Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om oprettelsen af anden fase af EF-handlingsprogrammet til forebyggende foranstaltninger til (2004-2008) bekæmpelse af vold mod børn, unge og kvinder og til beskyttelse af ofre og risikogrupper (DAPHNÉ II-programmet)"

(KOM(2003) 54 endelig)

(2003/C 208/14)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 4. marts 2003 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til EØSU's Faglige Sektion for Beskæftigelse, Sociale og Arbejdsmarkedsmæssige Spørgsmål og Borgerrettigheder, som udpegede Ann Davison til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 2. april 2003.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 399. plenarforsamling af 14.-15. maj 2003, mødet den 14. maj, følgende udtalelse med 118 stemmer for, 2 stemmer imod og 6 stemmer hverken for eller i mod.

1. Indledning

1.1. Kommissionen foreslår, at DAPHNÉ-programmet fornyes og revideres med henblik på at forebygge og bekæmpe alle former for vold mod børn, unge og kvinder ved at træffe forebyggende foranstaltninger og yde støtte til ofrene. Den vil fremme tværnationale foranstaltninger vedrørende tværfaglige netværk, udveksling af informationer, oplysningskampagner og forskning. Kommissionen foreslår også, at godt 15 % af budgettet for supplerende foranstaltninger øremærkes til dens egne initiativer, såsom undersøgelser, opstilling af indikatorer, dataindsamling og seminarer. De nye medlemsstater vil være indbefattet, ligesom EØS-landene, Rumænien, Bulgarien og Tyrkiet vil blive tilknyttet programmet. Af hensyn til udvidelsen og det faktum, at lige under halvdelen af de indsendte/fremlagte gode projekter er finansieret, er der lagt op til en budgetforhøjelse til ca. 40 mio. EUR.

1.2. EØSU ser positivt på en fornyelse af programmet, som Udvalget også tidligere har støttet. EØSU lægger stor vægt på børns og kvinders rettigheder, som det fremgår af dets tidligere arbejde, herunder udtalelser om:

- EF-handlingsprogrammet (DAPHNÉ-programmet) (2000-2004) til forebyggende foranstaltninger til bekæmpelse af vold mod børn, unge og kvinder(1),

- Sex-turisme og udnyttelse af børn(2),

- Den flerårige EF-handlingsplan til fremme af en mere sikker anvendelse af Internettet ved bekæmpelse af ulovligt og skadeligt indhold på globale net(3),

- Et program til beskyttelse af børn på Internettet(4),

- Den 4. verdenskvindekonference(5),

- Et nyt afsæt for Europæisk Ungdom(6),

- En EU-børnekulturpolitik(7).

1.3. Det er vigtigt med oplysningskampagner og informationsformidling på dette område. DAPHNÉ-programmet er værdifuldt i denne henseende på grund af dets store multiplikatoreffekt i hele Europa. EØSU ønsker at understrege, at vold mod børn og kvinder ikke blot er et spørgsmål om sundhed og fysisk integritet, som antydet i Kommissionens forslag, men også en overtrædelse af deres menneskerettigheder. Der er således tale om et fælles anliggende. I nogle af de ovennævnte udtalelser har EØSU gentaget sin anmodning om, at børns rettigheder nævnes i traktaten.

1.4. Hvad angår udviklingen og udvekslingen af god praksis har de disponible ressourcer fra programmer som DAPHNÉ og STOP i løbet af de seneste år resulteret i en bred vifte af nyskabende projekter, aktiviteter og undersøgelser iværksat af ngo'er, medlemsstaternes myndigheder og forskningsinstitutioner. Disse programmers popularitet fremgår af, at antallet af ansøgninger regelmæssigt overstiger mængden af disponible finansieringsmidler. DAPHNÉ-initiativet har som oftest kunnet finansiere et ud af syv modtagne forslag. EØSU sætter derfor spørgsmålstegn ved, om den øgede støtte er tilstrækkelig. Selv om befolkningstallet i de nye medlemsstater er lavere end i det nuværende EU, er nogle af de problemer, som DAPHNÉ kunne bruges til at tackle, større dér.

1.5. Derfor er EØSU særlig positivt indstillet over for udvidelsen af DAPHNÉ-programmet til også at omfatte de central- og østeuropæiske lande og håber, at de vil kunne reagere tilstrækkelig hurtigt til at deltage. Udvalget vil benytte sit netværk af blandede rådgivende udvalg og andre forbindelser til at gøre civilsamfundet i de ti tiltrædende lande opmærksom på dette. Der er brug for oplysningskampagner for forældre, skoler og embedsmænd om handel med børn fra disse lande og for unge kvinder om risikoen for at blive lokket ind i prostitution i hjemlandet eller i udlandet. Håndtering af efterspørgslen i oprindelseslandet er også vigtig, som det kraftigt blev understreget i slutdokumentet fra verdenskonferencen i Yokohama. Der er brug for nyskabende projekter til håndtering af efterspørgslen og til at tilskynde den private og offentlige sektor til at bekæmpe menneskehandel og tage del i oplysningskampagner for de grupper, der skaber efterspørgslen (hæren, forretningsdrivende i udlandet, rejsebureauer, hoteller, ngo-personale, tjenesteudbydere for børn, ambassader, lastbilchauffører, osv.). Et af hovedelementerne i sådanne projekter bør være integration til sikring af vid udbredelse gennem netværker for at optimere udnyttelsen af ressourcerne. Integration og gennemsigtighed bør også indgå i PHARE-programmet, så udbuddet kan tackles i de tre resterende ansøgerlande.

