DA    DA  KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 25.1.2006 
KOM(2006) 19 endelig 
  
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET, EUROPA-PARLAMENTET, 
DET EUROPÆISKE ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG OG 
REGIONSUDVALGET 
Det tematiske program ”Ikke-statslige ak tørers og lokale myndigheders rolle i 
forbindelse med udvikling” 
 
DA 2   DA INDHOLDSFORTEGNELSE 
1. Indledning .................................................................................................................. .. 3 
2. Baggrund.................................................................................................................... .. 3 
2.1. Analyse af emneområdet.............................................................................................. 3 2.2. Politikrammer............................................................................................................. .. 5 
2.3. Indhøstede erfaringer ................................................................................................... 6 2.4. Begrundelse for tematisk tilgang ................................................................................. 6 3. Det tematiske program ................................................................................................. 8 3.1. Anvendelsesområde ..................................................................................................... 8 3.1.1. Støtteberettigede aktører .............................................................................................. 8  
3.1.2. Støtteberettigede foranstaltninger ................................................................................ 8 3.1.3. Geografisk dækning ..................................................................................................... 9  
3.2. Programmeringsprincipper........................................................................................... 9 3.3. Mål ....................................................................................................................... ...... 10 
3.4. Prioriteter............................................................................................................... ..... 11 
 BILAG - Opsummering af erfaringer ........................................................................ 12 
 
DA 3   DA MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN  TIL RÅDET, EUROPA-
PARLAMENTET, DET EUROPÆISKE ØKONOMISKE OG SOCIALE 
UDVALG OG REGIONSUDVALGET 
Det tematiske program ”Ikke-statslige aktørers og lokale myndigheders rolle i 
forbindelse med udvikling” 
1. I NDLEDNING  
Kommissionen har som led i de finansielle overslag for tidsrummet 2007 til 2013 
fremlagt forslag om seks nye instrumenter  til rationalisering og forenkling af de 
nuværende lovgivningsrammer for EU’s eksterne  indsats. Tre af instrumenterne (for 
humanitær bistand, stabilite t og makrofinansiel bistand)  er horisontale for at kunne 
modsvare særlige behov og forhold. De tre øvri ge instrumenter (for førtiltrædelsesstøtte, 
støtte til den europæiske naboskabs-  og partnerskabspolitik (ENPI) og for 
udviklingssamarbejde og økonomisk samarb ejde (DCECI)) skal anvendes til 
gennemførelse af særlige politikker og ha r en afgrænset geografisk dækning. Disse 
instrumenter vil i fremtiden udgøre lovgiv ningsgrundlaget for EU-finansiering af 
eksterne samarbejdsprogrammer, herunder passende tematiske programmer, og skal 
erstatte de eksisterende  tematiske forordninger. 
I henhold til disse forslag tegner de tematiske programmer sig for en klar værditilvækst 
og supplerer de geografiske programmer, som forbliver det vigtigste grundlag for EU’s 
samarbejde med tredjelande1.  
Kommissionen har forpligtet si g til at drøfte omfang, målsæt ninger og prioriteter for de 
enkelte tematiske programmer med Europa-Parla mentet og Rådet på basis af formelle 
meddelelser til disse to inst itutioner. De konklusioner, de r drages på den baggrund, kan 
tjene som politiske retningslin jer for den efterfølgende programmering, navnlig for de 
tematiske strategidokumenter, som skal udarbejdes i overensstemmelse med de 
bestemmelser, der er fastlagt for de ovennævnte instrumenter. 
Kommissionen har gennemført en omfattende hør ing for at sikre inddr agelse af en lang 
række aktører i fastlæggelsen af program mets vigtigste dele. Programmet bygger på 
resultatet af denne høring (en fuldstændig rapport om den offentlige høring findes på hjemmesiden for GD for Udvikling). 
                                                
 
1 Jf. Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om eksterne aktioner via 
tematiske programmer under de kommende finansielle overslag 2007-2013 [KOM(2005) 324 endelig] af 3.8.2005. 
 
DA 4   DA 2. B AGGRUND  
2.1. Analyse af emneområdet 
Som det fremgår af ”Den europæiske konsensus om udvikling”2 er ejerskab og deltagelse 
helt centrale principper  i EU’s udviklingspolitik. I fo rsøget på at opnå en effektiv 
gennemførelse af disse principper, et det vigtigt, at Kommissione n letter og fremhjælper 
dialog mellem statslige og ikke-statslige aktøre r om udviklingsprioriteter og –strategier i 
partnerlandene.  
Det er i den forbindelse vigtigt, at landene får støtte til at styrke deres egen 
udviklingskapacitet i forskelligt omfang og på forskellige niveauer. Regeringer, der er 
indgået partnerskaber med, udviser et stadigt st ørre ønske om at øge deres deltagelse i 
udviklingsinitiativerne. De inddr ager i stigende grad deres egne civilsamfund i både 
forberedelse og gennemførelse af udviklings strategier og letter deres adgang til 
finansiering. I nogle tilfælde er der imidle rtid på grund af landenes situation eller 
centralregeringernes holdning kun tale om delvis  deltagelse fra de berø rte parters side, en 
meget begrænset deltagelse, og i ekstreme tilfælde er deltagelse ikke mulig. 
Programmet skal være en efterf ølger til både det nuværende ngo-
medfinansieringsprogram og de decentra liserede samarbejdsprogrammer. Det er 
“aktørorienteret” og ikke “sektororienteret”. Det skal støtte de berørte parters 
"initiativret” ved at tilvejebringe finansielle ressourcer til deres “egne initiativer”, når de geografiske programmer ikke er et egnet inst rument. Det skal supp lere den støtte, som 
kan ydes til de samme aktører under andre “s ektorielle” tematiske programmer, navnlig 
programmet for demokrati og menneskerettigheder.  
Denne meddelelse omhandler politiske retnin gslinjer for et aktørorienteret tematisk 
program, der skal forvaltes som et alternativ til de geografiske programmer og et supplement til de andre tematiske programmer.  Retningslinjerne er forskellige for de 
forskellige aktører, og der tages hermed hensyn til den værditilvækst, der kan opnås i 
overensstemmelse med programmets rækkevidd e og de respektive karakteristika, behov 
og begrænsninger for aktørerne (kapacitet, potentiale, særlige interesseområder og 
finansielle ressourcer) for at vurdere, hvordan de bedst muligt kan inddrages i EU's udviklingspolitik. Med den aktøro rienterede tilgang anerkendes 
civilsamfundsorganisationerne som nøgleaktøre r i forbindelse med ydelsen af støtte og 
som vigtige parter i forbindelse med fastlæggelse af politikker. Dette program vil derfor gøre det muligt for civilsamfundet at udøve sin re t til selv at tage initiativer, fastlægge 
nye metoder og at bibringe hele processen en særlig dynamik.  
Den øgede værdi, som skabes af ikke-s tatslige aktører, ligger ikke kun i deres 
uafhængighed af staten, deres nærhed til og fo rståelse af særlige gr upper samt deres evne 
til at formulere deres specifi kke interesser, men også i dere s viden og erfaringer og deres 
evne til at bygge bro mellem strategiske mål og praksis.  
Blandt ikke-statslige aktører ka n der fokuseres på specifikke bidrag fra forskellige typer 
organisationer. Ngo’er tilfører politikdeba tter indlæg fra borge re og græsrødder og 
                                                
 
2 Rådet for Den Europæiske Union, dok. nr. 14820/05 af 22.11.2005. 
 
DA 5   DA bidrager effektivt til udviklingsaktivitete r. Arbejdsgivernes og arbejdstagernes 
organisationer har en central rolle at spille med hensyn til at fremme 
arbejdsmarkedsdialogen og dermed  bidrage til, at alle får et rimeligt arbejde, og at 
væksten kommer alle til gode. Uafhængige po litiske institutter kan bi drage til at styrke 
demokratiske principper og forbindelser me llem borgere og politis ke repræsentanter. 
Universiteter kan hjælpe med at styrke civilsamfundets analytiske kapacitet og 
forskningskapacitet og fremme samarbejdet i nord-syd-netværk og syd-syd-netværk.  
De lokale myndigheder bør fortrinsvis støt tes inden for rammerne af geografiske 
programmer gennem decentraliseringsprocesser.  De er imidlertid meget tættere på 
borgerne end andre offentlige institutioner og kan lette borgernes umiddelbare inddragelse i udviklingsprocessen, fremme samspillet mellem borgerne og staten og 
bygge bro mellem EU og partnerlandenes borgere.  
Hovedelementerne i dette fors lag kan opsummeres således:  
– Alle civilsamfundsorganisatione r og lokale myndigheder, fr a EU og partnerlandene er 
principielt berettigede til støtte  under dette tematiske program.  
– Hovedparten af de finansielle ressourcer vil blive øremærket til at støtte 
foranstaltninger, der gennemføres i marken i udviklingslande. Imidlertid vil der med 
dette program også blive tage t passende hensyn til udv iklingsfremmende oplysnings- 
og uddannelsesforanstaltninger. Aktiviteter, der letter koordinering mellem aktørernes 
netværker, vil også være støtteberettigede.  
– De forskellige typer foranstaltninger vil blive gennemført i udviklingslande, der er 
omfattet af DCECI, og i alle lande, der er omfattet af ENPI.  
– EU-medlemsstater og tiltrædende lande er  støtteberettigede i forbindelse med 
udviklingsfremmende oplysnings- og uddanne lsesforanstaltninger og tiltag til 
forbedring af koordineringen mellem netværk af aktører i EU.  
– I et flerårigt programme ringsdokument vil der bliv e opstillet specifikke 
foranstaltningsprioriteter og givet en nærm ere beskrivelse af programmets specifikke 
rækkevidde (tematisk strategidokument).  
2.2. Politikrammer 
Inddragelse af ikke-statslige aktører og lokale myndigheder i udviklingsprocessen, 
herunder gennem dialog og finansiel støtte, er et veletableret princip i EU's 
udviklingspolitik, hvilket afsp ejles i en række af Kommis sionens politikdokumenter og 
konklusioner, beslutninger og udtalelser fr a Kommissionen og andre EU-institutioner
3. 
“Den europæiske konsensus om udvikling” 
”EU støtter en bred deltagels e i landenes udvikling fra alle interessenters side og 
                                                 
3 “Den europæiske konsensus om udvikling” (Rådet for Den Europæiske Union - 14820/05, 
22.11.2005); “Ikke-statslige aktørers inddragels e i EU’s udviklingspolitik” – KOM(2002) 598 af 
7.11.2002; Rådets konklusioner af 19.5.2003, Europa-Parlamentets beslutning af 4.9.2003 og udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg af 16.7.2003. 
 
DA 6   DA tilskynder alle samfundets dele til at deltage . Civilsamfundet, herunder arbejdsmarkedets 
parter og de økonomiske interesseorgan isationer som f.eks. fagforeninger, 
arbejdsgiverorganisationer og den private sekt or, ngo'er og andre ikke-statslige aktører i 
partnerlandene, spiller en afgørende rolle for fremme af demokrati, social retfærdighed 
og menneskerettigheder. EU vil fo rbedre sin støtte til opbygning af ikke-s tatslige aktørers 
kapacitet for at styrke deres rolle i udvik lingsprocessen og for at fremme den politiske, 
sociale og økonomiske dialog. Det europæiske civilsamfunds vigtige rolle vil også blive 
anerkendt; med henblik herpå vil EU væ re særlig opmærksom på undervisning i 
udvikling og øget bevidst gørelse af EU-borgerne” . 
Denne tilgang afspejles også i partnerskabs- og samarbejdsaftalerne. “Partnerskabs”-
dimensionen i AVS/EU-samarbejdet har be gunstiget fremkomsten, den gradvise 
konsolidering og formalisering af udviklings foranstaltninger med deltagelse af lokale 
aktører. Deltagelse er udt rykkelig beskrevet som et af principperne i AVS/EU-
samarbejdet og omfatter en lang række aktø rer. Den nylige revision af Cotonou-aftalen 
gav mulighed for yderligere at styrke denne tilg ang, for det første ved at lette adgangen 
til finansiering på grundlag af programmeringsdi alogen, og for det ande t ved at de lokale 
myndigheder inddrages4. Der er også en generel tendens  i EU-samarbejdet med andre 
geografiske områder som f.eks. Asien, Latin amerika og nabolandene til øget inddragelse 
af civilsamfundsorganisationer, he runder deltagelse i politikdialoger5. Civilsamfundets 
deltagelse er således en integrerende  del af EU's normale arbejdsmåde. 
EU's naboskabspolitik tager sigte på at  opbygge et privilegeret partnerskab med 
nabolandene, som bringer dem tætter på EU og giver dem en vis adgang til EU's indre 
marked, samtidigt med at der ydes støtte til dialog, reform og social og økonomisk udvikling. Denne politik, som har et klart integration ssigte, inddrager normalt 
udviklingsaspekter i betydelig omfang. Mål vedrørende bekæmpelse af fattigdom og 
samfundsmæssig udvikling vil bidrage til op bygning af rigere, mere retfærdige og 
dermed mere stabile samfund i de pågældende lande, som hovedsagelig er udviklingslande. Instrumenterne, som kan omfatte  teknisk og finansiel bistand til støtte 
for denne politik, vil eventuelt omfatte bedste  praksis på udviklingsområdet til fremme af 
effektiv forvaltning og gennemførelse af fora nstaltninger. Der er ikke tvivl om, at de 
støttemodtagende landes deltagelse udgør et vigtigt element i denne ”bedste udviklingspraksis”. 
2.3. Indhøstede erfaringer 
Medfinansiering af ngo'er fra EU og d ecentraliserede samarbejdsprogrammer har 
medvirket til gradvist at konsolidere udvik lingsfremmende politikinstrumenter, som er 
aktørorienterede og støtter aktørernes ret til at  tage initiativer. Tidligere erfaringer (jf. 
bilag) og evalueringer og diskussioner med de  forskellige berørte parter har vist, at 
potentialet i det strategiske partnerskab melle m EU og aktørerne, bortset fra de centrale 
regeringer, tilsyneladende ikke er udnyttet fuldt ud. Det lader i kke til, at dette skyldes den 
førte politik, men snarere kravene i fina nsforordningerne og hyppige ændringer af 
gennemførelsesbestemmelser og vilkår. Samtidigt er  antallet af forslag, der er fremlagt til 
                                                
 
4 Den reviderede Cotonou-aftale, artikel 4, 6 og 58 og bilag IV, artikel 4 og 15.  
5 Jf. navnlig artikel 43 i aftalerne om politisk dialog og samarbejde med Mellemamerika og 
Andesfællesskabet. 
 
DA 7   DA finansiering, steget mærkbart , uden at Kommissionens menn eskelige ressourcer er øget 
tilsvarende med henblik på at tage hånd om  disse spørgsmål. Ko mmissionen er i gang 
med at overveje nye udvælgelsesprocedurer for at reducere den administrative byrde, 
målrette indkaldelsen af forslag bedre og le tte de små ngo’ers adga ng til finansiering. 
Etableringen af en differentieret og aktørorien teret tilgang skal bidrage til en nyskabende 
og enklere medfinansieri ng af disse aktører.  
2.4. Begrundelse for tematisk tilgang 
Ud over støtten til ikke-statslige aktører i forbindelse med hu manitær bistand og 
udviklingsfremmende samarbejdsprogrammer (både geografiske og tematiske) er der behov for et aktørorienteret tematisk program med tilstrækkelige finansielle ressourcer: 
– Hvor samarbejde gennem geografiske pr ogrammer er begrænset, som f.eks. i 
forbindelse med vanskelige partnerskaber
6, vil programmet gøre det muligt for EU at 
opretholde sit engagement, at yde direkte støt te til befolkninger, at  lette bistandsydelse 
og adgang til grundlæggende tjene steydelser, at fremhjælpe 
demokratiseringsprocesser og lette freds opbygning i sådanne situationer. Dette burde 
udgøre et supplement til de fremskridt, der gø res af offentlige in stitutioner på disse 
områder.  
– Hvor der er et fungerende samarbejde og et effektivt partners kab, vil operationer 
finansieret under programmet supplere og fo rbedre landebasered e eller regionalt 
baserede samarbejdsprogrammer ved at støtte  aktører, som indfører nye ordninger og 
fremgangsmåder, med henblik på at opnå  en bedre integrering af horisontale 
prioriteter over en bred kam, lette græs rødders eller bestemte gruppers deltagelse, 
fremme kønsligestilling og opbygge kapacitet på nye områder som f.eks. fair trade , 
miljøbeskyttelse osv. 
– Programmet vil bidrage til at opbygge tillid mellem statslige og ikke-statslige aktører, 
f.eks. med hensyn til diskussionen om politik, levering af grundlæggende 
tjenesteydelser m.m. for at lette deres gradvise integration under de geografiske 
programmer, hvor dette endnu ikke er tilfældet.  
– Programmet vil bidrage til at øge borgerne s viden om udviklingsspørgsmål og fremme 
udviklingsorienteret uddannelse i EU med det formål at etablere udviklingspolitikken i 
de europæiske samfund, mobilisere mere stø tte i offentligheden i EU til en indsats 
mod fattigdom, skabe mere fair fo rbindelser mellem udviklede lande og 
udviklingslande, ændre holdningerne i EU til de spørgsmål og problemer, udviklingslandene og deres befolkninger står ansigt til ansigt med, og endelig for at 
give globaliseringen en st ørre social dimension. 
                                                
 
6 Situationer med vanskelige partnerskaber de fineres som partnerskaber, hvor de normale 
samarbejdsinstrumenter af en af følgende grunde ikke kan anvendes fuldt ud til at støtte initiativer, 
der er iværksat af andre aktører end centrale regeringer, og de vedrører: 1) lande, hvor samarbejdet er indstillet, 2) lande, hvor myndighederne ikke har forpligtet sig til at bekæmpe 
fattigdom og til at efterleve andr e grundlæggende principper i udvi klingspolitikken, herunder god 
regeringsførelse, deltagelse fra civilsamfundet og decentrale myndigheder og 3) lande, hvor dialog og deltagelse i forbindelse med udvikling er meget begrænset.  
 
DA 8   DA – Programmet vil støtte foranstaltninger t il fremme af koordinering og samspil mellem 
aktørerne og EU-institutionerne for at st yrke netværkene og samarbejdet generelt. 
– Det bliver med programmet muligt at støtte aktørernes initiativer til etablering af 
landenes opbygning af egen kapacitet med henb lik på deltagelse i politikdebatter og 
levering af grundlæggende tjen esteydelser (sundhed, uddannel se, arbejde, sikkerhed, 
herunder forebyggelse af konflikter, katastrofe beredskab m.m.) på lokalt niveau, hvor 
geografiske programmer ikke kan anvendes,  eller når der er behov for nyskabende 
fremgangsmåder. Programmets evne til at inddrage et bredt udsnit af offentlige og ikke-offentlige aktører fra både EU og partnerlandene er et af de positive aspekter ved det. 
– Programmet vil generelt støtte de berørte part ers ret til selv at tage initiativer som 
supplement til de geografiske programme r gennem finansiering af deres "egne 
initiativer" og omfatter ikke de taljerede beskrivelser af aktiviteter, i forbindelse med 
hvilke der kan ydes støtte til ”partnere, som medvirker til genne mførelsen". Det er 
imidlertid vigtigt, at programmet bidrager  til at opretholde til strækkelig kohærens i 
forhold til andre udviklingstiltag, der tage r udgangspunkt i EU’s og partnerlandenes 
udviklingsstrategier med støtte fra de ge ografiske programmer. Komplementariteten 
mellem dette tematiske program og andre EU-finansierede programmer bør øges mest 
muligt
7.  
3. D ET TEMATISKE PROGRAM  
3.1. Anvendelsesområde 
Denne meddelelse omhandler de generelle politiske retningslinjer for programmets 
anvendelsesområde. Det flerårige tematiske strategidokument8 kommer til at indeholde 
en mere præcis redegørelse for disse retningslinjer og afgrænser prioriteter på forskellige niveauer (lande, foranstaltningstype og aktørrelaterede spørgsmål som f.eks. 
medfinansieringssats og betingelser for offen tlige aktørers støtteberettigelse) med henblik 
på målretning af programmet. 
Dette program tager i første række sigte på foranstaltninger i mark en og vil hovedsagelig 
blive gennemført i udviklingslande og regione r, hvor der under geografiske programmer 
ikke ydes nogen form for støtte, heller ikke finansiel støtte, til ikke-statslige aktører og lokale myndigheder på grund af et ringe politis k engagement, eller i subregioner, der ikke 
er omfattet af landeprogrammet, eller i situ ationer med vanskelige partnerskaber, svage 
stater, situationer efter konflikter,  manglende politisk stabilitet osv. 
                                                
 
7 Ved kohærens forstås i dette dokument, at en foranstaltning ikke begrænser effektiviteten eller 
indvirkningen af en anden foranstaltning (på det samme eller et andet område); komplementaritet 
henviser til en arbejdsdeling, der er baseret på  den værditilvækst, der hidrører fra hver enkelt 
aktør. 
8 Relevante DCECI- og ENPI-artikler. 
 
DA 9   DA 3.1.1. Støtteberettigede aktører 
En lang række non profit-aktører  fra EU og fra partnerlandene  vil være støtteberettigede 
under programmet.  De forventes at være i stand til at mobilisere borgerne bag 
udviklingsinitiativer, at kunne dække behov hos borgerne, at operere på en gennemsigtig 
og ansvarlig måde og dokumentere deres særlige kompetence.  
Alle former for ikke-statslige aktører, herunder ngo’er, fagforeninger, miljøgrupper, 
universiteter og politiske institutter kan modt age finansiel støtte under programmet. 
Hertil kommer, at lokale myndigheder kan modt age finansiel støtte til aktiviteter i særlige 
kontekster, hvis det kan dokumenteres, at det skaber merværdi, og hvi s disse aktiviteter 
ikke kan gennemføres under de geografiske programmer.  
Denne meget brede aktørorienterede tilgang vil blive præciseret yderligere i det flerårige 
tematiske strategidokument. Der kan fa stlægges mere præcise kriterier for 
støtteberettigelse for de forskellige aktører på baggrund af deres respektive værditilvækst, 
kapacitet og særlige behov og begrænsninge r (herunder også på finansielt plan) med 
henblik på at gennemføre prioriteterne i de t tematiske strategidokument. Alt efter de 
prioriteter, der er opstillet for foranstaltn ingen, kan enten det tematiske strategidokument 
eller gennemførelsesdokumenterne  hertil specificere, hvordan der kan ydes støtte til de 
forskellige aktører (medfinansieringssatser, foranstaltningstyper m.m.). Der vil blive 
taget højde for, at aktørerne også kan være støtteberettigede under andre EU-finansierede 
programmer.  
3.1.2. Støtteberettigede foranstaltninger 
Der vil under det tematiske program blive tage t hensyn til de støtte berettigede aktørers 
initiativret ved at give dem fi nansiel støtte til gennemførelse af tre typer foranstaltninger: 
– Størstedelen af de finansielle bevillinger vil blive anvendt til at støtte foranstaltninger i 
udviklingslande og regioner, der 1) styrker udvikling med lokal deltagelse, 2) udvikler 
kapaciteten for de berørte aktører på lande niveau eller re gionalt niveau og 3) fremmer 
gensidig forståelse. Denne form for forans taltning kan eventuelt tage sigte på at 
fremme borgernes aktive engagement i udvik lingsprocesser og på at forbedre deres 
muligheder for at tage initiativer. 
– Udviklingsorienteret oplysning og uddanne lse i EU og de tiltrædende lande.  
– Koordinering og kommunikation melle m civilsamfundet og netværk for 
lokalmyndigheder, inden for deres organisati oner og mellem forskell ige typer aktører, 
der er aktive i den offentlige europæiske debat om udvikling.   
Der vil i det flerårige tematiske strategidokumen t blive opstillet mere præcise prioriteter 
for en indsats på disse forskellige område r under hensyn til de geografiske programmer, 
men uden at der fastlægges meget stive ramme r, således at aktørernes initiativret 
respekteres gennem støtte t il deres egne initiativer.  
Alle disse typer foranstaltninge r kan gennemføres i et eller fl ere lande, på regionalt plan 
eller tværregionalt. De kan alle finansiere s gennem støtte til individuelle projekter.  
 
DA 10   DA 3.1.3. Geografisk dækning 
I tråd med "Den europæiske konsensus om  udvikling" vil fora nstaltninger i alle 
udviklingslande, som defineret i listen over lande, der modtager officiel 
udviklingsbistand, være støtteberettigede under dette tematiske program9. Disse lande er 
dækket af DCECI og ENPI.  
De generelle kriterier for landenes støtteberet tigelse vil blive præciseret yderligere i det 
flerårige tematiske strategidokument. Dette kan omfatte kriterier til afgrænsning af 
prioriterede lande og regioner.  
EU’s medlemsstater og de tiltrædende la nde vil kun blive dække t geografisk under det 
tematiske program med henblik på udviklingsfremmende  oplysnings- og 
uddannelsesforanstaltninger og koordineringsaktiviteter.  
3.2. Programmeringsprincipper 
Kommissionen vil efter komitologiprocedurerne  i første omgang træffe afgørelse om et 
fireårigt (2007-2010) og senere et treår igt (2011-2013) tematisk strategidokument 
(programmeringsdokument). Disse vil mere deta ljeret beskrive kriterier til udvælgelse af 
prioriterede lande og regioner og prioriterede foranstaltninger. De mest relevante aktører 
vil blive inddraget på den mest hens igtsmæssige måde i de forskellige 
programmeringsfaser.  
Kommissionen vil på grundlag  af denne flerårige progr ammering fremlægge årlige 
handlingsprogrammer for prioriterede foransta ltninger, som skal støttes, særlige mål, 
forventede resultater og skønnede udgifter.  
Hvad angår midtvejsevalueringen, vil der blive lavet en ekstern evaluering af 
aktiviteterne i løbet af den første treårsperiode (2007-2009) med henblik på at få input til 
forberedelsen af det andet tematiske stra tegidokument (2011-2013). Ra pporterne vil blive 
forelagt for og diskuteret med medl emsstaterne og Europa-Parlamentet. 
Programmet gennemføres i overensstemmelse me d reformen fra 2000 af forvaltningen af 
den eksterne bistand, i henhold til hvilken der bl.a. skal gennemføres en overdragelse af 
forvaltningsansvaret til dele gationerne, hvor det er hensig tsmæssigt. Hvad angår ngo’er, 
vil Kommissionen endvidere fastlægge én kommissionsdefinition for ngo’er og oprette en database med oplysninger om ngo'er, der giver Kommissionens tjenestegrene i 
hovedkvarterer og delegationer nem adgang til kvantitativ og kvalitativ information om 
alle EU's ngo-partnere. 
For at sikre geografisk kohærens mellem de forskellige programmeringer vil der i det 
tematiske strategidokument blive foretaget en analyse af den støtte, der ydes til 
foranstaltninger af samme rækkevidde under geografiske og tematiske programmer samt 
under andre relevante EU-budgetposter. Den samme analyse bør i videst muligt omfang 
foretages for foranstaltninger, der støttes af medlemsstater og andre donorer. Lande- og 
                                                
 
9 OECD/DAC træffer afgørelse om listen over modtagere af officiel udviklingsbistand i april 2006. 
Rådet for Den Europæiske Union, dok. nr. 14820/05 af 22.11.2005. 
 
DA 11   DA regionsstrategidokumenter for de berørte lande  og regioner bør tage hensyn til dette og 
give en samlet beskrivelse af alle finansielle instrume nter og programmer. 
3.3. Mål 
Programmet er i første række et udviklingspolitisk instrume nt. Både dets generelle mål 
og målene med de enkelte typer af st øtteberettigede fora nstaltninger er i 
overensstemmelse med den nye erklæring om EU's udviklingspolitik, "Den europæiske 
konsensus om udvikling”10. Det primære og overordnede mål er bekæmpelse af 
fattigdom inden for rammerne af bæredygtig udvikling, herunder en fortsættelse af 
indsatsen for at nå millennium-udviklingsmålene. Andre vigtige mål (som defineret i ”Den europæiske konsensus”) omfatter god regeringsførelse og menneskerettigheder, 
som er horisontale spørgsmål, der generelt skal  indgå i foranstaltninge r i partnerlande. De 
forskellige typer foranstaltni nger bør bidrage til, at diss e mål nås på følgende måde: 
– Foranstaltninger i partnerlande og –regioner vil medvirke til at fremme et rummeligt 
og et styrket samfund. Målene vil være 1) at begunstige befolkni nger, der ikke har 
adgang til almindelige tjenesteydelser og ressourcer, og som er udelukket fra 
deltagelse i fastlæggelse af politikke r, 2) at styrke kapaciteten hos 
civilsamfundsorganisationer i partnerlande me d henblik på at lett e deres deltagelse i 
fastlæggelse og gennemførelse af strategier  for bæredygtig udvikling og 3) at lette 
samspillet mellem statslige og ikke-statslige aktører i forskellige kontekster. Der vil 
blive gjort en indsats for at identific ere og fokusere på aktører fra særligt 
marginaliserede og sårbare grupper. Indsatse n kan også omfatte aktiviteter, der tager 
sigte på at styrke borgernes evne til at iværksætte fora nstaltninger, forsvare deres 
rettigheder og tage del i de n politiske debat på lokalt , nationalt og internationalt 
niveau.  
– Udviklingsfremmende oplysnings- og uddannels esaktiviteter i EU og de tiltrædende 
lande tager sigte på at øge EU-borgern es viden om udviklingsspørgsmål. De 
mobiliserer aktiv offentlig støtte i Europa  til fattigdomsbekæmpelse og strategier for 
bæredygtig udvikling i partnerlande og frem me af mere fair forbindelser mellem 
udviklede lande og udviklingslande , og de styrker civilsamfundets indsats for at skabe 
fremskridt og forandring. 
– Koordineringsaktiviteterne mellem civ ilsamfundsnetværkene, inden for deres 
organisationer og i forhold til EU-institutio nerne tager sigte på, at der opnås mere 
effektivt samarbejde gennem fremme af s ynergi og struktureret dialog. Koordinering 
vil bidrage til at øge aktørernes tr oværdighed, synlighed og indflydelse.  
3.4. Prioriteter 
Der kan opstilles følgende generelle priori teter med henblik på at nå målene i det 
tematiske program: 
– Aktørernes deltagelse skal lettes i ugunstig e situationer f.eks.  i forbindelse med 
vanskelige partnerskaber, ustabile situa tioner, konflikt, hvis civilsamfundsaktørerne 
ikke har nogen status, hvor der er tale om dårlig regeringsførelse osv. 
                                                
 
10 Rådet for Den Europæiske Union, dok. nr. 14820/05 af 22.11.2005. 
 
DA 12   DA – Styrkelse af kapacitetsudvik ling og fremme af udvikling me d mere lokal deltagelse i 
partnerlande og -regioner. 
– Fremme af grænseoverskridende og regionale initiativer som supplement til 
geografiske programmer og fremme af fo rbindelser mellem de berørte parter. 
– Fremme af velfungerende partnerskaber mellem forskellige aktører fra EU og 
partnerlandene. 
– Støtte til initiativer, der styrker kapacitetsopbygning i ar bejdsgiverorganisationer og 
arbejdstagerorganisationer, fremme af fas tlæggelsen af mekanismer og strukturer til 
brug for en arbejdsmarkedsdialog og  fremme af større frihed for 
arbejdsmarkedsparterne i situat ioner, som ikke er gunstige. 
– Borgernes aktive deltagelse skal fr emhjælpes gennem udviklingsfremmende 
oplysning og uddannelse, forsvar for rettigheder og kampagner. 
– Kohærensen skal øges med hensyn til udv ikling inden for uddannelse, og børn og 
unge skal have adgang til udvikl ingsfremmende uddannelse.  
– Styrkelse af strukturer til  dialog og informationsdeling mellem berørte organisationer 
gennem fremme af netværkssamarbejde og udv eksling af bedste praksis og fremme af 
nord-syd-forbindelser og  syd-syd-forbindelser. 
 
DA 13   DA BILAG  
ANNEX  - SUMMARY OF PAST EXPERIENCE  
Different types of stakeholders (non-state acto rs and local authoritie s) other than central 
governments both from the EU and partner countries are eligib le for funding under 
thematic and geographic programmes. They are expected to be able to mobilize citizens 
for development, to address the needs of th e population, to operate in a transparent and 
accountable manner and to prove  their specific competencies. These actors implement 
their own initiatives, but also act as “imple menting partners” for pre-defined thematic 
and geographic priorities . Eligibility in this context has been limited to non-profit making 
activities and this criterion should be uphe ld. Profit making activities should not be 
eligible for funding under the programme since other specific instruments are available 
for them. 
Civil society organisations and networks fr om the EU, particularly development NGOs, 
have been involved for years in regular pol icy dialogue and consu ltation within the EU. 
Their initiatives and interventions, funded by the EC, have shown NGOs’ added value 
both in the EU and in partne r countries, by contributing to development policy objectives 
and supporting capacity development processes. Supporting NGOs has brought 
innovative approaches and partnerships in civil society to the development process. 
Compared to public institutions, NGOs are in a better position to reach and give voice to 
the grassroots. Their capacity to work and e ffectively deliver even in the most difficult 
environments, as well as their ability to  mobilise EU constituencies in support of 
development policy issues, are also part of th eir contribution to the development process. 
The European Parliament has underscored th e specific and irreplaceable role and the 
utility and effectiveness of NGOs ’ development activities, stre ssing their crucial work in 
favour of disadvantaged groups in the devel oping countries, the need to maintain their 
freedom of action, and the essential role they play in promoting human rights and 
grassroots democratisation11.  
More recently, economic and social partners and interest groups have emerged in the 
process, very actively and constructivel y supported by the European Economic and 
Social Committee and by local and regional auth orities from the EU, with the progressive 
involvement of the Committee of the Regions,  plus other actors, such as political 
foundations and universities, and their respective networks . Although their access to EC 
funding and involvement in programme implemen tation have been limited so far, they 
advocate specific and differentiated issues that  are relevant to the development agenda 
and participate in development policy dial ogues and consultations both in the EU and 
partner countries.  
In addition to geographical programmes and humanitarian assistance, different actors 
have access to a number of thematic budget lines (EIDHR, food security, environment 
and tropical forests, anti-personnel mines, ge nder, and health) and to the Rapid Reaction 
Mechanism. Among these various instruments, the NGO co-financing budget line, 
                                                 
11 Resolution of 14 May 1992 on the role of NGOs in development cooperation (OJ C 150, 
15.6.1992). 
 
DA 14   DA created in 1976, best symbolises the pa rtnership between the EU and NGOs on 
development cooperation. Its size has gradually increased, from EUR 2.5 million to EUR 200 million a year. Since 1979, 10% of the total allocation has supported awareness 
raising and development e ducation interventions.  
Since 1998, the legal basis for the NGO co financing budget line is Council Regulation 
(EC) 1658/98. It fosters quality partnerships  for development objectives between NGOs 
from the EU and civil society organizations in developing countries, so that the budget 
line preserves the right of initiative in developing c ountries and allows active 
participation by European citizens in the deve lopment process. Under the Regulation, the 
budget line cofinances with European NGOs: (i) operations aimed at  meeting the basic 
needs of the poorest sections of the population in developing countri es, (ii) schemes to 
raise European public awareness of developm ent issues in developing countries, in 
particular relations between developing a nd developed countries, (iii) measures to 
strengthen cooperation and coordination be tween NGOs in the Member States and 
between such NGOs and Community instit utions. The Commission evaluated the 
instrument after three years, i.e., in mid-2001.
12 
Since the EU’s enlargement to ten new member states on 1 May 2004, NGOs from new 
Member States have had access to funding under the budget line. In addition, awareness 
raising and development education interven tions in and involving NGOs from the new 
Member States have become a strategic prior ity in this field. NGOs from new Member 
States have encountered certain difficultie s in obtaining financial support for their 
initiatives, mainly for reasons linked to their sometimes limited management capacity 
and knowledge of procedures. With a view to strengthening coope ration and supporting 
information-sharing among EU NGOs, proj ects such as TRIA LOG and DEEEP have 
been set up.  
The Decentralised Cooperation budget line aims  at similar objectives. Following the 
conclusions of 2003 external evaluation13, carried out before the relevant legal basis was 
extended14, it was decided that operations and in itiatives supported under this heading 
would be targeted on situations of difficu lt partnerships and that Delegations would 
manage these activities, through calls for pr oposals adjusted to the situation of the 
country concerned. In order to ensure flex ibility, priority was given to supporting 
decentralised cooperation actors’ own initiatives. Compared to NGO cofinancing, the decentralised cooperation budget line involve s much less financial resources (around 
EUR 6 million a year), is not limited to NGOs from the EU, but open to all types of civil 
society organisations and local authorities from both partner countries and the EU, and 
provides financial support to interventions in the field. Finally, its focus is on situations 
involving difficult partnership, when othe r instruments cannot be used, and the 
management is the responsibility of EC  Delegations in selected countries.  
                                                
 
12 Report 12/2000 – ref. 951568. 
 
13 Communication from the Commission to the Council and the European Parliament: Overall 
assessment of the operations financed by the Community under the Regulation on decentralized 
cooperation, COM (2003) 412 final, 11.07.2003. 
14 Regulation (EC) No 1659/98 on decentralised cooperation, amended and extended by Regulations 
(EC) No 955/2002 and (EC) No 625/2004 of the European Parliament and of the Council.  
 
DA 15   DA In the light of past experience, the different evaluations and discussions with the different 
parties involved, the potential of the st rategic partnership between the EC and 
stakeholders other than centra l governments appears to be unde r-utilised. In this context:  
– Project cycle management is considered to be heavily dominated by the selection 
process (which has become in creasingly complex, particular ly with the introduction of 
calls for proposals) and has neglected proj ect monitoring, which has been reduced to 
monitoring contract and budget issues.  
– The selection process has been primarily conceived to rationalise the workload created 
by the huge amount of proposals received ever y year as well as to ensure equal 
treatment and transparency. Strategic policy considerations have not completely been integrated in this process. The process is mainly based on the analysis made of the proposals by independent e xperts, without giving enough importance to the overall 
policy priorities decided by the Commission. 
– Timeframes in the decision-making process, from the call for proposals to the 
financial decision, are consid ered to be too long, which jeopardizes the relevance of 
the initiative and generates frustration amongs t applicants. More generally, the timing, 
stability and predictability of the calls for proposals should be improved. 
– The formal requirements currently app lied in calls for proposals represent a 
substantial administrative burden for the applicants and for Commission staff. 
– The different abilities, needs, constraints and sizes of various t ypes of actor should 
ideally be reflected in the conception of st rategies and the selection process (e.g. by 
using local languages for calls for proposals or for information, and putting in place 
different kinds and sizes of funding mechan isms according to the capacity and needs 
of each type of stakeholder). 
– Evaluation reports presented by grant bene ficiaries should not only describe the 
activities carried out but also show clearly  what effects the intervention has had on 
targeted populations and beneficiaries. 
– The role of the Delegations is considered  to be too low-key. They should play the 
most important part in the selection proces s and be in charge not just of project 
monitoring but of raising th e awareness of the local population and providing it with 
information.  
– Some modifications of existin g rules may be necessary to ensure better involvement 
of actors from new Member States. They may encounter certain difficulties in 
obtaining financial support for their initia tives, mainly for reasons linked to their 
sometimes limited management capacity and knowledge of procedures.  
The Commission is currently engaged in exploring new approaches to selection 
procedures, with a view to both reducing the administrative burden and facilitating access 
to funding for small NGOs.