Forslag tilEUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om reguleringskrav for kreditinstitutter og investeringsselskaberPart I(EØS-relevant tekst) /* KOM/2011/0452 endelig */





BEGRUNDELSE 1. Baggrund for forslaget 1.1. Begrundelse og formål Finanskrisens omfang har vist, at den nuværende regulering af finansieringsinstitutter giver anledning til uacceptabelt store risici. Ifølge vurderinger fra IMF nåede de europæiske kreditinstitutters tab mellem 2007 og 2010 som følge af krisen op på næsten 1 billion EUR eller 8 % af EU's BNP. For at genskabe stabiliteten i banksektoren og sikre, at der stadig er kreditmuligheder i realøkonomien, har både EU og dets medlemsstater vedtaget en hel række foranstaltninger uden fortilfælde, som skatteyderne i sidste ende skal betale regningen for. I den sammenhæng har Kommissionen indtil oktober 2010 godkendt statsstøtteforanstaltninger til finansieringsinstitutter på 4,6 billioner EUR, hvoraf over 2 billioner EUR faktisk blev brugt i 2008 og 2009. Den skatteyderbetalte støtte til kreditinstitutter må følges op af en gennemgribende reform, hvor der tages fat på de reguleringsmæssige svagheder, som er kommet for en dag under krisen. Med henblik herpå har Kommissionen allerede stillet forslag om en række ændringer af banklovgivningen, og disse trådte i kraft i 2009 (kapitalkravsdirektiv II) og 2010 (kapitalkravsdirektiv III). Nærværende forslag indeholder de på internationalt plan udarbejdede og aftalte bestemmelser om kapital- og likviditetsstandarder for kreditinstitutter, der kaldes Basel III, og harmoniserer en række andre bestemmelser i den gældende lovgivning. Der gøres nærmere rede for de reguleringsmæssige valg i afsnit 5 nedenfor. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/48/EF af 14. juni 2006 om adgang til at optage og udøve virksomhed som kreditinstitut og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/49/EF af 14. juni 2006 om kravene til investeringsselskabers og kreditinstitutters kapitalgrundlag indeholder bestemmelser, der hænger nøje sammen med adgangen til at udøve virksomhed som kreditinstitut (f.eks. bestemmelser om tilladelse til at udøve sådan virksomhed, udøvelse af retten til fri etablering, de tilsynsbeføjelser, der tillægges de kompetente myndigheder i hjemlandet og værtslandet i denne forbindelse og tilsynskontrol med kreditinstitutter). Disse elementer er omfattet af forslaget til direktiv om adgang til at udøve virksomhed som kreditinstitut og om tilsyn med kreditinstitutter og investeringsselskaber, som sammen med nærværende forslag udgør en lovgivningspakke. Direktiv 2006/48/EF, og især bilagene hertil, indeholder imidlertid også reguleringskrav. For yderligere at fremme en indbyrdes tilnærmelse af de lovbestemmelser, der følger af gennemførelsen af direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF i national ret, og for at sikre, at de samme regler finder umiddelbar anvendelse på disse institutter, hvilket er vigtigt for det indre markeds virkemåde, er disse regler emnet for dette forslag til forordning. Af klarhedshensyn sammenskriver dette forslag reguleringskravene for kreditinstitutter og investeringsselskaber, idet sidstnævnte er omhandlet i direktiv 2006/49/EF. 1.1.1. Problemer, som forslaget vedrører – nye elementer i Basel III Formålet med forslaget er at rette op få reguleringsmæssige svagheder på følgende områder: Styring af likviditetsrisiko (sjette del): Krisen viste, at den eksisterende praksis for styring af likviditetsrisiko ikke var tilstrækkelig til i fuldt omfang at opfange risici i tilknytning til "originate-to-distribute"-securitisering, anvendelse af komplekse finansielle instrumenter og afhængigheden af at kunne foretage engrosfinansiering med kortfristede instrumenter. Dette bidrog til, at en lang række finansieringsinstitutter måtte give op, og undergravede i høj grad mange andres finansielle sundhed, hvorved den finansielle stabilitet blev truet og der opstod behov for offentlig støtte. En række medlemsstater har allerede en form for kvantitativ reguleringsmæssig standard for likviditet, men der findes ikke på EU-niveau harmoniserede og tilstrækkelig udførlige krav til niveauerne for kortfristet og langfristet likviditet. At der ikke findes ens nationale standarder, hæmmer kommunikationen mellem tilsynsmyndighederne og medfører ekstra rapporteringsomkostninger for institutter, der arbejder på tværs af grænserne. Definition af kapital (anden del, afsnit I): Kvantiteten og kvaliteten af institutternes kapital var utilstrækkelig, da krisen opstod. I forhold til de risici, de havde påtaget sig, havde mange institutter ikke tilstrækkelige mængder af kapitalinstrumenter af den højeste kvalitet, der effektivt kan dække tab, efterhånden som de opstår, og bidrage til at bevare et institut som en going concern. Hybride tier 1-kapitalinstrumenter, der tidligere var blevet anset for at kunne dække tab på en going concern-basis, viste sig ikke at være effektive i praksis. Tier 2-kapitalinstrumenter kunne ikke fungere effektivt som tabsdækkende, når et institut blev insolvent, for institutter ofte ikke fik lov til at gå konkurs. Den nødvendige kvalitet af kapitalinstrumenter til at dække uventede tab som følge af risici i handelsbeholdningen viste sig at være lige så høj som for risici uden for handelsbeholdningen, og tier 3-kapitalinstrumenter viste sig ikke at være af tilstrækkelig høj kvalitet. For at sikre den finansielle stabilitet ydede staten i mange lande støtte i hidtil uset omfang til banksektoren. Utilstrækkelig harmonisering i EU af definitionen på kapital bidrog til denne situation, hvor de forskellige medlemsstater anvendte vidt forskellige strategier for, hvilke kapitalelementer der skulle indregnes i kapitalgrundlaget eller ej. I kombination med, at de ved lov fastsatte grænser og tal ikke præcist afspejlede et instituts virkelige evne til at klare tab, svækkede dette markedets evne til præcist og konsekvent at vurdere EU-institutters solvens. Dette forværrede yderligere den finansielle ustabilitet i EU. Modpartsrisiko (tredje del, afsnit II, kapitel 6): Krisen afslørede en række mangler i den nuværende lovgivningsmæssige behandling af modpartsrisiko i forbindelse med derivat-, repo- og værdipapirfinansieringstransaktioner. Den viste, at de gældende bestemmelser ikke gav sikkerhed for hensigtsmæssig styring og tilstrækkeligt kapitalgrundlag i forbindelse med denne type risiko. De gældende regler gav heller ikke tilstrækkelige incitamenter til at flytte bilateralt clearede OTC-derivatkontrakter til multilateral clearing gennem centrale modparter. Valgmuligheder, skøn og harmonisering (hele forordningen) I 2000 blev syv bankdirektiver afløst af et enkelt direktiv. Dette direktiv blev omarbejdet i 2006 i forbindelse med indførelsen af Basel II-regelsættet i EU. Følgelig indeholder de gældende bestemmelser i det et stort antal valgmuligheder og skøn. Desuden har medlemsstaterne mulighed for at pålægge strengere regler end dem, der er fastsat i direktivet. Der er derfor meget divergerende regler, hvilket er særlig problematisk for virksomheder, der driver virksomhed på tværs af grænserne. Det giver også anledning til manglende retlig klarhed og ulige konkurrencevilkår. 1.1.2. Formål med forslaget Det overordnede mål med dette initiativ er at sikre, at reguleringen af institutters kapital i EU gøres mere effektiv, og at den negative virkning for indlånerbeskyttelsen og den procykliske udvikling i det finansielle system begrænses, samtidig med at EU-banksektorens konkurrenceevne bevares. 1.2. Generel baggrund Finanskrisen satte gang i en bred indsats på EU-plan og internationalt plan for at udvikle effektive politikker til at løse de til grund liggende problemer. En højniveaugruppe med Jacques de Larosière som formand fremsatte en række anbefalinger til en reform af det europæiske system for tilsyn og regulering på det finansielle område. Disse blev uddybet i en meddelelse fra Kommissionen i marts 2009. Dette forslag indeholder en lang række politikmæssige ændringer, der er indeholdt i den detaljerede handlingsplan i nævnte meddelelse. På globalt plan blev der i G20-erklæringen af 2. april 2009 givet udtryk for en vilje til at løse krisen ved hjælp af en samordnet international indsats for at forbedre kvantiteten og kvaliteten af kapital i banksystemet, indføre et supplerende ikke-risikobaseret måletal for at forhindre overdreven gearing, udvikle en ramme for stærkere likviditetsbuffere i finansieringsinstitutter og gennemføre de af Rådet for Finansiel Stabilitet (FSB) fremsatte anbefalinger til at begrænse den procykliske udvikling. På grundlag af mandatet fra G-20 nåede Gruppen af Centralbankchefer og Finanstilsynschefer (GHOS), tilsynsorganet under Baselkomitéen for Banktilsyn (BCBS)[1], i september 2009 til enighed om en række tiltag for at styrke reguleringen af banksektoren. Disse tiltag blev godkendt af FSB og G20-lederne på deres møde i Pittsburgh den 24.-25. september 2009. I december 2010 udstedte BCBS detaljerede regler om nye internationale reguleringsmæssige standarder om kreditinstitutters kapitalgrundlag og likviditet, som samlet kaldes Basel III. Dette forslag vedrører direkte de reguleringsmæssige standarder, der indgår i Basel III. Kommissionen, der har observatørstatus i BCBS, arbejdede snævert sammen med BCBS om at udvikle disse standarder, herunder med hensyn til vurderingen af deres virkning. De foreslåede foranstaltninger er derfor tro mod indholdet i Basel III-principperne. For at opfylde den dobbelte målsætning om at forbedre det internationale finansielle systems modstandsdygtighed og skabe lige konkurrencevilkår er det vigtigt, at det mere robuste sæt reguleringskrav anvendes konsekvent i hele verden. Samtidig har Kommissionen under udarbejdelsen af dette forslag til retsakt gjort en særlig indsats for at sikre, at der i tilstrækkelig grad er taget hensyn en række vigtige særlige forhold og spørgsmål, der gør sig gældende i Europa. I den forbindelse skal det bemærkes, at i modsætning til forskellige andre store økonomier er anvendelsen af de reguleringsmæssige principper, der er opnået international enighed om internationalt inden for rammerne af BCBS, i EU ikke begrænset til kun internationalt aktive banker. Disse standarder anvendes i EU i hele banksektoren generelt og omfatter således alle kreditinstitutter og almindeligvis også investeringsselskaber. Som der gøres nærmere rede for i afsnit 4.2, har EU altid været af den opfattelse, at det kun med en sådan tilgang, at der kan skabes lige konkurrencevilkår i EU, samtidig med at der nydes godt af fordelene ved den dermed forbundne finansielle stabilitet. Dette er en af grundene til, at det forekommer rimeligt at foretage forskellige tilpasninger af Basel III-principperne, så der kan tages behørigt hensyn til de særlige forhold og spørgsmål, der gør sig gældende for Europas vedkommende. Disse tilpasninger er imidlertid i overensstemmelse med arten af og målsætningerne med Basel III-reformen. I bredere sammenhæng bør det bemærkes, at det ved reformen af EU-reguleringen inden for finansielle tjenesteydelser har været en af Kommissionens hovedmålsætninger at sikre, at banksektoren er i stand til at varetage sin grundlæggende opgave, nemlig at sørge for kreditmuligheder for realøkonomien og at levere tjenesteydelser til borgere og virksomheder i Europa. Bl.a. med henblik herpå vedtog Kommissionen den 18. juli 2011 en henstilling om adgang til at oprette og anvende en basal betalingskonto[2]. 2. Resultater af konsekvensanalyser og høringer af interesserede parter 2.1. Høringer af interesserede parter Kommissionens tjenestegrene har nøje fulgt og deltaget i arbejdet i internationale fora, særlig BCBS, som har stået for udviklingen af Basel III-regelsættet. Det Europæiske Bankudvalg (EBC) og Det Europæiske Banktilsynsudvalg (CEBS) og dets efterfølger fra 2011 Den Europæiske Banktilsynsmyndighed (EBA) har været inddraget og er blevet hørt i omfattende grad. Deres synspunkter har bidraget til udarbejdelsen af dette forslag og den ledsagende konsekvensanalyse. 2.1.1. CEBS CEBS foretog en indgående kvantitativ analyse af konsekvenserne af dette forslag til retsakt for banksektoren i EU. 246 kreditinstitutter deltog i analysen. CEBS gennemførte også omfattende offentlige høringer og bidrog i oktober 2008 med teknisk rådgivning hvad angår nationale valgmuligheder og skøn. 2.1.2. Arbejdsgruppen vedrørende kapitalkravsdirektivet Med hensyn til nationale valgmuligheder og skøn afholdt Kommissionens tjenestegrene mellem 2008 og 2011 seks møder i arbejdsgruppen vedrørende kapitalkravsdirektivet (CRDWG), hvis medlemmer er udpeget af EBC. Desuden er der i undergrupper under CRDWG blevet løst opgaver på et endnu mere teknisk niveau vedrørende likviditet, definitionen af kapital, gearingsgrad og modpartsrisiko. 2.1.3. Andre offentlige høringer Kommissionen gennemførte fire offentlige høringer i 2009, 2010 og 2011 vedrørende alle de elementer, der indgår i dette forslag. I april 2010 gennemførte Kommissionens tjenestegrene en åben offentlig høring om dette forslag blandt alle grupper interesserede parter. Svarene på de offentlige høringer og de synspunkter, der blev givet udtryk for ved de offentlige høringer, afspejles i konsekvensanalysen. De enkelte svar kan ses på Kommissionen websted. Derudover gennemførte Kommissionen særskilte høringer af branchen, hvori bl.a. Ekspertgruppen vedrørende Bankspørgsmål (GEBI), der er nedsat af Kommissionen, og forskellige EU-bankbrancheorganisationer og individuelle institutter deltog. 2.2. Konsekvensanalyse I alt er 27 politikmodeller blevet vurderet og sammenlignet med henblik på de forskellige problemområder, der er blevet indkredset[3]. Nedenstående tabel viser de forskellige modeller inden for hvert politikfelt og prioriterer dem i forhold til deres relative effekt[4] og effektivitet[5] med hensyn til at nå relevante langsigtede politikmål. De foretrukne modeller, som fremkommer på grundlag af denne prioritering, er fremhævet og drøftes i resten af dette afsnit. Politik­ felt || Politik­ modeller || Sammenligningskriterier for politikmodellerne Effekt || Effek­tivi­tet For­bed­ring af kapi­tal-grund­lag || For­bed­ring af ban­ker­nes risikosty­ring || For­hin­dring af regel­arbi­trage || Stør­re retlig klar­hed || For­mind­skelse af over­holdel­ses­byr­den || Mere lige kon­kur­ren­cevil­kår || For­bed­ring af til­syns­sam­arbej­det og ‑sam-ord­nin­gen || Ind­ret­ning af regu­le­rings­kra­vene for syste­misk vig­tige finan­sie­rings-insti­tutter efter den risi­ko, de inde­bærer || Be­græns­ning af hen­sættel­ses­ og kapi­talkra­venes kon­junk­tur­ af­hæn-gig­hed Likviditet - likviditetsdæk­ningsgrad || Ingen ændring af den nuværende praksis || 3 || 3 || || || || || || || || 3 Indførelse af likviditetsdækningsgrad som anført i forbindelse med den offentlige høring i februar 2010 || 2 || 2 || || || || || || || || 1 Indførelse af likviditetsdækningsgrad som vedtaget af Baselkomitéen, dog med en observationsperiode || 1 || 1 || || || || || || || || 2 Likviditet – net stable funding ratio (NSFR) || Ingen ændring af den nuværende praksis || 3 || 3 || || || || || || || || 3 Indførelse af NSFR som anført i forbindelse med den offentlige høring i februar 2010 || 2 || 2 || || || || || || || || 2 Indførelse af NSFR som vedtaget af Baselkomitéen, dog med en observationsperiode || 1 || 1 || || || || || || || || 1 Indregning af kapitalinstrumen­ter og anvendelse af justeringer || Ingen ændring af den nuværende praksis || 5 || 5 || 5 || || || 5 || || 5 || 5 || 5 Kun ændring af anerkendelseskriterierne som anført i forbindelse med den offentlige høring i februar 2010 || 4 || 4 || 4 || || || 4 || || 4 || 4 || 4 Ændring af anerkendelseskriterierne og de reguleringsmæssige justeringer som anført i forbindelse med den offentlige høring i februar 2010 || 1-3 || 1-3 || 1-3 || || || 2-3 || || 1 || 1-3 || 3 Ændring af kriterierne for indregning og anvendelse af justeringer på grundlag af Baselprincipperne || 1-3 || 1-3 || 1-3 || || || 2-3 || || 2-3 || 1-3 || 2 Ændring af kriterierne for indregning og anvendelse af justeringer på grundlag af Baselprincipperne med tilpasninger for at tage hensyn til EU-specifikke forhold || 1-3 || 1-3 || 1-3 || || || 1 || || 2-3 || 1-3 || 1 Modpartsrisiko || Ingen ændring af den nuværende praksis || 3 || 3 || || || || || || 3 || 3 || 3 Skærpelse af kravet vedrørende modpartsrisiko || 2 || 2 || || || || || || 2 || 2 || 2 Skærpelse af kravet vedrørende modpartsrisiko og differentieret behandling af eksponeringer mod centrale modparter || 1 || 1 || || || || || || 1 || 1 || 1 Gearingsgrad || Ingen ændring af den nuværende praksis || 3 || 3 || || || || || || || 3 || 3 Indførelse af gearingsgrad som anført i forbindelse med den offentlige høring i februar 2010 || 2 || 2 || || || || || || || 2 || 2 Omfattende overvågning af gearingsgraden || 1 || 1 || || || || || || || 1 || 1 Kapitalbuffere || Ingen ændring af den nuværende praksis || 4 || 4 || || || || || || || 4 || 4 Kapitalbevaringsbuffer || 1-2 || 1-3 || || || || || || || 3 || 2-3 Kontracyklisk kapitalbuffer || 3 || 1-3 || || || || || || || 1-2 || 2-3 Begge kapitalbuffere || 1-2 || 1-3 || || || || || || || 1-2 || 1 Fælles regelsæt || Ingen ændring af den nuværende praksis || || || 4 || 4 || 4 || 4 || 4 || || || 4 Minimumsharmonisering || || || 3 || 3 || 1-3 || 3 || 3 || || || 1-3 Maksimumsharmonisering || || || 1-2 || 1 || 1-3 || 1 || 1 || || || 1-3 Maksimumsharmonisering med visse undtagelser || || || 1-2 || 2 || 1-3 || 2 || 2 || || || 1-3 Valg af politikinstru­ment || Ændring af kapitalkravsdirektivet || || || 2 || 2 || 2 || || 2 || || || 2 Begrænsning af kapitalkravdirektivets anvendelsesområde og forslag til forordning || || || 1 || 1 || 1 || || 1 || || || 1 Prioritering af politikmodeller: 1 = størst effekt/mest effektiv; 5 = mindst effekt/mindst effektiv 2.2.1. De enkelte politikforanstaltninger Styring af likviditetsrisiko (sjette del): For at forbedre den kortsigtede modstandsdygtighed af finansieringsinstitutters likviditetsrisikoprofil vil der i 2015 blive indført en likviditetsdækningsgrad som måletal efter en observationsperiode med mulighed for at tage ordningen op til revision. Likviditetsdækningsgraden indebærer, at institutter skal matche udgående nettolikviditet over en 30-dages-periode med en buffer af likvide aktiver af "høj kvalitet". Den udgående likviditet, der indgår i beregningen (nævneren), vil afspejle både institutspecifikke og systemiske chok udsprunget af faktiske forhold, der gjorde sig gældende under den internationale finanskrise. Hensættelserne på listen over likvide aktiver af høj kvalitet (tælleren) til dækning af denne udgående likviditet vil sikre, at disse aktiver er af høj kredit- og likviditetskvalitet. På grundlag af definitionen af likviditetsdækningsgraden i Basel III antages overholdelsen af dette krav i EU at give årlige BNP-nettofordele i størrelsesordenen 0,1-0,5 %, da hyppigheden af systemiske kriser forventes at falde. Med henblik på at bekæmpe finansieringsproblemer som følge af manglende løbetidsmatch mellem aktiver og forpligtelser vil Kommissionen overveje at indføre en net stable funding ratio (NSFR) i 2018 efter en observationsperiode med mulighed for at tage ordningen op til revision. NSFR vil betyde, at institutter skal bibeholde en sund finansieringsstruktur i en periode på et år i et udvidet virksomhedsspecifikt stressscenario, f.eks. et væsentligt fald i dets rentabilitet eller solvens. Med henblik herpå skal finansierede aktiver og eventualforpligtelser, der skal finansieres, i et vist omfang matches med stabile finansieringskilder. Definition af kapital (anden del): Forslaget bygger på de ændringer, der blev foretaget i kapitalkravsdirektiv II med henblik på yderligere at skærpe kriterierne for anerkendelse af kapitalinstrumenter. Desuden indføres der med forslaget en betydelig harmonisering af de justeringer, der foretages af den regnskabsmæssige egenkapital for at bestemme størrelsen af den lovpligtige kapital, som i medfør af lovgivningen skal opgøres. Den nye harmoniserede definition vil i betydelig grad forøge størrelsen af den lovpligtige kapital, som institutter skal have. De nye krav for lovpligtig kapital på en going concern-basis – tier 1-kernekapital og tier 1-kapital – vil blive indført gradvis mellem 2013 og 2015. De nye forsigtighedsjusteringer vil også blive indført gradvis med 20 % pr. år fra 2014 og dermed nå op på 100 % i 2018. For en række kapitalinstrumenter vil der blive anvendt overgangsbestemmelser i en periode på 10 år for at bidrage til at sikre en smidig overgang til de nye regler. Modpartsrisiko (tredje del, afsnit II, kapitel 6): Kravene vedrørende styring og kapitalisering af modpartsrisiko vil blive skærpet. Institutter vil blive omfattet af et supplerende kapitalkrav vedrørende potentielle tab i tilknytning til fald i en modparts kreditværdighed. Dette vil fremme anvendelse af en sund praksis ved styring af denne risiko og give mulighed for at afdække den, hvorved institutterne kan formindske virkningen af dette kapitalkrav. Risikovægtene for eksponeringer mod finansieringsinstitutter inden for den ikke-finansielle sektor vil blive forhøjet. Denne ændring forventes at fremme spredningen af modpartsrisiko blandt mindre institutter og generelt bidrage til mindre indbyrdes afhængighed mellem store eller systemisk vigtige institutter. Forslaget vil også øge incitamentet til at foretage clearing af OTC-instrumenter gennem centrale modparter. Disse forslag forventes i første række at få betydning for de største EU-institutter, da modpartsrisiko kun er relevant for banker med betydelige aktiviteter inden for OTC-derivater og værdipapirfinansiering. Gearingsgrad (syvende del) For at begrænse overdreven gearing på kreditinstitutters og investeringsselskabers balancer og dermed bidrage til at begrænse de cykliske udsving i långivningen foreslår Kommissionen også at indføre en ikke-risikobaseret gearingsgrad. Som der er opnået enighed om i BCBS, vil den blive indført som et værktøj for tilsyn med institutterne. Virkningerne af den fastsatte gearingsgrad vil blive overvåget med henblik på at gøre den til et bindende søjle 1-måletal i 2018, efter at den har været taget op til revision og i givet fald er blevet kalibreret, i overensstemmelse med internationale aftaler. Fælles regelsæt (hele forordningen) Forslaget indebærer en harmonisering af forskellige nationale tilsynspraksisser ved næsten fuldstændigt at fjerne valgmuligheder og skøn. En række særlige, veldefinerede områder, hvor forskellene skyldes risikovurderingshensyn, særlige markeds- eller produktforhold og medlemsstaternes lovgivning, er undtaget, således at medlemsstaterne kan vedtage strengere regler. 2.2.2. Politikinstrument Med dette forslag udskilles reguleringskravene effektivt fra de to andre områder, der er omfattet af direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF, dvs. adgang til at udøve virksomhed og løbende tilsyn, der fortsat vil være i form af et direktiv, som sammen med dette forslag udgør en lovgivningspakke. Dette afspejler forskelle i emnet, arten af de spørgsmål, der behandles, og modtagerne. 2.2.3. Lovgivningspakkens kumulative virkning Kommissionen anvendte som supplement til sin egen vurdering af Basel III en række undersøgelser foretaget i både offentligt og privat regi. Hovedkonklusionerne i disse kan opsummeres som følger: Dette forslag forventes sammen med kapitalkravsdirektiv III at forøge store kreditinstitutters risikovægtede aktiver med 24,5 % og mindre kreditinstitutters med beskedne 4,1 %. Behovet for at forøge kapitalgrundlaget som følge af det nye krav og kapitalbevaringsbufferen skønnes at blive på 84 mia. EUR indtil 2015 og 460 mia. EUR indtil 2019. Der er åbenlyse langsigtede økonomiske fordele i form af en årlig stigning i EU's BNP i størrelsesordenen 0,3-2 %. De skyldes en forventning om mindre hyppige og mindre sandsynlighed for systemiske kriser i fremtiden. Det forventes, at forslaget vil begrænse sandsynligheden for en systemisk bankkrise i syv medlemsstater med 29-89 %, når kreditinstitutter rekapitaliserer, så de når op på en samlet kapitalprocent på mindst 10,5 %. Højere kapitalkrav, herunder den kontracykliske kapitalbuffer, og likviditetskrav forventes desuden også at begrænse omfanget af de normale konjunkturudsving. Dette er særlig relevant for små og mellemstore virksomheder, der er relativt mere afhængige af finansiering gennem kreditinstitutter end større selskaber. 2.2.4. Administrativ byrde Institutter med flere grænseoverskridende aktiviteter vil få størst gavn af en harmonisering af de gældende nationale bestemmelser, da besparelserne som følge af den mindre administrative byrde forventes at begrænse deres byrde i forbindelse med Basel III-foranstaltningerne. 3. Overvågning og evaluering De foreslåede ændringer skal ses i sammenhæng med direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF, dvs. forgængerne til denne forordning. Det betyder at både elementerne i de nævnte direktiver og den nye elementer, der indføres med denne forordning, vil blive overvåget nøje. Overvågningen af gearingsgraden og de nye måletal for likviditeten vil i særlig grad blive kontrolleret på grundlag af statistiske data indsamlet i henhold til bestemmelserne i dette forslag. Overvågningen og evalueringen vil foregå både på EU-plan (EBA og ECB) og på internationalt plan (BCBS). 4. Forslagets juridiske indhold 4.1. Retsgrundlag Artikel 114, stk.1, i TEUF udgør retsgrundlaget for en forordning, der skaber ensartede bestemmelser, der vedrører det indre markeds funktionsmåde, mens forslaget til direktiv [indsættes af Publikationskontoret] regulerer adgang til at udøve virksomhed og er baseret på artikel 53 i TEUF. Behovet for at adskille disse regler fra reglerne om, hvordan denne virksomhed udøves, er årsagen til, at der må anvendes et nyt retsgrundlag for sidstnævnte. Ved reguleringskrav fastsættes der kriterier for evalueringen af risikoen i tilknytning til en række former for bankvirksomhed og af det kapitalgrundlag, der er nødvendigt for at opveje disse risici. Som sådan regulerer de ikke adgangen til at modtage indlån, men den måde, hvorpå indlånsvirksomhed udøves, og formålet er at beskytte indlånerne og den finansielle stabilitet. Den foreslåede forordning samler reguleringskravene for kreditinstitutter og investeringsselskaber, som i øjeblikket er indeholdt i to forskellige direktiver (2006/48/EF og 2006/49/EF), i et enkelt retligt instrument, hvilket indebærer en betydelig forenkling af den gældende lovgivning. Som nævnt ovenfor (afsnit 1.1.1 og 2.2.1) indeholder de gældende bestemmelser et stort antal valgmuligheder og skøn, ligesom medlemsstaterne har mulighed for at indføre strengere regler end dem, der er fastsat i direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF. Dette medfører en høj grad af uensartethed, hvilket ikke blot kan være problematisk for den finansielle stabilitet, jf. afsnit 1.1.1 ovenfor, men også hæmmer udvekslingen af tjenesteydelser på tværs af grænserne og mulighederne for etablering i andre medlemsstater, da et institut, hver gang det ønsker at udøve virksomhed i en anden medlemsstat, vil være nødt til at arbejde med et nyt og anderledes sæt regler. Dette skaber ulige konkurrencevilkår og lægger hindringer i vejen for det indre marked, ligesom det skaber retlig uklarhed. Da de tidligere kodificeringer og omarbejdninger ikke har medført færre forskelle mellem de nationale regler, er det nødvendigt at vedtage en forordning for at indføre ensartede regler i alle medlemsstater for at sikre, at det indre marked fungerer godt. Når reguleringskrav indføres i form af en forordning, sikres det, at kravene gælder umiddelbart for institutterne. Herved skabes der ensartede konkurrencevilkår, fordi det forhindres, at der indføres afvigende nationale krav som følge af gennemførelsen af et direktiv. Med den foreslåede forordning gøres det helt klart, at institutterne følger de samme regler på alle EU-markeder, hvilket også vil fremme tilliden til institutternes stabilitet i hele EU. En forordning vil også gøre det muligt for EU at gennemføre eventuelle fremtidige ændringer hurtigere, da ændringerne kan finde anvendelse næsten umiddelbart efter vedtagelsen. Det vil gøre det muligt for EU at overholde internationalt vedtagne frister for gennemførelse og følge op på væsentlige udviklinger på markederne. 4.2. Nærhedsprincippet I overensstemmelse med nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet som fastsat i artikel 5 i TEUF kan målene for den foreslåede foranstaltning ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor bedre gennemføres på EU-plan. Dets bestemmelser går ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå de fastsatte mål. Kun EU-lovgivning kan sikre, at kreditinstitutter og investeringsselskaber, der opererer i mere end én medlemsstat, er underlagt de samme reguleringskrav, og dermed sikre ens vilkår, mindske reglernes kompleksitet, undgå unødvendige overholdelsesomkostninger i forbindelse med aktiviteter på tværs af grænser og fremme yderligere integration på EU-markedet og bidrage til at afskaffe regelarbitrage. Med en EU-lovgivning sikres der endvidere stor finansiel stabilitet i EU. Dette bestyrkes af, at de reguleringskrav, der er indeholdt i forslaget, har været en del af EU-lovgivningen i over 20 år. Artikel 288 i TEUF giver et valg mellem forskellige typer retsakter. En forordning er derfor omfattet af nærhedsprincippet på samme måde som andre retsakter. Nærhedsprincippet må afvejes med andre principper i traktaterne, herunder de grundlæggende friheder. Direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF er formelt rettet til medlemsstaterne, men i sidste ende er det virksomhederne, der er adressaterne. En forordning skaber mere lige konkurrencevilkår, da det gælder umiddelbart, og da det dermed ikke er nødvendigt at skulle sætte sig ind i lovgivningen i andre medlemsstater før etablering af en virksomhed, da reglerne er helt de samme. Dette skaber færre byrder for institutterne. Forsinkelser som følge af gennemførelsen af direktiver i national ret kan også undgås ved at vedtage en forordning. 4.3. EBS' rolle og overholdelse af artikel 290 og 291 i TEUF I over 50 bestemmelser i dette forslag kræves det, at EBA forelægger reguleringsmæssige og gennemførelsesmæssige tekniske standarder for Kommissionen med henblik på nærmere at specificere de kriterier, der er indeholdt i nogle af bestemmelserne i forordningen og for at sikre, at den anvendes ensartet. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage dem som delegerede retsakter eller gennemførelsesretsakter. Den 23. september 2009 vedtog Kommissionen forslag til forordninger om oprettelse af en europæisk banktilsynsmyndighed, om oprettelse af en europæisk tilsynsmyndighed for forsikrings- og arbejdsmarkedspensionsordninger og om oprettelse af en europæisk værdipapirtilsynsmyndighed[6]. Kommissionen vil i denne henseende minde om sine erklæringer vedrørende artikel 290 og 291 i TEUF i forbindelse med vedtagelsen af forordningerne om oprettelse af de europæiske tilsynsmyndigheder: "For så vidt angår proceduren for vedtagelse af reguleringsstandarder understreger Kommissionen den unikke karakter af sektoren for finansielle tjenesteydelser som følge af Lamfalussystrukturen, hvilket er udtrykkeligt anerkendt i erklæring 39 til TEUF. Kommissionen er imidlertid i alvorlig tvivl om, hvorvidt begrænsningerne i dens funktion i forbindelse med vedtagelsen af delegerede retsakter og gennemførelsesretsakter er i overensstemmelse med artikel 290 og 291 i TEUF." 4.4. Vekselvirkninger og overensstemmelse mellem elementer i pakken Denne forordning udgør sammen med det foreslåede direktiv [indsættes af Publikationskontoret] en lovgivningspakke. Denne pakke vil afløse direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF. Det betyder, at både direktivet og forordningen hver især omhandler både kreditinstitutter og investeringsselskaber. På nuværende tidspunkt er sidstnævnte selskaber med direktiv 2006/49/EF blot "knyttet som bilag" til direktiv 2006/48/EF. For en stor dels vedkommende er der blot henvisninger til direktiv 2006/48/EF. Samles bestemmelserne for begge typer virksomheder i pakken, forbedres bestemmelsernes læsbarhed. De omfattende bilag til direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF vil desuden blive integreret i den dispositive del, hvilket forenkler deres anvendelse yderligere. Reguleringskrav, der gælder umiddelbart for banker og investeringsselskaber, er fastlagt i forordningsforslaget. Bestemmelserne om tilladelse til at udøve virksomhed som kreditinstitutter og udøvelsen af retten til fri etablering og fri udveksling af tjenesteydelser er fortsat indeholdt i direktivforslaget. Dette gælder ikke investeringsselskaber, da de tilsvarende rettigheder og forpligtelser er reguleret ved direktiv 2004/39/EF ("MiFiD-direktivet"). De generelle principper for tilsyn med institutter, som er rettet til medlemsstaterne, og som kræver implementering og udøvelse af skøn, forbliver også i direktivet. Dette omfatter navnlig udveksling af oplysninger, opgavefordeling mellem hjemlandets og værtslandets tilsynsmyndigheder og sanktionsbeføjelser (hvilket er nyt). Direktivet vil stadig indeholde bestemmelser om tilsynskontrol med institutter, som varetages af de kompetente myndigheder i medlemsstaterne. Med disse bestemmelser suppleres de i forordningen fastlagte generelle reguleringskrav for institutter med individuelle ordninger, der fastlægges af de kompetente myndigheder som et resultat af deres løbende tilsyn med hvert enkelt kreditinstitut og investeringsselskab. Omfanget af sådanne tilsynsordninger bør fastlægges i direktivet, eftersom de kompetente myndigheder bør have mulighed for at vurdere, hvilke ordninger der bør indføres. Dette omfatter også interne processer inden for et institut, navnlig for så vidt angår risikostyring og ledelse, der er indført som noget nyt. 5. Detaljeret gennemgang af forslaget og sammenlignin med Basel III For at sikre en afbalanceret anvendelse af Basel III på EU-institutter har Kommissionen været nødt til at træffe en række reguleringsmæssige valg, som der gøres rede for i dette kapitel. 5.1. Maksimumsharmonisering (hele forordningen) Maksimumsharmonisering er nødvendig for at opnå et egentligt fælles regelsæt. Uhensigtsmæssige og ukoordinerede strengere krav i enkelte medlemsstater kunne medføre, at de underliggende eksponeringer og risici flyttes til den grå banksektor eller fra den ene medlemsstat til den anden. Desuden er de konsekvensanalyser, som Baselkomitéen og Europa-Kommissionen har gennemført, baseret på de specifikke kapitalprocenter, der er blevet vedtaget. Det kan ikke siges med sikkerhed, hvor stor den potentielle virkning med hensyn til omkostninger og vækst ville være i tilfælde af højere kapitalkrav i en eller flere medlemsstater, eventuelt forstærket af et "kapløb mod toppen" i EU. Hvis der er behov for skærpede reguleringskrav på EU-niveau, bør der være måder, hvorpå det fælles regelsæt midlertidigt kan ændres i overensstemmelse hermed. Kommissionen kunne vedtage en delegeret retsakt med henblik på i en begrænset periode at forhøje kapitalkravet eller risikovægtene for bestemte eksponeringer eller at pålægge strengere reguleringskrav i en begrænset periode for alle eksponeringer eller for eksponeringer i en eller flere sektorer, regioner eller medlemsstater, hvis dette er nødvendigt for at tage højde for ændringer i mikroprudentielle og makroprudentielle risici, der skyldes markedsudviklingen efter ikrafttrædelsen af denne forordning, særlig efter henstilling eller udtalelse fra ESRB. Dette forslag og det ledsagende forslag til direktiv indeholder allerede tre muligheder, hvorefter de kompetente myndigheder kan tage makroprudentielle hensyn på nationalt plan: – ved udlån sikret ved pant i fast ejendom kan medlemsstaterne justere kapitalkravene – medlemsstaterne kan pålægge enkelte institutter eller koncerner af institutter supplerende kapitalkrav, hvis dette er begrundet i særlige forhold under den såkaldte søjle 2 – medlemsstaterne fastsætter niveauet for den kontracykliske kapitalbuffer ud fra de specifikke makroøkonomiske risici i en given medlemsstat. Dette ville reelt i vidt omfang ændre kapitalkravene. Medlemsstaterne ville desuden få mulighed for at tage forskud på nogle af de nye skærpede regler baseret på Basel III i overgangsperioden, dvs. gennemføre dem hurtigere end som fastsat i Basel III. 5.2. Definition af kapital (anden del) 5.2.1. Fradrag af væsentlige kapitalandele i forsikringsselskaber og finansielle konglomerater I henhold til Basel III skal internationalt aktive banker i deres kapitalgrundlag fratrække væsentlige investeringer i ikke-konsoliderede forsikringsselskaber. Formålet hermed er at sikre, at en bank ikke i sit kapitalgrundlag indregner den kapital, som et forsikringsdatterselskab sidder på. For koncerner, der omfatter en betydelig grad af bank- eller investeringsvirksomhed og forsikringsvirksomhed, er der i direktiv 2002/87/EF om finansielle konglomerater blevet fastsat særlige bestemmelser vedrørende problemet med dobbelttælling af kapital. Direktiv 2002/87/EF er baseret på internationalt anerkendte principper for håndtering af risiko i forskellige sektorer. Dette forslag styrker den måde, hvorpå disse regler om finansielle konglomerater finder anvendelse på koncerner af banker og investeringsselskaber, og sikrer, at de anvendes konsekvent og sammenhængende. Eventuelle yderligere nødvendige ændringer vil blive behandlet, når direktiv 2002/87/EF efter planen tages op til revision i 2012. 5.2.2. Kapitalgrundlag af højeste kvalitet – kriterier, udfasning og overgangsbestemmelser I henhold til Basel III må kapitalgrundlag af højeste kvalitet for internationalt aktive banker, der er aktieselskaber, kun omfatte ordinære aktier, der opfylder en række strenge kriterier. Dette forslag er en gennemførelse af disse strenge Basel III-kriterier. Den retlige form af kapitalelementet af højeste kvalitet udstedt af institutter, der har form af aktieselskaber, er i forslaget ikke begrænset til ordinære aktier. Definitionen af ordinære aktier varierer alt efter den nationale selskabslovgivning. De strenge kriterier i dette forslag vil sikre, at kun instrumenter af højeste kvalitet vil kunne anerkendes som lovpligtig kapital af højeste kvalitet. I henhold til disse kriterier kan kun instrumenter, der har lige så høj kvalitet som ordinære aktier, komme i betragtning. For at sikre fuldstændig gennemsigtighed vedrørende de instrumenter, der anerkendes, skal EBA ifølge forslaget udarbejde og offentliggøre en liste over de typer instrumenter, der anerkendes, og holde listen ajourført. Basel III indeholder en udfasningsperiode på 10 år for visse instrumenter udstedt af andre selskaber end aktieselskaber, der ikke opfylder de nye bestemmelser. I overensstemmelse med ændringerne af kapitalgrundlaget i direktiv 2009/111/EF og med nødvendigheden af at sikre en ensartet behandling af forskellige selskabsformer giver dette forslag (tiende del, afsnit I, kapitel 2) mulighed for sådanne overgangsbestemmelser også for instrumenter af højeste kvalitet, der ikke er ordinære aktier, og som er udstedt af aktieselskaber, og for overkurs ved emission i forbindelse hermed. Basel III giver mulighed for at udfase instrumenter, der ikke er i overensstemmelse med de nye regler, og som er udstedt før den 12. september 2010, fra den lovpligtige kapital, således at der sikres en smidig overgang til de nye regler. Denne dato gælder som skæringsdatoen for overgangsordningerne. Alle instrumenter, der ikke er i overensstemmelse med de nye regler, og som er udstedt efter skæringsdatoen, vil være helt udelukket fra den lovpligtige kapital fra 2013. Dette forslag sætter skæringsdatoen til datoen for Kommissionens vedtagelse af det. Dette er nødvendigt for at undgå, at kravene i forslaget skal have tilbagevirkende kraft, hvilket ikke ville være juridisk muligt. 5.2.3. Gensidige selskaber, andelsbanker og lignende institutter Basel III sikrer, at de nye regler kan anvendes på kapitalinstrumenter af højeste kvalitet udstedt af andre selskaber end aktieselskaber - dvs. gensidige selskaber, andelsbanker og lignende institutter. Dette forslag præciserer anvendelsen af Basel III-kapitaldefinitionerne på kapitalinstrumenter af højeste kvalitet udstedt af andre selskaber end aktieselskaber. 5.2.4. Minoritetsinteresser og visse kapitalinstrumenter udstedt af datterselskaber En minoritetsinteresse er kapital i visse datterselskaber, der ejes af en minoritetsaktionær uden for koncernen. Basel III anerkender kun minoritetsinteresser – og visse former for lovpligtig kapital udstedt af datterselskaber – i det omfang, disse datterselskaber er institutter (eller underlagt de samme regler), og kapitalen anvendes til at opfylde kapitalkrav og den nye kapitalbevaringsbuffer, en ny kapitalstødpude, der pålægger nye begrænsninger for betaling af udbytte og visse kupon- og bonusbetalinger. Den anden nye kapitalbuffer – den kontracykliske kapitalbuffer – er et vigtigt makroprudentielt værktøj, som kan pålægges af tilsynsmyndighederne for at begrænse eller styrke långivningen i forskellige faser af kreditcyklussen. Med dette forslag etableres der robuste EU-processer fro koordineringen af medlemsstaternes brug af den kontracykliske buffer. Den i dette forslag fastsatte metode for minoritetsinteresser og bestemte andre former for kapital udstedt af datterselskaber indebærer, at den kontracykliske buffer anerkendes, når den bruges. Dette er en bekræftelse af betydningen af bufferen og den kapital, der bruges for at opfylde den, og det fjerner de potentielle incitamenter for ikke at stille krav om bufferen. 5.2.5. Fratrækning af visse udskudte skatteaktiver Et udskudt skatteaktiv er et aktiv på balancen, der kan anvendes til at nedsætte efterfølgende perioders indkomstskattebetalinger. Ifølge Basel III skal visse udskudte skatteaktiver ikke fratrækkes i kapitalen. I dette forslag præciseres det, at sådanne udskudte skatteaktiver omfatter dem, der automatisk konverteres til en fordring på staten, hvis en virksomhed har tab; de skal ikke fratrækkes, hvis deres evne til at dække tab efter behov er sikret. 5.3. Behandling af særlige eksponeringer (tredje del, afsnit II, kapitel 2) 5.3.1. Behandling af eksponeringer mod små og mellemstore virksomheder I henhold til den gældende EU-lovgivning kan banker anvende særligt fordelagtige risikovægte for eksponeringer mod små og mellemstore virksomheder. Denne fortrinsbehandling vil fortsat være mulig efter Basel III og også efter dette forslag. Hvis der skulle indføres flere fordelagtige kapitalkrav vedrørende eksponeringer mod små og mellemstore virksomheder, ville det i første omgang kræve, at Basel-regelsættet ændres. Dette spørgsmål er omfattet af en revisionsklausul i forslaget. Det er vigtigt, at risikovægte for udlån til små og mellemstore virksomheder vurderes nøje. EBA anmodes derfor om at analysere og inden den 1. september 2012 aflægge beretning om de gældende risikovægte og tage stilling til mulighederne for en nedsættelse med udgangspunkt i et scenario med en nedsættelse med en tredjedel i forhold til den nuværende situation. Kommissionen har til hensigt at aflægge rapport for Europa-Parlamentet og Rådet om denne analyse og vil i givet fald fremsætte forslag til retsakter om ændring af risikovægten for små og mellemstore virksomheder. I samråd med EBA vil Kommissionen desuden inden for 24 måneder efter denne forordnings ikrafttrædelse udarbejde en rapport om udlånsvirksomheden til små og mellemstore virksomheder og fysiske personer og sende denne rapport til Europa-Parlamentet og Rådet sammen med eventuelle nødvendige forslag. 5.3.2. Behandling af eksponeringer i forbindelse med handelsfinansiering BCBS forventes først i slutningen af 2011 at have taget endelig stilling til, hvorvidt der bør indføres mere gunstige kapitalkrav for handelsfinansiering. Dette indgår derfor ikke i dette forslag, men forslaget indeholder en revisionsklausul om behandlingen af disse eksponeringer. 5.4. Modpartsrisiko (tredje del, afsnit II, kapitel 6) Ifølge Basel III skal banker have ekstra kapital til dækning af risikoen for, at modparters kreditkvalitet kan forringes. Med dette forslag indføres dette nye kapitalkrav. I Basel III anerkendes tab, som en bank afskriver umiddelbart med direkte virkning på resultatopgørelsen (kreditværdijusteringer), imidlertid kun i meget begrænset omfang. På grundlag af feedback på en høring iværksat af Kommissionen i februar/marts 2011 om dette spørgsmål og med opbakning fra et stort flertal af medlemsstaterne vil dette forslag give banker, der anvender den avancerede metode for kreditrisiko, en større – men ikke uforsvarlig – mulighed for at anerkende sådanne tab og dermed bedre afspejle den praksis for hensættelser til fremtidige tab, der anvendes af mange banker. 5.5. Likviditet (sjette del) 5.5.1. Krav vedrørende likviditetsdækning Kommissionen går stærkt ind for, at der skal være et harmoniseret likviditetsdækningskrav senest i 2015. Samtidig bør den usikkerhed, der hersker med hensyn til mulige utilsigtede konsekvenser og observationsperioden i Basel III, tages meget alvorligt. Følgende bestemmelser betyder, at der først indføres et bindende krav, når spørgsmålet har været taget op til revision: – et generelt krav om, at banker fra 2013 skal have en passende likviditetsdækning (første trin) – en forpligtelse til at indberette de elementer til de nationale myndigheder, der er nødvendige for at kontrollere, at de har en tilstrækkelig likviditetsdækning, på grundlag af de ensartede indberetningsformater, der er udarbejdet af Den Europæiske Banktilsynsmyndighed med henblik på at teste Basel III-kriterierne – en bemyndigelse til Kommissionen til yderligere at præcisere likviditetsdækningskravet i lyset af konklusionerne af observationsperioden og den internationale udvikling. Hvis det kan undgås at anvende den langstrakte almindelige lovgivningsprocedure (med deltagelse af Europa-Parlamentet og Rådet), vil observationsperioden blive udnyttet bedst muligt, og kalibreringen kan lægges i slutningen af observationsperioden. Likviditetsdækningskravet vil – inden for koncerner af kreditinstitutter eller investeringsselskaber eller begge dele – i princippet finde anvendelse for hvert enkelt kreditinstitut eller investeringsselskab. I modsætning til brancher, der ikke har status som juridisk person, har kreditinstitutter og investeringsselskaber selv betalingsforpligtelser, der kan medføre udgående likviditet i stresssituationer. Man kan ikke gå ud fra, at kreditinstitutter og investeringsselskaber vil få likviditetsstøtte fra andre kreditinstitutter og investeringsselskaber tilhørende samme koncern, hvis de får vanskeligheder med at opfylde deres betalingsforpligtelser. De kompetente myndigheder vil dog på strenge betingelser have mulighed for at se bort fra kravet om anvendelse på det enkelte kreditinstitut eller investeringsselskab og lade disse kreditinstitutter og investeringsselskaber være omfattet af et konsolideret krav. Disse strenge betingelser er nævnt i artikel 7, stk. 1, og de sikrer bl.a., at kreditinstitutterne og investeringsselskaberne er retligt forpligtet til at støtte hinanden og reelt har evnen til at gøre det. Hvis der er tale om en koncern med kreditinstitutter og investeringsselskaber i flere medlemsstater, skal alle de kompetente myndigheder for de enkelte kreditinstitutter og investeringsselskaber sammen være enige i, at betingelserne for at anvende undtagelsesbestemmelsen er opfyldt, hvis den skal kunne anvendes. I sådanne situationer med institutter i flere medlemsstater er der ud over betingelserne i artikel 7, stk. 1, yderligere betingelser i artikel 7, stk. 2. Disse yderligere betingelser kræver, at alle de individuelle kompetente myndigheder er tilfredse med koncernens likviditetsstyring og med, hvor meget likviditet de enkelte kreditinstitutter og investeringsselskaber i koncernen har. Hvis myndighederne ikke er enige, beslutter hver kompetent myndighed for det enkelte kreditinstitut eller investeringsselskab alene, om undtagelsesbestemmelsen finder anvendelse. EBA har desuden mulighed for at mægle, hvis de kompetente myndigheder ikke kan nå til enighed. Resultatet af denne mægling er imidlertid kun bindende med hensyn til betingelserne i artikel 7, stk. 1. De enkelte kompetente myndigheder har det sidste ord hvad angår betingelserne i artikel 7, stk. 2, dvs. med hensyn til, om koncernens likviditetsstyring er tilstrækkelig, og med hensyn til, om de enkelte kreditinstitutters eller investeringsselskabers likviditet er tilstrækkelig. 5.5.2. Krav vedrørende net stable funding Kommissionen går stærkt ind for, at der skal gælde en minimumsstandard for net stable funding ratio inden den 1. januar 2018. Da Basel III har en observationsperiode indtil 2018 herfor, vil der være tilstrækkelig tid til at udarbejde et krav vedrørende stable funding i form af et forslag, der skal opnås enighed om mellem Europa-Parlamentet og Rådet inden udløbet af observationsperioden. 5.6. Gearingsgrad (syvende del) Gearingsgraden er et nyt reguleringsmæssigt værktøj i EU. I overensstemmelse med Basel III foreslår Kommissionen ikke en gearingsgrad som et bindende instrument i denne fase, men først som et supplerende middel, der kan anvendes på enkelte banker efter tilsynsmyndighedernes skøn med henblik på at gå over til et bindende måletal (under søjle 1) i 2018, når spørgsmålet har været taget op til revision, og der er blevet foretaget en kalibrering. Rapporteringskravet betyder, at spørgsmålet kan tages op til revision, og at der kan træffes en velbegrundet afgørelse om indførelsen af gearingsgraden som et bindende krav i 2018. I overensstemmelse med Basel III foreslås det, at institutter skal offentliggøre deres gearingsgrad fra 2015. 5.7. Basel I-grænsen (trettende del) Kapitalkravet for mere risikofyldte forretninger er større i Basel II end i Basel I. For mindre risikofyldte forretninger kræves der i Basel II mindre kapital end i Basel I. Dette skyldes, at Basel II er udformet sådan, at den er mere risikofølsom end Basel I. For at forhindre, at banker bliver omfattet af uhensigtsmæssigt lave kapitalkrav, giver Basel II ikke mulighed for en mindre kapital end 80 % af den kapital, der ville være krævet i henhold til Basel I. Dette krav udløb ved udgangen af 2009, men det blev ved direktiv 2010/76/EF genindført til udgangen af 2011. Baseret på BCBS' forlængelse af dette krav i juli 2009 genindføres det med forslaget indtil 2015. De kompetente myndigheder kan efter at have hørt EBA undlade at anvende Basel I-grænsen på et institut, forudsat at alle krav for anvendelsen af de avancerede metoder for kreditrisiko og operationel risiko er opfyldt. 6. Budgetmæssige konsekvenser EBA vil spille en vigtig rolle for at nå målet med denne forordning, idet EBA i henhold til forslaget skal udarbejde over 50 bindende tekniske standarder om forskellige politikspørgsmål. Disse bindende tekniske standarder, som i sidste ende skal godkendes af Kommissionen, vil være afgørende for at sikre, at bestemmelser af særdeles teknisk karakter gennemføres ensartet i hele EU, og at de foreslåede politikker fungerer efter hensigten. For at kunne løfte denne store arbejdsbyrde vil EBA have brug for flere ressourcer end dem, der allerede er afsat inden for rammerne af dets oprettelse ved forordning (EU) nr. 1093/2010. Nærmere herom fremgår af finansieringsoversigten til dette forslag. 2011/0202 (COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om reguleringskrav for kreditinstitutter og investeringsselskaber (EØS-relevant tekst) EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 114, under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter, under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg[7], efter den almindelige lovgivningsprocedure, og ud fra følgende betragtninger: (1) I henhold til G20-erklæringen af 2. april 2009[8] om styrkelse af det finansielle system bør der gøres en samordnet international indsats for at styrke gennemsigtigheden, ansvarligheden og reguleringen ved at forbedre kvantiteten og kvaliteten af kapital i banksystemet, når den økonomiske genopretning er blevet gennemført. Ifølge erklæringen bør der også indføres et supplerende ikke-risikobaseret måletal for at forhindre overdreven gearing i banksystemet og etableres rammer for stærkere likviditetsbuffere. På grundlag af mandatet fra G20 nåede Gruppen af Centralbankchefer og Finanstilsynschefer (GHOS) i september 2009 til enighed om en række tiltag for at styrke reguleringen af banksektoren. Disse foranstaltninger blev godkendt af G20-lederne på topmødet i Pittsburgh den 24.-25. september 2009 og blev udformet mere detaljeret i december 2009. I juli og september 2010 udsendte GHOS to yderligere meddelelser om udformningen og kalibreringen af disse nye foranstaltninger, og i december 2010 offentliggjorde Baselkomitéen for Banktilsyn (BCBS) de endelige foranstaltninger, der kaldes Basel III. (2) Højniveaugruppen vedrørende Finansielt Tilsyn i EU med Jacques de Larosière som formand opfordrede Den Europæiske Union til at udvikle et mere harmoniseret sæt regler om finansiel regulering. I forbindelse med den nye europæiske tilsynsstruktur understregede Det Europæiske Råd på mødet den 18. og 19. juni 2009 også behovet for at udarbejde et fælles europæisk regelsæt for alle kreditinstitutter og investeringsselskaber i det indre marked. (3) I Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/48/EF af 14. juni 2006 om adgang til at optage og udøve virksomhed som kreditinstitut[9] og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/49/EF af 14. juni 2006 om kravene til investeringsselskabers og kreditinstitutters kapitalgrundlag[10] er der ved flere lejligheder blevet foretaget omfattende ændringer. Mange af bestemmelserne i direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF finder anvendelse på både kreditinstitutter og investeringsselskaber. For at sikre ensartet anvendelse af disse bestemmelser vil det være hensigtsmæssigt at samle bestemmelserne i en ny lovgivning, der finder anvendelse på både kreditinstitutter og investeringsselskaber. Bestemmelserne i bilagene til disse direktiver bør af hensyn til klarheden integreres i den dispositive del af den nye lovgivning. (4) Den nye lovgivning bør omfatte to forskellige retsakter, nemlig et direktiv og denne forordning. De to retsakter bør tilsammen udgøre de retlige rammer for adgang til at udøve virksomhed som kreditinstitut eller investeringsselskab og for tilsynssystemet og reguleringskravene for kreditinstitutter og investeringsselskaber. Nærværende forordning bør derfor læses sammen med direktivet. (5) Direktiv [indsættes af Publikationskontoret], som bygger på artikel 53, stk. 1, i TEUF, bør indeholde bestemmelserne om adgang til at udøve virksomhed som kreditinstitut eller investeringsselskab samt reglerne vedrørende deres ledelse og tilsynet med dem, f.eks. bestemmelserne om meddelelse af tilladelse til udøvelse af virksomheden, erhvervelse af kvalificerede kapitalandele, udøvelse af retten til fri etablering og fri udveksling af tjenesteydelser, de beføjelser, der tillægges tilsynsmyndighederne i hjemlandet og værtslandet i denne henseende, og bestemmelserne om startkapital og tilsynskontrol i forbindelse med kreditinstitutter og investeringsselskaber. (6) Denne forordning bør indeholde de reguleringskrav for kreditinstitutter og investeringsselskaber, der konkret vedrører markederne for bankydelser og finansielle tjenesteydelser, og har til formål at sikre, at aktørerne på disse markeder er finansielt stabile, og at investorer og indlånere nyder et højt beskyttelsesniveau. Denne retsakt, der gælder umiddelbart, har desuden til formål på afgørende vis at bidrage til, at det indre marked fungerer tilfredsstillende, og bør derfor baseres på bestemmelserne i artikel 114 i TEUF, som fortolket i overensstemmelse med EU-Domstolens faste praksis. (7) Med direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF er medlemsstaternes regler inden for tilsyn til en vis grad blevet harmoniseret, men direktiverne indeholder et stort antal valgmuligheder og skøn, og medlemsstaterne kan stadig indføre strengere regler end dem, der er fastsat i de to direktiver. Dette medfører forskelle mellem de nationale regler, som lægger hindringer i vejen for de grundlæggende friheder og dermed har en direkte indflydelse på, hvor godt det indre marked fungerer, og giver anledning til væsentlige konkurrenceforvridninger. Sådanne forskelle hæmmer særligt udveksling af tjenester på tværs af grænserne og etablering i andre medlemsstater, da de erhvervsdrivende hver gang skal tage stilling til og efterleve forskellige regler, når de ønsker at drive virksomhed i en anden medlemsstat. Kreditinstitutter og investeringsselskaber, der har fået meddelt tilladelse i flere medlemsstater, er desuden ofte underlagt forskellige krav, hvilket medfører væsentlige konkurrenceforvridninger. Hvis de nationale lovgivninger udvikler sig i forskellig retning, skaber det potentielle og konkrete hindringer for, at det indre marked kan fungere tilfredsstillende, idet kreditinstitutter og investeringsselskaber, der arbejder i forskellige retssystemer i EU, bliver konfronteret med vanskeligheder og ulige arbejdsvilkår. (8) For at fjerne de resterende hindringer for handelen og de væsentlige konkurrenceforvridninger, som forskellene mellem de nationale lovgivninger medfører, og for at forhindre, at der opstår yderligere hindringer for handelen og væsentlige konkurrenceforvridninger, er det derfor nødvendigt at vedtage en forordning, hvorved der indføres ensartede regler, der gælder i alle medlemsstaterne. (9) Når reguleringskrav indføres i form af en forordning, sikres det, at kravene gælder umiddelbart for dem. Herved skabes der ensartede betingelser, fordi det forhindres, at der indføres afvigende nationale krav som følge af gennemførelsen af et direktiv. Denne forordning vil medføre, at institutter følger samme regler i hele Unionen, hvilket samtidig vil fremme tilliden til kreditinstitutters og investeringsselskabers stabilitet, særlig i stresssituationer. En forordning vil også mindske reglernes kompleksitet og virksomhedernes overholdelsesomkostninger, særlig for kreditinstitutter og investeringsselskaber, der arbejder på tværs af grænserne, og bidrage til at fjerne konkurrenceforvridninger. Hvad angår de særlige forhold, der gør sig gældende på markederne for fast ejendom, der er kendetegnet ved en økonomisk udvikling og retlige forskelle, der er specifikke for de enkelte medlemsstater, regioner eller lokalområder, bør de kompetente myndigheder i forbindelse med eksponeringer, for hvilke der er stillet sikkerhed i form af pant i fast ejendom inden for specifikke områder, have mulighed for at anvende højere risikovægte eller strengere kriterier baseret på misligholdelseserfaringerne og den forventede markedsudvikling. (10) Medlemsstaterne bør have beføjelser til at opretholde eller indføre nationale bestemmelser i de tilfælde, hvor denne forordning ikke indeholder fælles regler, forudsat at sådanne nationale bestemmelser ikke strider mod EU-lovgivningen eller ikke er til hinder for anvendelsen af den. (11) Hvis medlemsstaterne indfører generelle retningslinjer, særlig på områder, hvor Kommissionen endnu ikke har vedtaget udkast til tekniske standarder, bør disse retningslinjer hverken stride mod EU-lovgivningen eller være til hinder for anvendelsen af den. (12) Denne forordning er ikke til hinder for, at medlemsstaterne kan indføre tilsvarende krav for virksomheder, der ikke er omfattet af den. (13) De generelle reguleringskrav, som er fastlagt i denne forordning, suppleres af individuelle ordninger, som fastlægges af de kompetente myndigheder som et resultat af deres løbende tilsyn med de enkelte kreditinstitutter og investeringsselskaber. Omfanget af sådanne tilsynsordninger bør fastlægges i et direktiv, da de kompetente myndigheder bør kunne vurdere, hvilke ordninger der bør indføres. (14) Denne forordning bør ikke berøre de kompetente myndigheders mulighed for at pålægge særlige krav i forbindelse med den i direktiv [indsættes af Publikationskontoret] omhandlede tilsyns- og evalueringsproces, der bør tilpasses kreditinstitutters og investeringsselskabers særlige risikoprofil. (15) Ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1093/2010 af 24. november 2010 om oprettelse af en europæisk tilsynsmyndighed (Den Europæiske Banktilsynsmyndighed)[11] oprettedes EBA. Nævnte forordning har til formål at forbedre kvaliteten af og konsekvensen i det nationale tilsyn og at styrke det overordnede tilsyn med grænseoverskridende koncerner. (16) I henhold til forordning (EU) nr. 1093/2010 skal EBA handle inden for rammerne af direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF. EBA skal også handle på kreditinstitutters og investeringsselskabers aktivitetsområder i forbindelse med spørgsmål, der ikke direkte er omfattet af de nævnte direktiver, såfremt en sådan indsats er nødvendig for at sikre en effektiv og konsekvent anvendelse af direktiverne. Denne forordning bør tage hensyn til EBA's rolle og funktion og lette udøvelsen af de beføjelser, EBA er tillagt i henhold til nævnte forordning. (17) Det er nødvendigt at stille ensartede finansielle krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber for at sikre ensartet beskyttelse af sparerne og rimelige konkurrencevilkår for beslægtede kategorier af kreditinstitutter og investeringsselskaber. (18) Da der mellem kreditinstitutter og investeringsselskaber på det indre marked hersker direkte konkurrence, bør kontrolkravene svare til hinanden i hele Unionen. (19) Når det i tilsynsøjemed er nødvendigt at fastslå størrelsen af det konsoliderede kapitalgrundlag i en koncern af kreditinstitutter eller investeringsselskaber, bør den beregnes i overensstemmelse med denne forordning. (20) I henhold til denne forordning gælder kapitalgrundlagskravene på individuelt og konsolideret niveau, medmindre de kompetente myndigheder undlader at lade tilsyn finde anvendelse på individuelt niveau, når de finder dette hensigtsmæssigt. Individuelt, konsolideret og grænseoverskridende konsolideret tilsyn er nyttige værktøjer til at føre tilsyn med kreditinstitutter og investeringsselskaber. (21) For at sikre, at kreditinstitutter og investeringsselskaber i en koncern er tilstrækkelig solvente, er det vigtigt, at kapitalkravene anvendes på grundlag af den konsoliderede finansielle situation for disse institutter i koncernen. For at sikre, at kapitalgrundlaget er fordelt hensigtsmæssigt inden for koncernen og efter behov står til rådighed til beskyttelse af opsparinger, bør kapitalkravene gælde for det individuelle kreditinstitut og investeringsselskab i en koncern, medmindre dette mål kan nås effektivt på anden måde. (22) De regnskabsmetoder, der skal anvendes ved beregning af kapitalgrundlaget og kapitaldækningen i forhold til den risiko, kreditinstituttet eller investeringsselskabet er eksponeret mod, samt ved evaluering af eksponeringer, bør tage hensyn til bestemmelserne i Rådets direktiv 86/635/EØF af 8. december 1986 om bankers og andre penge- og finansieringsinstitutters årsregnskaber og konsoliderede regnskaber[12], der indeholder visse tilpasninger af bestemmelserne i Rådets syvende direktiv 83/349/EØF af 13. juni 1983 om konsoliderede regnskaber[13] eller Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1606/2002 af 19. juli 2002 om anvendelse af internationale regnskabsstandarder[14], afhængigt af hvilken af de to retsakter der gælder for kreditinstitutter og investeringsselskaber efter national ret. (23) For at sikre tilstrækkelig solvens er det vigtigt at fastsætte kapitalkrav, hvor aktiver og ikke-balanceførte poster vægtes efter risikograden. (24) Den 26. juni 2004 vedtog BCBS en rammeaftale om den internationale konvergens af kapitalberegning og kapitalkrav ("Basel II-regelsættet"). De bestemmelser i direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF, som er overtaget i denne forordning, svarer til bestemmelserne i Basel II-regelsættet. Da de supplerende elementer indeholdt i Basel III er indarbejdet i denne forordning, svarer denne forordning til bestemmelserne i Basel II- og Basel III-aftalerne. (25) Det er vigtigt at tage hensyn til de mange forskellige typer kreditinstitutter og investeringsselskaber i Unionen ved at give dem mulighed for at vælge mellem alternative metoder til beregning af kapitalkravene i forbindelse med kreditrisikoen, hvor der medtages forskellige niveauer af risikofølsomhed og detaljeringsgrad. Brug af eksterne ratings og kreditinstitutters og investeringsselskabers egne estimater af individuelle kreditrisikoparametre indebærer en væsentlig forbedring af kreditrisikoreglernes risikofølsomhed og kvalitet. Kreditinstitutter og investeringsselskaber bør have et passende incitament til at gå over til mere risikofølsomme metoder. Kreditinstitutter og investeringsselskaber bør, når de foretager de estimater, der er nødvendige for at anvende fremgangsmåden i denne forordning på kreditrisiko, forbedre deres procedurer for kreditrisikomåling og kreditrisikostyring, således at der findes metoder til fastsættelse af kreditinstitutters og investeringsselskabers lovbestemte kapitalgrundlagskrav, der afspejler udformningen af de enkelte kreditinstitutters og investeringsselskabers processer. I denne henseende bør databehandling i forbindelse med indgåelse eller forvaltning af eksponeringer mod modparter anses for at omfatte udvikling og validering af kreditrisikostyrings- og kreditrisikomålingssystemer. Dette ligger både inden for kreditinstitutters og investeringsselskabers legitime interesse og denne forordnings målsætning om at anvende forbedrede metoder til risikomåling og -forvaltning og også at anvende disse i forbindelse med bestemmelser om kapitalgrundlaget. (26) Kapitalkravene bør være proportionale med risiciene. Kravene bør navnlig afspejle, at det er muligt at mindske risikoniveauet gennem et stort antal relativt små eksponeringer. (27) I overensstemmelse med BCBS' afgørelse, som godkendt af GHOS den 10. januar 2011, bør samtlige et instituts supplerende tier 1- og tier 2-instrumenter, fuldt ud og permanent nedskrives eller konverteres fuldt ud til tier 1-kernekapital på det tidspunkt, hvor instituttet ikke længere er levedygtigt. (28) Bestemmelserne i denne forordning overholder proportionalitetsprincippet, idet der navnlig tages hensyn til kreditinstitutters og investeringsselskabers forskelligartethed, når det gælder transaktionernes størrelse og omfang, samt kreditinstitutters og investeringsselskabers forskellige aktiviteter. Overholdelsen af proportionalitetsprincippet betyder også, at så enkle ratingprocedurer som muligt, også ved brug af metoden med interne ratings ("IRB-metoden"), kan anvendes for detaileksponeringer. (29) Denne forordnings "evolutionære" karakter gør det muligt for kreditinstitutter og investeringsselskaber at vælge mellem tre metoder af forskellig kompleksitet. For navnlig at give mindre kreditinstitutter og investeringsselskaber mulighed for at vælge den mere risikofølsomme IRB-metode bør de relevante bestemmelser forstås således, at eksponeringsklasserne omfatter alle eksponeringer, som direkte eller indirekte sidestilles med dem i denne forordning. Som hovedregel bør de kompetente myndigheder ikke diskriminere mellem de tre metoder, når det gælder tilsynsprocessen, det vil sige, at kreditinstitutter og investeringsselskaber, som opererer efter bestemmelserne i standardmetoden, ikke alene af den grund bør være underlagt strengere bestemmelser. (30) Metoder til reduktion af kreditrisikoen bør i stigende grad anerkendes inden for rammerne af bestemmelser, der skal sikre, at solvensen ikke undermineres som følge af en fejlagtig anerkendelse. Så vidt muligt bør sædvanlig sikkerhedsstillelse i de enkelte medlemsstater til reduktion af kreditrisikoen indgå i standardmetoden, men også i andre metoder. (31) For at sikre, at risiciene og risikoreduktionen som følge af kreditinstitutters og investeringsselskabers securitiseringsaktiviteter og investeringer på passende vis afspejles i kapitalkravene til kreditinstitutter og investeringsselskaber, er det nødvendigt at medtage bestemmelser, der sikrer en risikofølsom og tilsynsmæssigt sund behandling af sådanne aktiviteter og investeringer. (32) Den operationelle risiko udgør en væsentlig risiko for kreditinstitutter og investeringsselskaber, som skal dækkes via kapitalgrundlaget. Det er vigtigt at tage hensyn til de mange forskellige typer kreditinstitutter og investeringsselskaber i Unionen ved at give dem mulighed for at vælge mellem alternative metoder til beregning af kapitalkravene i forbindelse med den operationelle risiko, hvor der medtages forskellige niveauer af risikofølsomhed og detaljeringsgrad. Kreditinstitutter og investeringsselskaber bør have et passende incitament til at gå over til mere risikofølsomme metoder. Da teknikkerne til måling og forvaltning af den operationelle risiko ikke er fuldt udviklet, bør reglerne regelmæssigt kontrolleres og ajourføres, når det er hensigtsmæssigt, herunder i forbindelse med omkostningerne på forskellige forretningsområder og anerkendelse af teknikker til risikoreduktion. Der bør i denne forbindelse specielt tages hensyn til inddragelse af forsikringer i de enkle metoder til beregning af kapitalkravene i forbindelse med den operationelle risiko. (33) Overvågning af og kontrol med kreditinstitutters eksponeringer bør indgå som et integreret led i tilsynet med disse institutter. Hvis et kreditinstituts eksponeringer i alt for høj grad koncentreres på en enkelt modpart eller en enkelt gruppe af indbyrdes forbundne modparter, kan der opstå en uacceptabel risiko for tab. En sådan situation kan anses for at være til skade for et kreditinstituts solvens. (34) Når det afgøres, om der er tale om en gruppe af indbyrdes forbundne modparter og dermed forpligtelser, der udgør en enkelt risiko, er det vigtigt også at tage hensyn til de risici, der opstår fra en fælles kilde til væsentlig finansiering, som kreditinstituttet eller investeringsselskabet selv, dets finansielle gruppe eller dets forbundne parter stiller til rådighed. (35) Selv om det er hensigtsmæssigt at basere beregningen af eksponeringsværdien på den, der anvendes i forbindelse med kapitalgrundlagskravene, bør der vedtages regler for overvågning af store engagementer uden anvendelse af risikovægtninger eller risikograder. Kreditrisikoreduktionsteknikkerne i forbindelse med solvensordningen er desuden udformet ud fra en antagelse om veldiversificeret kreditrisiko. I tilfælde af store engagementer er kreditrisikoen ikke veldiversificeret, når der er tale om koncentrationsrisiko i forbindelse med enkeltkunder. Virkningen af disse teknikker bør derfor være omfattet af beskyttelsesforanstaltninger. I denne forbindelse er det nødvendigt at fastsætte bestemmelser for en effektiv genskabelse af kreditrisikoafdækning med hensyn til store engagementer. (36) Da et tab på en eksponering mod et kreditinstitut eller et investeringsselskab kan være lige så alvorligt som et tab på enhver anden eksponering, bør sådanne eksponeringer behandles og indberettes på samme måde som alle andre eksponeringer. Der er dog indført en alternativ kvantitativ grænse for at mindske den uforholdsmæssigt store virkning af en sådan fremgangsmåde på mindre institutter. Endvidere er meget kortsigtede eksponeringer vedrørende betalingsformidling, herunder gennemførelse af betalingsordrer, clearings-, afviklings- og deponeringstjenester for kunder undtaget for at sikre, at de finansielle markeder og den tilhørende infrastruktur er velfungerende. Disse tjenester dækker f.eks. likviditetsudligning og afregning og lignende aktiviteter, der sigter mod at lette afregning. De tilknyttede eksponeringer omfatter eksponeringer, der kan være uforudsigelige, og som et kreditinstitut derfor ikke har fuld kontrol over, herunder saldi på interbankkonti, der skyldes kundebetalinger, herunder krediterede eller debiterede gebyrer og renter, og andre betalinger for kundetjenester samt sikkerhedsstillelse. (37) Det er vigtigt, at misforholdet mellem interesserne hos selskaber, som omgrupperer lån til omsættelige værdipapirer og andre finansielle instrumenter (eksponeringsleverende eller organiserende institutter), og hos selskaber, som investerer i disse værdipapirer eller instrumenter (investorer), fjernes. Det er også vigtigt at det eksponeringsleverende eller organiserende instituts interesser samstemmes med investorernes interesser. For at opnå dette bør det eksponeringsleverende eller organiserende institut bibeholde en væsentlig interesse i de underliggende aktiver. Det er derfor vigtigt for eksponeringsleverende eller organiserende institutter, at de bibeholder eksponeringen for risikoen i forbindelse med de pågældende lån. Generelt set bør securitiseringstransaktioner ikke struktureres således, at man undgår anvendelse af bibeholdelseskravene, navnlig gennem en gebyr- eller præmieordning eller begge dele. En sådan bibeholdelse bør gælde i alle situationer, hvor det økonomiske indhold af en securitisering finder anvendelse, uanset hvilke retlige strukturer eller instrumenter der anvendes til at opnå dette økonomiske indhold. Navnlig når kreditrisikoen overføres ved securitisering, bør investorerne først træffe deres beslutninger efter at have udvist rettidig omhu, med henblik på hvilken de har behov for tilstrækkelige oplysninger om securitiseringerne. (38) Kravet om bibeholdelse bør ikke bringes i anvendelse flere gange for en securitisering. For en given securitisering er det tilstrækkeligt, at det eksponeringsleverende eller organiserende institut eller den oprindelige långiver er underlagt kravet. Når securitiseringstransaktioner omfatter andre securitiseringer, der er underliggende eksponeringer, bør bibeholdelseskravet ligeledes kun finde anvendelse på den securitisering, der ligger til grund for investeringen. Erhvervede fordringer bør ikke være underlagt bibeholdelseskravet, hvis de opstår i forbindelse med selskabsretlige aktiviteter, hvormed de overføres eller sælges med nedslag for at finansiere en sådan aktivitet. De kompetente myndigheder bør anvende risikovægten i tilfælde af manglende overholdelse af securitiseringskrav vedrørende rettidig omhu og risikostyring, hvad angår ikke-uvæsentlige overtrædelser af politikker og procedurer, der er relevante for analysen af de underliggende risici. (39) Der bør udvises rettidig omhu for på behørig vis at kunne vurdere risici hidrørende fra securitiseringseksponeringer både inden for og uden for handelsbeholdningen. Endvidere bør kravene om rettidig omhu være forholdsmæssige. De procedurer, der garanterer, at der udvises rettidig omhu, bør bidrage til at skabe større tillid mellem de eksponeringsleverende eller organiserende institutter og investorerne. Det er derfor ønskeligt, at den relevante information vedrørende de procedurer, der skal garantere rettidig omhu, offentliggøres på behørig vis. (40) Når et kreditinstitut eller investeringsselskab påtager sig eksponeringer mod sit moderselskab eller mod andre datterselskaber af dette moderselskab, bør forsigtigheden skærpes. Alle kreditinstitutters og investeringsselskabers eksponeringer bør forvaltes autonomt i overensstemmelse med god forvaltningspraksis og helt uafhængigt af ethvert andet hensyn. Der bør desuden opstilles særlige regler, herunder strengere restriktioner for et kreditinstituts store engagementer med andre virksomheder inden for samme koncern. Disse regler bør dog ikke gælde, når moderselskabet er et finansielt holdingselskab eller et kreditinstitut, og når de andre datterselskaber er kreditinstitutter, finansieringsinstitutter eller virksomheder, der udøver accessorisk virksomhed, når de alle indgår i et konsolideret tilsyn med kreditinstituttet. (41) I lyset af kapitalkravsreglernes risikofølsomhed er det ønskeligt regelmæssigt at kontrollere, om de har væsentlig indflydelse på den økonomiske konjunktur. Kommissionen bør under hensyntagen til bidrag fra Den Europæiske Centralbank rapportere om disse aspekter til Europa-Parlamentet og Rådet. (42) Kapitalkravene til råvarehandlere, herunder handlere, der i øjeblikket er undtaget fra kravene i direktiv 2004/39/EF, bør tages op til revision. (43) Målet med liberaliseringen af gas- og elektricitetsmarkederne er både økonomisk og politisk set vigtigt for Unionen. Med dette in mente bør kapitalkrav og andre regler, der anvendes i forbindelse med firmaer, der opererer på disse markeder, være forholdsmæssige, og de bør ikke unødigt berøre opfyldelsen af liberaliseringsmålet. Dette mål bør især holdes for øje, når denne forordning tages op til revision. (44) Kreditinstitutter og investeringsselskaber, som investerer i resecuritiseringer bør udvise rettidig omhu også i forbindelse med de underliggende securitiseringer og de underliggende eksponeringer, der ikke selv er securitiseringer, der som sidste led ligger til grund for resecuritiseringer. Kreditinstitutter og investeringsselskaber bør vurdere, om eksponeringer i securitiseringsprogrammer med kortfristede gældsbreve (ABCP-programmer) udgør eksponeringer mod en resecuritisering, herunder når de optræder i forbindelse med programmer, der erhverver foranstillede trancher i separate puljer af hele lån, hvor ingen af disse lån er en eksponering mod en securitisering eller en resecuritisering, og hvor "first-loss"-sikringen for hver investering ydes af lånenes sælger. I sidstnævnte situation bør en puljespecifik likviditetsfacilitet normalt ikke anses for at være en eksponering mod en resecuritisering, fordi den svarer til en tranche af en pulje med ét enkelt aktiv (dvs. den relevante pulje af hele lån), der ikke omfatter nogen eksponeringer mod securitiseringer. Derimod ville en kreditforbedring for hele programmet, som kun dækker nogle af tabene ud over den beskyttelse, sælgeren yder i de forskellige puljer, generelt udgøre en trancheopdeling af risikoen ved en pulje af mange aktiver, der indeholder mindst én eksponering mod en securitisering, og som derfor ville være en eksponering mod en resecuritisering. Hvis et sådant program fuldt ud finansierer sig selv med en enkelt kategori af gældsbreve (commercial papers), og hvis enten kreditforbedringen for hele programmet ikke er en resecuritisering, eller gældsbrevet fuldt ud støttes af det organiserende kreditinstitut eller investeringsselskab, så det reelt er den, der har investeret i gældsbrevet, der eksponeres mod det organiserende kreditinstituts misligholdelsesrisiko, i stedet for de underliggende puljer eller aktiver, så bør et sådant gældsbrev dog generelt ikke anses for at være en eksponering mod en resecuritisering. (45) Bestemmelserne om forsigtighedsbaseret værdiansættelse i forbindelse med handelsbeholdningen bør finde anvendelse på alle instrumenter opgjort til dagsværdi i og uden for kreditinstitutters og investeringsselskabers handelsbeholdning. Det bør præciseres, at i de tilfælde, hvor anvendelsen af forsigtig værdiansættelse resulterer i en lavere regnskabsmæssig værdi end den reelt bogførte, bør den absolutte værdi af forskellen fratrækkes i kapitalgrundlaget. (46) Kreditinstitutter og investeringsselskaber bør frit kunne vælge, om de for securitiseringspositioner, der i henhold til denne forordning tildeles en risikovægt på 1 250 %, anvender et kapitalkrav eller fratrækker dem i tier 1-kernekapitalelementer, uanset om det er positioner i eller uden for handelsbeholdningen. (47) Eksponeringsleverende eller organiserende institutter bør ikke kunne omgå forbuddet mod implicit støtte ved at anvende deres handelsbeholdning til ydelse af sådan støtte. (48) Ved direktiv 2006/48/EF blev der i forbindelse med standardmetoden indført en fordelagtig risikovægt for eksponeringer mod små og mellemstore virksomheder eller fysiske personer, og institutter fik mulighed for at anvende en metode med interne ratings, hvor de selv beregner risikovægten under hensyn til deres egne udlånskriterier. De fordelagtige risikovægte bør fortsat finde anvendelse også i henhold til denne forordning. De eventuelle fordele ved at nedsætte risikovægtene eller lade dem omfatte flere eksponeringer bør imidlertid tages op til revision senest 24 måneder efter denne forordnings ikrafttrædelse. Denne revision bør være evidensbaseret og tage hensyn til pålidelige data om kredittab på eksponeringer mod små og mellemstore virksomheder eller fysiske personer i løbet af en fuldstændig økonomisk cyklus. I forbindelse med revisionen bør opmærksomheden særlig være rettet mod virkningerne for udlån til forbrugere. (49) Uden at det berører de oplysninger, som udtrykkeligt kræves i denne forordning, er formålet med oplysningspligten at give markedsdeltagerne præcise og fyldestgørende oplysninger om de enkelte institutters risikoprofil. Hvis det til opfyldelse af denne målsætning er nødvendigt, bør det derfor være et krav, at kreditinstitutter og investeringsselskaber videregiver yderligere oplysninger, som ikke udtrykkeligt er nævnt i denne forordning. (50) Hvis der ved en ekstern kreditvurdering af en securitiseringsposition tages højde for en kreditrisikoafdækning, som instituttet selv har stillet til rådighed, bør instituttet ikke kunne drage fordel af den deraf følgende lavere risikovægt. Er der andre muligheder for at bestemme en risikovægt, som svarer til den reelle risiko forbundet med positionen uden at tage højde for denne kreditrisikoafdækning, bør denne securitisering ikke fratrækkes i kapitalen. (51) Da der i den seneste tid har været konstateret mangler i de interne modeller til beregning af kapitalkravene i relation til markedsrisikoen, bør standarden hæves. Navnlig bør indregningen af risici udvides vedrørende kreditrisiciene i handelsbeholdningen. Endvidere bør der i kapitalkravene indgå en komponent, der tager højde for krisesituationer, for at stramme kapitalkravene, når markedsforholdene forringes, og for at mindske risikoen for en procyklisk udvikling. Kreditinstitutter og investeringsselskaber bør også gennemføre omvendte stresstests for at undersøge, hvilke scenarier der kunne true instituttets eksistens, medmindre det kan påvises, at en sådan test er overflødig. Som følge af de vanskeligheder, der i den seneste tid har været ved at beregne risikoen i forbindelse med securitiseringspositioner på basis af interne modeller, bør kreditinstitutters og investeringsselskabers mulighed for at modelberegne securitiseringsrisici i handelsbeholdningen begrænses, og der bør i stedet indføres standardiserede kapitalkrav til securitiseringspositioner i handelsbeholdningen. (52) Denne forordning fastsætter begrænsede undtagelser for visse korrelationshandelsaktiviteter, i overensstemmelse med hvilke et institut kan få tilladelse af deres tilsynsmyndighed til at beregne et samlet kapitalkrav, hvis en række strenge betingelser er opfyldt. I sådanne tilfælde bliver instituttet pålagt at underlægge disse aktiviteter et kapitalkrav, som svarer til det højeste af kapitalkravene i overensstemmelse med denne internt udviklede metode og 8 % af kapitalkravet til dækning af den specifikke risiko i overensstemmelse med standardmålemetoden. Der bør ikke være krav om at underlægge disse eksponeringer kapitalkravet ved forøget risiko, men de skal dog medregnes både i value-at-risk-værdien og value-at-risk-værdien i stresssituationer. (53) I lyset af arten og størrelsen af de uventede tab, som kreditinstitutter og investeringsselskaber måtte konstatere under den finansielle og økonomiske krise, er det nødvendigt yderligere at forbedre kvaliteten og harmoniseringen af det kapitalgrundlag, som kreditinstitutter og investeringsselskaber skal have. Heri bør blandt andet indgå en ny definition af de kernekapitalelementer, der er til rådighed til at opfange uventede tab, efterhånden som de opstår, en bedre definition af hybridkapital og ensartede forsigtighedsjusteringer af kapitalgrundlaget. Det er også nødvendigt at hæve kapitalgrundlaget væsentligt og at indføre nye kapitalprocenter med fokus på de centrale kapitalgrundlagselementer, der er til rådighed til at opfange tab, efterhånden som de opstår. (54) For at styrke markedsdisciplinen og forbedre den finansielle stabilitet er det nødvendigt at indføre mere detaljerede krav for pligten til at oplyse om formen og arten af lovpligtig kapital og forsigtighedsjusteringer, der er foretaget, for at sikre, at investorer og indlånere er tilstrækkelig godt informeret om kreditinstitutters og investeringsselskabers solvens. (55) Den nye definition af kapital og krav til lovpligtig kapital bør indføres således, at der tages hensyn til, at udgangspunktet og forholdene varierer på nationalt plan, og således at de indledningsvise afvigelser omkring de nye standarder indsnævres i overgangsperioden. For at sikre en passende kontinuitet i kapitalgrundlaget, vil der i overgangsperioden gælde en undtagelsesklausul for kapitaltilførsel fra den offentlige sektor. (56) I henhold til direktiv 2006/48/EF skulle kreditinstitutter indtil den 31. december 2011 have et kapitalgrundlag på ikke under et vist minimumsbeløb. Da banksektoren endnu ikke har overvundet følgerne af den finansielle krise, og da BCBS har forlænget overgangsordningerne vedrørende kapitalkrav, bør der genindføres en lavere grænse i en begrænset periode, indtil der er blevet akkumuleret et tilstrækkeligt kapitalgrundlag i overensstemmelse med overgangsordningen for kapitalgrundlag i denne forordning, der vil blive indført gradvis fra 2013 til 2019. For koncerner, der i betydeligt omfang driver bank- eller investeringsvirksomhed og forsikringsvirksomhed, er der i direktiv 2002/87/EF om finansielle konglomerater blevet fastsat særlige bestemmelser vedrørende dobbelttælling af kapital. Direktiv 2002/87/EF er baseret på internationalt anerkendte principper for håndtering af risiko i forskellige sektorer. Dette forslag styrker den måde, hvorpå disse regler om finansielle konglomerater finder anvendelse på koncerner af banker og investeringsselskaber, og sikrer, at de anvendes konsekvent og sammenhængende. Eventuelle yderligere nødvendige ændringer vil blive behandlet, når direktiv 2002/87/EF efter planen tages op til revision i 2012. (57) Finanskrisen har vist, at kreditinstitutter og investeringsselskaber i massivt omfang undervurderede modpartsrisikoen i forbindelse med over-the-counter-derivater (OTC-derivater). Dette fik G20-lederne til i september 2009 at kræve, at flere OTC-derivater skulle cleares gennem en central modpart (CCP). Desuden anmodede de om, at de OTC-derivater, der ikke kan cleares centralt, underkastes højere kapitalgrundlagskrav på grund af den højere risiko, der er forbundet med dem. (58) Som reaktion på G20-ledernes anmodning foretog BCBS som led i Basel III væsentlige ændringer i modpartsrisikoordningen. Basel III forventes i væsentlig grad at øge kapitalgrundlagskravene i tilknytning til kreditinstitutters og investeringsselskabers OTC-derivat- og værdipapirfinansieringstransaktioner og at skabe væsentlige incitamenter for kreditinstitutter og investeringsselskaber til at anvende CCP'er. Basel III forventes også at skabe yderligere incitamenter til at styrke risikostyringen ved eksponeringer mod modpartsrisiko og at ændre den nuværende ordning for behandling af eksponeringer mod modpartsrisiko i tilknytning til CCP'er. (59) Institutter bør have et supplerende kapitalgrundlag på grund af den kreditværdijusteringsrisiko, som OTC-derivater udgør. Institutter bør også anvende en højere aktivværdikorrelation ved beregningen af kapitalgrundlagskravene vedrørende modpartsrisikoeksponeringer i forbindelse med OTC-derivat- og værdipapirfinansieringstransaktioner over for visse finansieringsinstitutter. Kreditinstitutter og investeringsselskaber bør også i væsentlig grad forbedre målingen og styringen af modpartsrisiko ved bedre at tage hensyn til "wrong way"-risiko, højt gearede modparter og sikkerhedsstillelse, ligesom der bør ske forbedringer inden for backtesting og stresstest. (60) Handelseksponeringer mod CCP'er nyder normalt godt af den multilaterale netting- og tabsdelingsordning, som CCP'er har. Følgelig er de forbundet med en meget lille modpartsrisiko og bør derfor være omfattet af et meget lille kapitalgrundlagskrav. Samtidig bør dette krav være positivt, således at det sikres, at kreditinstitutter og investeringsselskaber følger og overvåger deres eksponeringer mod CCP'er som led i god risikostyring, og for at afspejle, at heller ikke handelseksponeringer mod CCP'er er uden risiko. (61) En CCP's misligholdelsesfond er en ordning, der gør det muligt at dele (sprede) tab blandt CCP-clearingmedlemmerne. Den anvendes, hvis de tab, der konstateres af CCP'en som følge af et clearingmedlems misligholdelse, er større end margenerne og bidragene til misligholdelsesfonden indbetalt af det pågældende clearingmedlem og eventuelle andre beskyttelsesmekanismer, CCP'en kan anvende, før de øvrige clearingmedlemmers bidrag til misligholdelsesfonden tages i anvendelse. På grund af denne risiko er tabsrisikoen i tilknytning til eksponeringer mod misligholdelsesfonde større end risikoen i tilknytning til handelseksponeringer. Denne type eksponeringer bør derfor være omfattet af et højere kapitalgrundlagskrav. (62) En CCP's "hypotetiske kapital" bør være en variabel, der er nødvendig for at bestemme kapitalgrundlagskravet for et clearingmedlems eksponeringer i tilknytning til dets bidrag til en CCP's misligholdelsesfond. Den bør ikke anses for at være noget andet. Særlig bør den ikke anses for at være den kapital, som den kompetente myndighed pålægger en CCP at have. (63) Den ændrede behandling af modpartsrisiko og særlig indførelsen af højere kapitalgrundlagskrav for bilaterale derivatkontrakter for at afspejle den højere risiko, som sådanne kontrakter udgør for det finansielle system, udgør en integrerende del af Kommissionens indsats for at skabe effektive, sikre og sunde derivatmarkeder. Denne forordning supplerer derfor Kommissionens forslag til forordning om OTC-derivater, centrale modparter og transaktionsregistre af 15. september 2010[15]. (64) I årene op til finanskrisen opbyggede kreditinstitutter og investeringsselskaber en overdreven grad af eksponeringer i forhold til deres kapitalgrundlag (gearing). Under finanskrisen tvang tab og finansieringsproblemer kreditinstitutter og investeringsselskaber til at begrænse deres gearing væsentligt i løbet af kort tid. Dette forstærkede det nedadgående pres på prisen på aktiver og skabte yderligere tab for både kreditinstitutter og investeringsselskaber, hvilket igen førte til yderligere fald i værdien af deres kapitalgrundlag. Denne onde cirkel medførte i sidste ende, at der var færre kreditmuligheder til rådighed for realøkonomien, og at krisen blev længerevarende og mere alvorlig. (65) Det er vigtigt med risikobaserede kapitalgrundlagskrav for at sikre et tilstrækkeligt kapitalgrundlagskrav til dækning af uventede tab. Krisen har imidlertid vist, at disse krav alene ikke er tilstrækkelige til at forhindre kreditinstitutter og investeringsselskaber i at påtage sig en overdreven og uholdbar gearingsrisiko. (66) I september 2009 afgav G20-lederne et løfte om, at der skulle udarbejdes internationale regler med henblik på at modvirke overdreven gearing. I den forbindelse støttede de indførelsen af en gearingsgrad som en supplerende foranstaltning til Basel II-regelsættet. (67) I december 2010 offentliggjorde BCBS retningslinjer, hvori metodologien for beregning af gearingsgraden er fastlagt. Heri er indeholdt bestemmelser om en observationsperiode fra den 1. januar 2013 til den 1. januar 2017, i hvilken gearingsgraden, dens komponenter og dens reaktion i forhold til det risikobaserede krav vil blive overvåget. På grundlag af resultaterne af observationsperioden har BCBS til hensigt at foretage eventuelt nødvendige endelige justeringer af definitionen og kalibreringen af gearingsgraden i første halvdel af 2017 med henblik på at gå over til et bindende krav den 1. januar 2018 på basis af en passende fornyet gennemgang og kalibrering. Ifølge BCBS' retningslinjer er gearingsgraden og dens komponenter desuden omfattet af oplysningspligt fra den 1. januar 2015. (68) Gearingsgraden er et nyt værktøj til regulering og tilsyn for Unionen. I overensstemmelse med internationale aftaler bør den i første omgang indføres som et supplerende element, der kan anvendes på de enkelte institutter, når tilsynsmyndighederne ønsker det. Den rapporteringspligt, institutter er pålagt, skulle gøre det muligt a gennemføre en fornyet gennemgang og kalibrering med henblik på at gå over til et bindende tal for gearingsgraden i 2018. (69) Ved analysen af virkningen af gearingsgraden på forskellige forretningsmodeller bør der særlig tages hensyn til forretningsmodeller, der anses for at indebære en lav risiko, f.eks. lån mod pant i fast ejendom og specialfinansiering for regionale forvaltninger, lokale myndigheder og offentlige enheder. (70) For at lette den fornyede gennemgang bør kreditinstitutter og investeringsselskaber i en observationsperiode overvåge niveauet for og ændringerne i gearingsgraden samt gearingsrisikoen som led i processen til vurdering af den interne kapital. Denne overvågning bør indgå i tilsynskontrolprocessen. (71) Begrænsninger for variabel løn er et vigtigt element, når det gælder om at sikre, at kreditinstitutter og investeringsselskaber genopbygger deres kapitalniveauer, når de arbejder inden for bufferintervallet. Kreditinstitutter og investeringsselskaber er allerede underlagt det princip, at bonusser og skønsmæssig betaling af variable aflønningskomponenter til medarbejderkategorier, hvis arbejde har en væsentlig indflydelse på institutternes risikoprofil, skal være bæredygtige under hensyn til instituttets finansielle situation. For at sikre, at det enkelte institut hurtigt genskaber sit kapitalgrundlag, bør tildelingen af variable aflønningskomponenter og skønsmæssige pensionsydelser tilpasses instituttets overskudssituation i perioder, hvor det kombinerede bufferkrav ikke er opfyldt. (72) Gode ledelsesstrukturer, gennemsigtighed og offentliggørelse er vigtige for forsvarlige aflønningspolitikker. For at markedet kan få tilstrækkelig indsigt i deres aflønningsstrukturer og de tilhørende risici, bør kreditinstitutter og investeringsselskaber offentliggøre detaljerede oplysninger om deres aflønningspolitik og -praksis og, af hensyn til fortroligheden, de samlede beløb for de medarbejdere, hvis arbejde har væsentlig indflydelse på kreditinstituttets eller investeringsselskabets risikoprofil. Disse oplysninger bør gøres tilgængelige for alle interesserede parter. (73) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger[16] og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 af 18. december 2000 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i fællesskabsinstitutionerne og ‑organerne og om fri udveksling af sådanne oplysninger[17] bør i alle enkeltheder finde anvendelse på behandlingen af personoplysninger i forbindelse med denne forordning. (74) Kreditinstitutter og investeringsselskaber bør have en beholdning af likvide aktiver, som de kan anvende til at dække likviditetsbehov i tilfælde af kortsigtet likviditetsstress. Når de anvender beholdningen, bør de udarbejde en plan for at genopbygge deres beholdning af likvide aktiver, og de kompetente myndigheder bør sikre, at planen er tilstrækkelig og bliver gennemført. (75) Beholdningen af likvide aktiver bør til enhver tid være til rådighed til at dække udgående likviditetsstrømme. Niveauet for behovet for likviditet i tilfælde af kortsigtet likviditetsstress bør fastsættes på en standardiseret måde, så det sikres, at der findes en ensartet soliditetsstandard, og at konkurrencevilkårene er lige. Det bør sikres, at en sådan standardiseret fastsættelse ikke har utilsigtede konsekvenser for finansmarkederne, långivningen og den økonomiske vækst, også under hensyn til kreditinstitutternes og investeringsselskabernes forskellige forretningsmodeller og finansieringsmiljøer i Unionen. Likviditetsdækningskravet bør derfor være omfattet af en observationsperiode. På grundlag af observationerne og med støtte fra EBA bør Kommissionen bekræfte eller justere likviditetsdækningskravet ved en delegeret retsakt. (76) Ud over hensynet til de kortfristede likviditetsbehov bør kreditinstitutter og investeringsselskaber også skabe finansieringsstrukturer, der er stabile på længere sigt. I december 2010 blev der i BCBS opnået enighed om, at net stable funding ratio (NSFR) skal sættes til en minimumsstandard inden den 1. januar 2018, og at BCBS vil indføre strenge rapporteringsprocedurer for at overvåge denne ratio i en overgangsperiode og fortsat vil holde øje med virkningerne af disse standarder på finansmarkederne, långivningen og den økonomiske vækst og om nødvendigt gribe ind over for utilsigtede konsekvenser. BCBS besluttede således, at NSFR vil være omfattet af en observationsperiode og en revisionsklausul. I den forbindelse bør EBA på grundlag af den i henhold til denne forordning krævede rapportering evaluere, hvordan et krav om stabil finansiering skal udformes. Med udgangspunkt i denne evaluering bør Kommissionen aflægge rapport til Rådet og Europa-Parlamentet med egnede forslag til, hvordan et sådant krav kan indføres inden 2018. (77) Svagheder i ledelsen i en række kreditinstitutter og investeringsselskaber har været en medvirkende årsag til overdreven og uforsigtig risikotagning i banksektoren, som er resulteret i flere institutters fallit og systemiske problemer. (78) For at lette overvågningen af institutternes praksis for god selskabsledelse og forbedre markedsdisciplinen bør kreditinstitutter og investeringsselskaber offentliggøre oplysninger om deres ledelsessystemer. Deres ledelsesorganer bør godkende og offentliggøre en erklæring, hvoraf det over for offentligheden bekræftes, at disse systemer er tilstrækkelige og effektive. (79) For at sikre en gradvis konvergens mellem kapitalgrundlaget og de justeringer, der anvendes på definitionen af kapitalgrundlag i Unionen og på definitionen af kapitalgrundlag som fastlagt i denne forordning i en overgangsperiode, bør indfasningen af denne forordnings kapitalgrundlagskrav ske gradvist. Det er af afgørende betydning at sikre, at denne indfasning er i overensstemmelse med de forbedringer, som medlemsstaterne senest har foretaget af det krævede kapitalgrundlagsniveau og af definition af kapitalgrundlaget i medlemsstaterne. I den forbindelse bør de kompetente myndigheder i overgangsperioden inden for fastsatte nedre og øvre grænser bestemme, hvor hurtigt det krævede kapitalgrundlagsniveau og de justeringer, der er fastlagt i denne forordning, skal indføres. (80) For at muliggøre en smidig overgang fra de indbyrdes afvigende forsigtighedsjusteringer, der i øjeblikket anvendes i medlemsstaterne, til det sæt forsigtighedsjusteringer, der er fastlagt i denne forordning, bør de kompetente myndigheder i en overgangsperiode kunne fortsætte med at kræve, at institutter i begrænset omfang foretager forsigtighedsjusteringer, der ikke er i overensstemmelse med denne forordning. (81) For at sikre, at institutter har tilstrækkelig tid til at opfylde de nye krævede niveauer for og definitioner af kapitalgrundlaget, bør en række kapitalinstrumenter, der ikke opfylder definitionen af kapitalgrundlaget som fastsat i denne forordning, udfases mellem den 1. januar 2013 og den 31. december 2021. Desuden bør visse instrumenter indskudt af statslige forvaltninger kunne medregnes fuldt ud som kapitalgrundlag i en begrænset periode. (82) For at sikre gradvis konvergens hen imod ensartede regler for institutternes pligt til at forsyne markedsdeltage