1.6. Der er brug for nye oplysninger om, hvad man har opnået i medlemsstaterne. Antallet af medlemsstatsrapporter om, hvilke foranstaltninger man har truffet på nationalt plan til bekæmpelse af handel med kvinder, modsvares ikke af et tilsvarende antal rapporter om seksuel udnyttelse af børn eller om omskæring eller såkaldte "æresforbrydelser". Medlemsstaternes passivitet kan skyldes flere ting, herunder f.eks. manglende oplysning, fremskridt eller politisk vilje. Men overordnet set er der stadig behov for fremskridt på området for at sikre effektiv indskriden mod seksuel udnyttelse af børn i hele EU - ikke mindst i betragtning af, at børns retsstilling i EF-traktaten er uklar, og EU-lovgivningen kun på ad hoc-basis beskæftiger sig med børns rettigheder. Det nye forslag lægger vægt på behovet for dataindsamling, som bør være ensartet i hele Europa. EØSU opfordrer medlemsstaterne til at sørge for dette, men accepterer, at DAPHNÉ i praksis kan blive nødt til at påtage sig rollen som igangsætter. Udvalget har tidligere gjort opmærksom på, at der er behov for flere data om antallet af børn, der er blevet misbrugt i forbindelse med børnepornografi på internettet og udsat for overgreb som følge af kontakt etableret via internettet.

1.7. Forskningen under programmet bør beskæftige sig med mulige lovgivningsmæssige foranstaltninger og oplysningskampagner. EØSU har f.eks. foreslået, at der indføres strikte EU-regler for adoption på tværs af grænserne og for embedsmænd og ngo'er, der arbejder med børn, at der udarbejdes en lovgivning, der kan forhindre identificerede pædofile i at praktisere sex-turisme og udnytte børn på internettet, samt at internetudbydere forpligtes til at beskytte børn på nettet.

1.8. Det er vigtigt, at projekterne for at sikre størst mulig udbredelse samarbejder med eksisterende netværk som f.eks. uddannelsesministerier, skoler, eEurope, initiativer inden for livslang læring, sundhedsministerier, erhvervsorganisationer, fagforeninger og politi.

1.9. EØSU finder det desuden vigtigt, at programmet lægger op til en grænseoverskridende indsats, der fokuserer på vold og trusler mod handicappede kvinder, børn og unge, samt til bedre adgang for alle handicapgrupper til forskellige former for støtte.

1.10. EØSU glæder sig over Kommissionens nylige beslutning om at nedsætte en ekspertgruppe om menneskehandel, der skal deltage aktivt i de kommende faser af bekæmpelsen af menneskehandel og høres af Kommissionen om eventuelle initiativer på området. Nedsættelsen af denne gruppe er et vigtigt skridt i retning af gennemførelse af Bruxelles-erklæringen.

1.11. Mange af de problemer, der behandles under DAPHNÉ, er kriminelle handlinger: bortførelse, menneskehandel, slaveri, omskæring og "æresforbrydelser", misbrug (on- eller offline) osv. DAPHNÉ-programmet tjener absolut et formål, men dét, der virkelig er behov for, er en kraftfuld indsats fra hele samfundets side, herunder en mere koordineret indsats i Europol og Interpol og en klarere politisk vilje til at udrydde systematisk vold af denne type. Tillidsbrud hos personer med et specielt ansvar bør behandles som særlig graverende.

2. Særlige bemærkninger

2.1. Projekternes omfang

2.1.1. Kommissionen foreslår, at en del af budgettet øremærkes til større projekter op til 250000 EUR. EØSU er enig i, at effektive projekter af dette omfang kan udnytte ressourcerne bedre. Der bør gøres en indsats for at lette den administrative byrde på begge sider. Der bør f.eks. lægges mere vægt på konkrete resultater og ordentlige regnskaber som bevis på god projektforvaltning. Der bør fastsættes klare retningslinjer for godtagne ansøgere om, hvilket regnskabsmæssigt materiale der kræves for at sikre, at de på forhånd indfører tilpassede systemer.

2.2. Samfinansiering

2.2.1. EØSU støtter 80 %-grænsen. Det er vigtigt, at det fremgår af projektforslagene, om det er muligt at opnå anden støtte. Det kan dog være vanskeligt for ngo'er at opnå 50 % (som ofte er et krav for Kommissionens samfinansierede projekter).

2.3. Definition af mål og emner

2.3.1. EØSU støtter forslaget om hvert år at identificere nogle få specifikke aktioner, der uden at udelukke andre aktioner opfattes som særlig nødvendige. Nye og innovative projekter bør også tilskyndes.

2.3.2. Kommissionen bør gøre det klart for ansøgerne, hvilke kriterier (herunder ekspertiseniveau) der vil være gældende i udvælgelsesprocessen.

2.4. Lettere adgang for ngo'er

2.4.1. Benyttes en elektronisk ansøgningsformular, skal den være let at udfylde og skrevet i et letforståeligt sprog. I forbindelse med betalingsfrister skal der tages hensyn til ngo'ers budgetmæssige begrænsninger og likviditetsvanskeligheder.

Bruxelles, den 14. maj 2003.

Roger Briesch

Formand for

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EØSU's udtalelse, EFT C 169 af 16.6.1999.

(2) EØSU's udtalelse, EFT C 284 af 14.9.1998.

(3) EØSU's udtalelse, EFT C 284 af 14.9.1998.

(4) EØSU's udtalelse, EFT C 48 af 21.2.2002.

(5) EØSU's udtalelse, EFT C 168 af 16.6.2000.

(6) EØSU's udtalelse, EFT C 149 af 26.6.2002.

(7) EØSU's udtalelse, EFT C 153 af 28.5.1996.