, der tager sigte på at tilskynde 
u-landsfrivillige til at arbejde med udviklingsprojekter, vil 
kunne bidrage til den konkrete gennemførelse af den 
samarbejdspolitik, der er fastlagt efter fælles aftale 
mellem Fællesskabet, de enkelte medlemsstater og udvik­
lingslandene, og hvis mål er at fremme den økonomiske, 
sociale og kulturelle udvikling i udviklingslandene«. 
3.2 A. Udvalget mener, at afsnittet i sin nuværende form 
kan misforstås og give anledning til at tro, at EF og de enkelte 
medlemsstater kun fører deres egen politik i udviklingslan­
dene. 
3.3. Med udgangspunkt i ovenstående generelle be­
mærkninger henstiller Udvalget, at de to efterfølgende 
»betragtninger« slettes og erstattes med følgende tekst: 
»Et sådant arbejde kan give motiverede personer med 
kvalifikationer indenfor udviklingsrelevante områder en 
interessant erfaring samt supplere deres uddanelse«. 
3.4. I sjette »betragtning« og bemærkninger foreslår 
Udvalget i tråd med sine generelle bemærkninger, at der 
tilføjes en sætning, der fastslår, at den sociale dækning også 
skal omfatte en periode efter den frivilliges hjemkomst til 
udsendelseslandet med henblik på at sikre hans genintegre­
ring. 
3.4.1. Som en logisk følge af pkt. 3.4 ønsker Udvalget, at 
afsnit A.l i henstillingen afsluttes med følgende tilføjelse: 
». . .i det land, de udsendes fra, og ligeledes i en passende 
periode efter deres hjemkomst, for at sikre en bedre 
genintegrering«. 
3.5. På baggrund af de forskellige vilkår i de enkelte 
medlemsstater er det i afsnit A.2 nødvendigt at undgå en 
begrænsning af forsikringens dækningsområde. Det kunne 
gøres ved at indsætte ordet »især« i første sætning: »Forsik­
ringen bør især dække følgende områder«. 
Nr. C 160/18 De Europæiske Fællesskabers Tidende 1. 7. 85 
3.5.1. Udvalget anbefaler desuden Kommissionen at 
gennemgå såvel oversættelsen som formuleringen af de 
forskellige typer ydelser opregnet under pkt. A. 2 for at 
undgå enhver risiko for restriktiv fortolkning (f. eks. dækker 
formuleringen »sygebehandling« formodentlig ikke forebyg-
gelsesaspektet, som dog er specielt vigtigt for den kategori af 
personer, der sigtes til med Kommissionens forslag). 
Bruxelles, den 27. marts 1985. 
Udtalelse om 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. Selv 20 år efter offentliggørelsen af det første direktiv 
om harmonisering af lovgivningen om markedsføring af 
lægemidler, som siden er blevet efterfulgt af fire andre 
direktiver, eksisterer der stadigvæk ikke noget fælles marked 3.6. Under pkt. B i Kommissionens forslag tilføjes et 
afsnit 8 med følgende ordlyd: 
»8. Det anbefales medlemsstaterne at sørge for,at enhver 
lovfæstet eller kontraktlig løsning på de u-landsfrivilliges 
situation forberedes og gennemføres i snævert samarbej­
de med de eksisterende eller kommende ikke-statslige 
organisationers kontakt- eller koordinationsudvalg på 
nationalt plan«. 
Gerd MUHR 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
for lægemidler i EF, således som det ville have været ønskeligt 
såvel ud fra forbrugernes, patienternes og industriens 
synspunkt. Ganske vist har direktiverne og henstillingerne 
fremmet tilnærmelsen af retsreglerne i medlemsstaterne og 
også bidraget til en tilnærmelse af medlemsstaternes admini­
strative praksis, men dog ikke så langt, at Rådet har kunnet — forslag til Rådets direktiv om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes foranstaltninger 
vedrørende markedsføring af højteknologiske lægemidler, især lægemidler fremstillet ved 
bioteknologiske metoder 
— forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 75/318/EØF om tilnærmelse af medlemssta­
ternes lovgivning om normer og forskrifter vedrørende analytiske, toksikologisk-farmakologiske 
og kliniske undersøgelser af medicinske specialiteter 
— forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 81/852/EØF om tilnærmelse af medlemssta­
ternes lovgivning om analytiske, toksiko-farmakologiske og kliniske normer og forskrifter for 
afprøvning af veterinærmedicinske præparater 
— forslag til Rådets henstilling om undersøgelser med henblik på markedsføring af medicinske 
specialiteter 
— forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 65/65/EØF om tilnærmelse af lovgivning om 
medicinske specialiteter 
(85/C 160/08) 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 16. oktober 1984 under henvisning til 
EØF-traktatens artikel 100 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om 
ovennævnte forslag. 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets afdeling for miljøbeskyttelse, sundhedsvæsen og 
forbrug, som udpegede Kate Strobel til ordfører. Afdelingen vedtog sin udtalelse den 5. marts 
1985. 
Afdelingen for industri, handel, håndværk og tjenesteydelser har udarbejdet en supplerende udtalelse, 
der blev vedtaget den 6. februar 1985. Clement de Biévre var ordfører. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 225. plenarforsamling, den 27. marts 1985, med 73 
stemmer for, 38 imod og 9 hverken for eller imod, afstemning med navneangivelse, følgende 
udtalelse: