BILAG TIL BESLUTNINGEN:

HENSTILLINGER VEDRØRENDE INDHOLDET AF DET FORSLAG, DER ANMODES OM

I. GENERELLE PRINCIPPER

Lovpakken om digitale tjenester (»lovpakken«/»pakken«) bør bidrage til en styrkelse af det indre marked ved at sikre fri bevægelighed for digitale tjenester og frihed til at drive virksomhed og samtidig garantere et højt forbrugerbeskyttelsesniveau og forbedring af brugernes sikkerhed på internettet.

Denne lovpakke bør sikre, at økonomiske aktiviteter online og offline behandles ens og på lige vilkår, der fuldt ud afspejler princippet om, at »hvad der er ulovligt offline, er også ulovligt online«, idet der samtidig tages hensyn til onlinemiljøets særlige karakteristika.

Lovpakken bør give forbrugerne og de økonomiske aktører, navnlig mikrovirksomheder og små og mellemstore virksomheder, retssikkerhed og gennemsigtighed. Den bør bidrage til at støtte innovation og fjerne uberettigede og uforholdsmæssige hindringer og begrænsninger for levering af digitale tjenester.

Pakken bør ikke gribe ind i den brede ramme med brugeres og forbrugeres grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder, f.eks. beskyttelse af privatlivets fred og persondatabeskyttelse, ikke-forskelsbehandling, værdighed, ytringsfrihed og retten til effektive retsmidler;

Pakken bør bygge på de regler, der i øjeblikket gælder for onlineplatforme, nemlig direktivet om e-handel og forordningen om forholdet mellem platforme og virksomheder (P2B-forordningen).

Pakken bør omfatte følgende:

— en omfattende revision af direktivet om e-handel i form af et direktiv baseret på artikel 53, stk. 1, artikel 62 og artikel 114 i TEUF og bestående af: — en revideret ramme med klare forpligtelser med hensyn til gennemsigtighed og oplysninger — klare og detaljerede procedurer og foranstaltninger vedrørende effektiv håndtering og fjernelse af ulovligt onlineindhold, herunder en harmoniseret juridisk bindende europæisk anmeldelses- og fjernelsesmekanisme — effektivt tilsyn og samarbejde og forholdsmæssige, effektive og afskrækkende sanktioner

— et retligt instrument for det indre marked baseret på artikel 114 i TEUF, der indfører forhåndsforpligtelser for store platforme med en rolle som gatekeeper i det digitale økosystem (»systemiske operatører«), suppleret af en effektiv institutionel håndhævelsesmekanisme.

II. ANVENDELSESOMRÅDE

Pakken bør af hensyn til retssikkerheden præcisere, hvilke digitale tjenester der falder ind under dens anvendelsesområde. Pakken bør følge den horisontale karakter af direktivet om e-handel og ikke kun gælde for onlineplatforme, men for alle udbydere af informationssamfundstjenester som defineret i EU-retten.

Man bør undgå en universalløsning, som alt skal passes ind i. Det kan være nødvendigt med forskellige foranstaltninger for digitale tjenester, der tilbydes i et rent erhvervsmæssigt forhold, tjenester, som kun har begrænset eller ingen adgang til tredjeparter eller offentligheden, og tjenester, der er rettet direkte til forbrugere og den brede offentlighed.

Pakkens territoriale anvendelsesområde bør udvides til også at omfatte aktiviteter, der udøves af virksomheder, tjenesteudbydere og informationssamfundstjenester med hjemsted i tredjelande, når deres aktiviteter vedrører udbud af tjenesteydelser eller varer til forbrugere eller brugere i Unionen og er rettet til dem.

Hvis Kommissionen efter sin gennemgang mener, at pakken bør ændre bilaget til direktivet om elektronisk handel for så vidt angår undtagelserne deri, bør den navnlig ikke ændre undtagelsen for kontraktforpligtelser i forbindelse med forbrugerkontrakter.

Med pakken bør det sikres, at Unionen og medlemsstaterne opretholder et højt forbrugerbeskyttelsesniveau, og at medlemsstaterne kan forfølge legitime mål af almen interesse, hvor det er nødvendigt, forholdsmæssigt og i overensstemmelse med EU-retten.

Pakken bør på en sammenhængende måde definere, hvordan bestemmelserne heri fungerer sammen med andre retlige instrumenter, med det formål at lette den frie bevægelighed for tjenesteydelser, med henblik på at præcisere de regler, der gælder for professionelle og ikkeprofessionelle tjenesteydelser i alle sektorer, herunder aktiviteter i forbindelse med transporttjenester og kortidslejemål, hvor der er behov for en præcisering.

Pakken bør også på en sammenhængende måde præcisere, hvordan bestemmelserne heri fungerer sammen med bl.a. de nyligt vedtagne regler om geoblokering, produktsikkerhed, markedstilsyn, platforme til forretningsforbindelser, forbrugerbeskyttelse, salg af varer og levering af digitalt indhold og digitale tjenester (1) og andre bebudede initiativer såsom AI-regulering.

Pakken bør finde anvendelse, uden at det berører regler, der er fastsat i andre instrumenter såsom den generelle forordning om databeskyttelse (GDPR), direktiv (EU) 2019/790 (direktivet om ophavsret) og direktiv 2010/13/EU (direktivet om audiovisuelle medietjenester).

III. DEFINITIONER

I de definitioner, der skal indarbejdes heri, bør man i lovpakken:

— præcisere, i hvilket omfang nye digitale tjenester, f.eks. sociale medier, kollaborative økonomiske tjenester, søgemaskiner, WiFi-hotspots, onlinereklamer, cloudtjenester, webhosting, meddelelsestjenester, app stores, sammenligningsredskaber, AI-drevne tjenester, netværk til levering af indhold samt tjenester for domænenavne, hører under dens anvendelsesområde

— præcisere karakteren af indholdshostingformidlere (tekst-, billed-, video- eller lydindhold) på den ene side og kommercielle onlinemarkedspladser (salg af varer, herunder af varer med digitale elementer, eller tjenesteydelser) på den anden side

— bringe klarhed over forskellen mellem økonomiske aktiviteter og indhold eller transaktioner, der leveres mod betaling, som defineret af Domstolen, hvilket også omfatter reklame- og markedsføringspraksisser på den ene side og ikkeøkonomiske aktiviteter og indhold på den anden side

— præcisere, hvad der falder ind under definitionen af »ulovligt indhold«, ved at gøre det klart, at en overtrædelse af EU-reglerne om forbrugerbeskyttelse, produktsikkerhed eller udbud eller salg af fødevarer eller tobaksvarer, kosmetik og forfalskede lægemidler eller produkter, der stammer fra vilde dyr og planter, også falder ind under definitionen af ulovligt indhold

— definere termen »systemisk operatør« ved at fastlægge et sæt klare indikatorer, der gør det muligt for tilsynsmyndighederne at udpege platforme, som har en betydelig markedsposition med en »gatekeeper«-rolle og dermed spiller en systemisk rolle i onlineøkonomien; sådanne indikatorer kan f.eks. omfatte overvejelser om, hvorvidt virksomheden i betydelig grad er aktiv på mangesidede markeder eller er i stand til at binde brugere og forbrugere til sig, størrelsen af dens netværk (antal brugere) og tilstedeværelsen af netværkseffekter, hindringer for markedsadgang, virksomhedens finansielle styrke, muligheden for at få adgang til data, akkumulering og kombination af data fra forskellige kilder, vertikal integration og dens rolle som uundgåelig partner og betydningen af dens aktiviteter for tredjeparters adgang til forsyninger og markeder osv.

— søge at kodificere EU-Domstolens afgørelser, hvor det er nødvendigt, og tage behørigt hensyn til de mange forskellige lovtekster, som benytter disse definitioner.

IV. GENNEMSIGTIGHEDS- OG OPLYSNINGSFORPLIGTELSER

Med pakken bør der indføres klare og forholdsmæssige gennemsigtigheds- og oplysningsforpligtelser. Disse forpligtelser bør ikke skabe undtagelser eller nye fritagelser fra den nuværende ansvarsordning, der er fastsat i artikel 12, 13 og 14 i direktivet om e-handel, og bør omfatte de nedenfor beskrevne aspekter:

1. Generelle oplysningskrav

De reviderede bestemmelser i direktivet om e-handel bør styrke de generelle oplysningskrav med følgende forpligtelser:

— oplysningskravene i artikel 5, 6 og 10 i direktivet om e-handel bør styrkes

— »Kend din erhvervskunde«-princippet, som er begrænset til hostingudbyderens direkte kommercielle relationer, bør indføres for erhvervsbrugere; hostingtudbyderne bør sammenholde de identifikationsdata, der leveres af deres erhvervsbrugere, med Unionens momsdatabaser og databaser over økonomiske aktørers registrerings- og identificeringsnummer (EORI), hvori momsregistreringsnumrene og EORI-numrene findes; hvis en virksomhed er fritaget for moms- eller EORI-registrering, skal der fremlægges bevis for identifikationen; hvis en erhvervsbruger fungerer som agent for andre virksomheder, bør vedkommende oplyse om sig selv, at der er tale om en agent; hostingudbydere bør anmode deres erhvervsbrugere om at sikre, at alle indgivne oplysninger er præcise og ajour, med forbehold af eventuelle ændringer, og en hostingudbyder bør ikke have lov til at levere sine tjenester til erhvervsbrugere, når disse oplysninger er ufuldstændige, eller når hostingudbyderen er blevet underrettet af de kompetente myndigheder om, at vedkommendes erhvervsbrugers identitet er falsk, vildledende eller på anden måde ugyldig

— foranstaltningen bestående i udelukkelse fra ovennævnte tjenesteydelser bør kun finde anvendelse på kontraktmæssige relationer mellem virksomheder, og den bør ikke berøre de registreredes rettigheder i henhold til den generelle forordning om databeskyttelse; denne foranstaltning bør ikke berøre beskyttelsen af onlineanonymiteten for brugere, der ikke er erhvervsbrugere; de nye generelle oplysningskrav bør yderligere styrke artikel 5, 6 og 10 i direktivet om e-handel for at bringe de pågældende foranstaltninger i tråd med de oplysningskrav, der er fastsat i nyligt vedtagen lovgivning, navnlig direktiv 93/13/EØF (2) (direktivet om urimelige kontraktvilkår), direktiv 2011/83/EU (3) (direktiv om forbrugerrettigheder) og forordningen om forholdet mellem platforme og virksomheder (P2B-forordningen)

— Artikel 5 i direktivet om e-handel bør moderniseres yderligere ved at kræve, at udbydere af digitale tjenester skal give forbrugerne direkte og effektive kommunikationsmidler såsom elektroniske kontaktformularer, chatbots, instant messaging eller callback, forudsat at oplysninger om disse kommunikationsmidler er tilgængelige for forbrugerne på en klar og forståelig måde.

2. Rimelige kontraktvilkår og generelle betingelser

Lovpakkens retsakter bør fastsætte minimumstandarder for tjenesteudbyderne, ifølge hvilke de skal indføre rimelige og gennemsigtige kontraktvilkår og generelle betingelser, der som minimum opfylder følgende krav:

— de skal fastlægge klare og utvetydige kontraktvilkår og generelle betingelser på et almindeligt og forståeligt sprog

— de skal udtrykkeligt angive i kontraktvilkårene og de generelle betingelser, hvad der forstås ved ulovligt indhold eller ulovlig adfærd i henhold til EU-retten eller national ret, og de skal forklare de retlige konsekvenser for brugere, der bevidst opbevarer eller uploader ulovligt indhold

— de skal underrette brugerne, når der foretages en væsentlig ændring, der kan påvirke brugernes rettigheder, af kontraktvilkårene og de generelle betingelser, og de skal give en forklaring herpå

— de skal sikre, at præformulerede standardbestemmelser i kontraktvilkårene og de generelle vilkår, som ikke er forhandlet individuelt på forhånd, herunder i slutbrugerlicensaftaler, indledes med en sammenfattende oversigt baseret på en harmoniseret skabelon, som Kommissionen skal udarbejde

— de skal sikre, at annulleringsprocessen er lige så ubesværet som tilmeldingsprocessen (uden »skjulte mønstre« eller anden indflydelse på forbrugerens beslutning);

— når der benyttes automatiserede systemer, skal de klart og utvetydigt i deres kontraktvilkår og generelle betingelser specificere input i og ønskede output fra deres systemer og de vigtige parametre, der bestemmer rangorden, samt årsagerne til disse vigtige parametres relative betydning sammenlignet med andre parametre, og samtidig skal de sikre overensstemmelse med P2B-forordningen

— de skal sikre, at kontraktvilkårene og de generelle betingelser er i overensstemmelse med og komplementerer oplysningskrav, der er fastsat i EU-lovgivningen, herunder dem i direktivet om urimelige kontraktvilkår, direktivet om urimelig handelspraksis, direktivet om forbrugerrettigheder som ændret ved direktiv (EU) 2019/2161 og den generelle forordning om databeskyttelse.

3. Krav om gennemsigtighed i forbindelse med kommerciel kommunikation

— De reviderede bestemmelser i direktivet om e-handel bør styrke de nuværende gennemsigtighedskrav angående kommerciel kommunikation ved at fastlægge principperne om gennemsigtighed gennem udformningen og gennemsigtighed som standard.

— Med udgangspunkt i artikel 6 og 7 i direktivet om e-handel bør de foranstaltninger, der foreslås, etablere en ny ramme for forbindelserne mellem platforme og forbrugere med hensyn til gennemsigtighed vedrørende onlinereklamer, digital nudging, mikromålretning og anbefalingssystemer for reklame og præferencebehandling; disse foranstaltninger bør: — medtage forpligtelsen til klart at offentliggøre foreskrevne typer oplysninger om onlinereklamer for at muliggøre en effektiv revision og kontrol, f.eks. oplysninger om annoncørens identitet og direkte og indirekte betalinger eller enhver anden form for vederlag, der modtages af tjenesteyderne; det bør også sætte forbrugerne og de offentlige myndigheder i stand til at finde frem til, hvem der bør stilles til ansvar i tilfælde af f.eks. falsk eller vildledende reklame; foranstaltningerne bør også bidrage til at sikre, at ulovlige aktiviteter ikke kan finansieres via reklamevirksomhed — skelne klart mellem kommercielle og politiske onlinereklamer og sikre gennemsigtighed i kriterierne for profilering af målgrupper og optimering af reklamekampagner; gøre det muligt for forbrugerne med en som udgangspunkt fastsat standardindstilling ikke at blive sporet eller blive mikromålrettet og give dem mulighed for at tilvælge brug af adfærdsmæssige data i reklameøjemed og tilvælge politiske reklamer og annoncer — give forbrugere adgang til deres dynamiske markedsføringsprofiler, så de underrettes om, hvorvidt og til hvilke formål de spores, og hvorvidt de oplysninger, de modtager, er i reklameøjemed, og sikre dem ret til at anfægte beslutninger, der underminerer deres rettigheder — sikre, at betalte annoncer eller en betalt placering i rangordnede søgeresultater bør identificeres på en klar, koncis og forståelig måde i overensstemmelse med direktiv 2005/29/EF som ændret ved (EU) 2019/2161 — sikre overholdelse af princippet om ikkeforskelsbehandling og af minimumskrav til diversificering og identificere praksis, der udgør aggressiv reklame, samtidig med at forbrugervenlige AI-teknologier fremmes — indføre ansvarligheds- og rimelighedskriterier for algoritmer, der anvendes til målrettede reklamer og reklameoptimering, og gøre det muligt for de kompetente myndigheder at foretage eksterne reguleringsmæssige revisioner og kontrollere algoritmiske designvalg, der involverer oplysninger om enkeltpersoner, uden risiko for at krænke privatlivets fred og forretningshemmeligheder — give adgang til data om levering af reklamer og til oplysninger om annoncørernes eksponering, når det drejer sig om, hvor og hvornår reklamer sættes ind, og om resultaterne af betalt reklame sammenlignet med ubetalt reklame.

4. Kunstig intelligens og maskinlæring

De reviderede bestemmelser bør følge nedenstående principper for levering af informationssamfundstjenester, der muliggøres af kunstig intelligens eller gør brug af redskaber til automatisk beslutningstagning eller maskinlæringsværktøjer, ved at:

— sikre, at forbrugerne har ret til at blive informeret, hvis en tjeneste benytter kunstig intelligens, gør brug af værktøjer til automatisk beslutningstagning eller maskinlæringsredskaber eller automatiserede værktøjer til genkendelse af indhold, udover, at de har ret til ikke at blive genstand for en afgørelse, der udelukkende er baseret på automatisk behandling, og har mulighed for at nægte, begrænse eller personalisere anvendelsen af eventuelle AI-baserede personaliseringsfunktioner, navnlig med henblik på rangordning af tjenester

— indføre omfattende regler om algoritmernes og datasættenes ikkeforskelsbehandling og gennemsigtighed

— sikre, at algoritmer kan forklares for de kompetente myndigheder, der kan gennemføre kontroller, når de har grund til at tro, at der er algoritmiske skævheder

— gøre det muligt for de kompetente myndigheder på enkeltsagsbasis at foretage såvel overvågning og løbende risikovurdering af algoritmer som menneskelig kontrol med beslutningstagningen for at sikre et højere forbrugerbeskyttelsesniveau; sådanne krav bør være i overensstemmelse med de menneskelige kontrolmekanismer og risikovurderingsforpligtelserne i forbindelse med automatisering af tjenester, der er fastsat i de eksisterende regler, såsom direktiv (EU) 2018/958 (4) (»direktivet om proportionalitetstest«), og de bør ikke udgøre en uberettiget eller uforholdsmæssig begrænsning af tjenesteydelsers frie bevægelighed

— indføre klare ansvars-, erstatnings- og klagemekanismer til håndtering af potentielle skader opstået som følge af anvendelse af AI-applikationer, automatiseret beslutningstagning og maskinlæringsværktøjer

— fastlægge princippet om sikkerhed gennem design og gennem standardindstillinger og indføre virkningsfulde og effektive rettigheder og procedurer for udviklere af kunstig intelligens i tilfælde, hvor algoritmerne giver følsomme beslutninger om enkeltpersoner, og ved at håndtere og udnytte virkningen af den kommende teknologiske udvikling på korrekt vis

— sikre overensstemmelse med reglerne for fortrolighed, beskyttelse af privatlivets fred og forretningshemmeligheder

— sikre, at der, når teknologier med kunstig intelligens, der indføres på arbejdspladsen, har direkte indvirkning på arbejdsvilkårene for arbejdstagere, der benytter sig af digitale tjenester, er nødt til at blive formidlet omfattende information til arbejdstagerne.

5. Sanktioner

Overholdelsen af bestemmelserne bør styrkes med sanktioner, der er effektive, står i et rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning, hvortil også hører pålæggelse af forholdsmæssige bøder.

V. FORANSTALTNINGER VEDRØRENDE HÅNDTERING AF ULOVLIGT ONLINEINDHOLD

Lovpakken om digitale tjenester bør give klarhed og vejledning om, hvordan onlineformidlere bør håndtere ulovligt onlineindhold. De reviderede bestemmelser i direktivet om e-handel bør:

— præcisere, at enhver fjernelse eller deaktivering af adgang til ulovligt indhold ikke bør berøre brugernes og forbrugernes grundlæggende rettigheder og legitime interesser, og at lovligt indhold bør forblive online

— forbedre lovrammen under hensyntagen til onlineformidleres og internettets centrale rolle med hensyn til at lette den offentlige debat og den frie udbredelse af fakta, holdninger og idéer

— opretholde det underliggende retlige princip om, at onlineformidlere ikke bør holdes direkte ansvarlige for deres brugeres handlinger, og at onlineformidlere fortsat kan moderere lovligt indhold på rimelige, tilgængelige, ikkediskriminerende og gennemsigtige vilkår og betingelser for tjenesten

— præcisere, at en beslutning truffet af onlineformidlere om, hvorvidt indhold uploadet af brugere er lovligt, bør være foreløbig, og at onlineformidlere ikke bør holdes ansvarlige for det, idet kun en domstol bør afgøre, hvad der i sidste instans er ulovligt indhold

— sikre, at medlemsstaternes mulighed for at afgøre, hvilket indhold der er ulovligt i henhold til national ret, ikke berøres heraf

— sikre, at de foranstaltninger, som onlineformidlerne pålægges at træffe, er forholdsmæssige, effektive og tilstrækkelige til effektivt at bekæmpe ulovligt indhold på nettet

— tilpasse strengheden af de foranstaltninger, der skal træffes af tjenesteudbyderne, til overtrædelsens alvor

— sikre, at blokering af adgang til og fjernelse af ulovligt indhold ikke kræver, at adgangen til en hel platform og tjenester, der i øvrigt er lovlige, blokeres

— indføre ny gennemsigtighed i og uafhængigt tilsyn med indholdsmoderationsprocedurerne og værktøjerne vedrørende fjernelse af ulovligt indhold på nettet; sådanne systemer og procedurer bør ledsages af solide garantier for gennemsigtighed og ansvarlighed og være til rådighed for de kompetente myndigheders revision og test.

1. En anmeldelses- og fjernelsesmekanisme

Lovpakken om digitale tjenester bør indføre en harmoniseret anmeldelses- og fjernelsesmekanisme, der kan håndhæves juridisk og er baseret på et sæt klare processer og præcise tidsrammer for hvert trin i anmeldelses- og fjernelsesproceduren. Denne anmeldelses- og fjernelsesmekanisme bør:

— finde anvendelse på ulovligt indhold eller ulovlig adfærd på nettet

— sondre mellem forskellige typer tjenesteudbydere, sektorer og/eller ulovligt indhold samt overtrædelsens alvor

— skabe let tilgængelige, pålidelige og brugervenlige procedurer, som er skræddersyede til typen af indhold

— give brugerne mulighed for nemt elektronisk at underrette onlineformidlere om potentielt ulovligt indhold eller ulovlig adfærd på nettet

— på en forståelig måde præcisere eksisterende begreber og processer som f.eks. »straks fjerne«, »konkret kendskab«, »målrettede foranstaltninger«, »anmeldelsesformater« og »anmeldelsers gyldighed«

— sikre, at anmeldelser ikke automatisk udløser erstatningsansvar og heller ikke pålægger krav om fjernelse hvad angår specifikke dele af indholdet eller vurderingen af lovligheden

— kræve, at anmeldelser er tilstrækkeligt præcise og begrundede til at give tjenesteudbyderen, der modtager dem, mulighed for at træffe en oplyst og fornuftig beslutning med hensyn til den effekt, en given anmeldelse skal have, og specificere de krav, der er nødvendige for at sikre, at anmeldelserne indeholder alle de oplysninger, der er nødvendige for, at ulovligt indhold kan fjernes hurtigt

— sikre, at anmeldelser indeholder placeringen (URL og tidsstempel, hvor det er hensigtsmæssigt) af det påståede ulovlige indhold, en angivelse af tidspunktet og datoen for, hvornår den påståede forseelse blev begået, den angivne begrundelse for påstanden, herunder en redegørelse for årsagerne til, at anmelderen anser indholdet for at være ulovligt, og, om nødvendigt, afhængigt af typen af indhold yderligere dokumentation for påstanden samt en tro og love-erklæring om, at oplysningerne er korrekte

— anmeldere bør have mulighed for, men ikke være forpligtede til, at anføre deres kontaktoplysninger i anmeldelsen; hvis de beslutter at gøre dette, bør deres anonymitet i forhold til indholdsleverandøren sikres; hvis der ikke er givet nogen kontaktoplysninger, kan IP-adressen eller lignende anvendes; anonyme anmeldelser bør ikke være tilladt, når de vedrører krænkelse af personlige rettigheder eller immaterielle rettigheder

— indføre sikkerhedsforanstaltninger for at forhindre misbrug begået af brugere, der systematisk, gentagne gange og i ond tro indgiver uretmæssige eller bedrageriske anmeldelser

— indføre en forpligtelse for onlineformidlerne til at kontrollere det anmeldte indhold og give anmelderen og den, der har uploadet indholdet, et rettidigt svar med en begrundet afgørelse; en sådan forpligtelse til at svare bør omfatte begrundelsen for afgørelsen, hvordan afgørelsen blev truffet, om afgørelsen blev truffet af et menneske eller blev genereret automatisk samt oplysninger om begge parters mulighed for at appellere denne afgørelse til formidleren, domstolene eller andre enheder

— give oplysninger og klagemuligheder, så afgørelsen kan anfægtes gennem en modanmeldelse, herunder hvis indholdet er blevet fjernet via automatiske løsninger, medmindre en sådan modanmeldelse ville være i konflikt med en igangværende undersøgelse fra de retshåndhævende myndigheders side

— sikre, at retlige påbud udstedt i en anden medlemsstat end onlineformidlerens ikke behandles inden for rammerne af anmeldelses- og fjernelsesmekanismen.

Anmeldelses- og fjernelsesmekanismen i lovpakken om digitale tjenester bør kun være bindende for ulovligt indhold. Dette bør dog ikke forhindre onlineformidlere i at kunne indføre en lignende anmeldelses- og fjernelsesmekanisme for andet indhold.

2. Udenretslig bilæggelse af tvister i forbindelse med anmeldelses- og fjernelsesmekanismer

— Den afgørelse, som onlineformidleren træffer om, hvorvidt indhold, der er blevet indberettet som ulovligt, skal fjernes eller ej, bør indeholde en klar begrundelse for de foranstaltninger, der træffes vedrørende dette specifikke indhold. Anmelderen bør modtage en bekræftelse af modtagelsen og en meddelelse om, hvordan der er fulgt op på anmeldelsen

— Udbyderne af det indhold, der er blevet indberettet som ulovligt, bør straks underrettes om anmeldelsen og i givet fald om årsagerne til og afgørelserne om at fjerne, suspendere eller deaktivere adgangen til indholdet. Alle parter bør informeres behørigt om alle eksisterende juridiske muligheder for og mekanismer til at anfægte denne afgørelse

— Alle interesserede parter bør have ret til at anfægte afgørelsen gennem en modanmeldelse, som bør være pålagt tydelige krav og ledsaget af en forklaring; interesserede parter bør også have mulighed for at benytte sig af udenretslige tvistbilæggelsesmekanismer

— Retten til at blive underrettet og retten til at udstede en modanmeldelse fra en brugers side, inden der træffes en afgørelse om at fjerne indhold, må kun begrænses eller fraviges, hvis: a) onlineformidlere er underkastet nationale lovgivningsmæssige krav om, at onlineformidlere skal ophøre med at udbyde alle deres onlineformidlingstjenester til en given bruger på en måde, der ikke giver dem mulighed for at overholde anmeldelses- og fjernelsesmekanismen, eller b) meddelelsen eller modanmeldelsen vil hæmme en igangværende strafferetlig efterforskning, der kræver, at afgørelsen om at suspendere eller fjerne adgangen til indholdet holdes hemmelig.

— Bestemmelserne i artikel 17 i direktivet om elektronisk handel bør revideres for at sikre, at der indføres uafhængige udenretslige tvistbilæggelsesmekanismer, som er tilgængelige for brugerne i tilfælde af tvister om deaktivering af adgang til eller fjernelse af værker eller andre frembringelser, der uploades af dem

— Den udenretslige tvistbilæggelsesmekanisme bør opfylde visse standarder, navnlig hvad angår proceduremæssig retfærdighed, uafhængighed, upartiskhed, gennemsigtighed og effektivitet. Sådanne mekanismer skal gøre det muligt at bilægge tvister upartisk og må ikke fratage brugeren den retsbeskyttelse, der er fastsat i national ret, uden at dette berører brugernes ret til at anvende effektive retsmidler

— Hvis det ved klageproceduren og modanmeldelsen er blevet konstateret, at den anmeldte aktivitet eller information ikke er ulovlig, bør onlineformidleren uden unødigt ophold genetablere det indhold, som blev fjernet eller midlertidigt suspenderet, eller tillade, at brugeren genuploader det

— Ved udstedelse, anfægtelse eller modtagelse af en anmeldelse bør alle interesserede parter underrettes om både muligheden for at gøre brug af en alternativ tvistbilæggelsesmekanisme og retten til at indbringe sagen for en kompetent national domstol

— Mekanismerne til udenretslig bilæggelse af tvister bør på ingen måde påvirke de involverede parters ret til at anlægge en retssag.

3. Anmeldelses- og fjernelsesmekanismens gennemsigtighed

Anmeldelses- og fjernelsesmekanismerne bør være gennemsigtige og offentligt tilgængelige. Med henblik herpå bør onlineformidlerne være forpligtede til at offentliggøre årlige rapporter, som bør være standardiserede og indeholde oplysninger om:

— det samlede antal anmeldelser, der er modtaget under anmeldelses- og fjernelsesmekanismen, og de typer af indhold, de vedrører

— den gennemsnitlige svartid pr. type indhold

— antallet af fejlagtige fjernelser

— typen af enheder, som indgav anmeldelserne (privatpersoner, organisationer, selskaber, pålidelige indberettere osv.), og det samlede antal anmeldelser fra dem

— karakteren af indholdets ulovlighed eller typen af overtrædelse, som gav anledning til fjernelsen

— antallet af anfægtede afgørelser, som onlineformidlerne har modtaget, og hvordan de blev håndteret

— beskrivelse af den indholdsmoderationsmodel, som værtsformidleren har anvendt, samt af eventuelle automatiserede værktøjer, herunder meningsfulde oplysninger om den anvendte logik

— de foranstaltninger, de vedtager med hensyn til gentagne lovovertrædere for at sikre, at disse foranstaltninger er effektive til at bekæmpe et sådant systemisk misbrug.

Hvad angår forpligtelsen til at offentliggøre rapporten og dens detaljeringsgrad bør der tages hensyn til størrelsen eller omfanget af onlineformidlernes drift, og om de kun har begrænsede ressourcer og ekspertise. Mikrovirksomheder og nystartede virksomheder bør kun pålægges at opdatere denne rapport, hvis der sker betydelige ændringer fra det ene år til det andet.

Onlineformidlere bør også offentliggøre oplysninger om deres procedurer og tidsrammer for interesserede parters indgriben, herunder den tid, som den, der har uploadet indholdet, har til at svare med en modanmeldelse, den tid, det tager for formidleren at informere begge parter om resultatet af proceduren, og tidsrammer for forskellige former for klager over afgørelsen.

4. Safe harbour-bestemmelserne i artikel 12, 13 og 14 i direktivet om e-handel

Lovpakken om digitale tjenester bør beskytte og opretholde de nuværende begrænsede undtagelser fra ansvaret for udbydere af informationssamfundstjenester (onlineformidlere) som fastsat i artikel 12, 13 og 14 i direktivet om e-handel.

5. Aktiv og passiv hosting

Lovpakken bør opretholde undtagelserne i direktivet om e-handel for formidlere, der spiller en neutral og passiv rolle, og afhjælpe den manglende retssikkerhed med hensyn til begrebet »aktiv rolle« ved at kodificere Domstolens retspraksis på området. Den bør også præcisere, at hostingudbyderne spiller en aktiv rolle, når de skaber et indhold eller til en vis grad bidrager til, at indholdet er ulovligt, eller hvis det er tale om overtagelse af tredjemands indhold som ens eget, således som det vurderes af de gennemsnitlige brugere eller forbrugere.

Pakken bør sikre, at frivillige foranstaltninger, der træffes af onlineformidlere til håndtering af ulovligt indhold, ikke bør føre til, at de anses for at have en aktiv rolle udelukkende på grundlag af disse foranstaltninger. Anvendelsen af sådanne foranstaltninger bør imidlertid ledsages af passende sikkerhedsforanstaltninger, og praksis for indholdsmoderation bør være fair, tilgængelig, ikkeforskelsbehandlende og gennemsigtig.

Lovpakken bør opretholde ansvarsfritagelserne for backend- og infrastrukturtjenester, som ikke er parter i de kontraktbaserede forbindelser mellem onlineformidlere og deres kunder, og som blot gennemfører de afgørelser, der træffes af onlineformidlere eller deres kunder.

6. Forbud mod generel overvågning — artikel 15 i direktivet om e-handel

Lovpakken bør opretholde forbuddet mod en generel overvågningsforpligtelse i artikel 15 i direktivet om e-handel. Onlineformidlere bør ikke være underlagt generelle overvågningsforpligtelser.

VI. ONLINEMARKEDSPLADSER

Lovpakken bør foreslå specifikke nye regler for onlinemarkedspladser, for online salg, fremme eller levering af produkter og for levering af tjenester til forbrugere.

Disse nye regler bør:

— være i overensstemmelse med og supplere en reform af direktivet om produktsikkerhed i almindelighed

— omfatte alle enheder, der udbyder og stiler tjenester og/eller produkter til forbrugere i Unionen, også hvis de har hjemsted uden for Unionen

— sondre mellem onlinemarkedspladser og andre typer af tjenesteudbydere, herunder andre formidlingsstøttende aktiviteter inden for rammerne af samme virksomheds aktiviteter; hvis en af de tjenester, som leveres af en virksomhed, opfylder de nødvendige kriterier for at blive betragtet som en markedsplads, bør reglerne fuldt ud gælde for den del af forretningen uanset den pågældende virksomheds interne organisation

— sikre, at onlinemarkedspladser gør det klart, hvilket land produkterne sælges fra eller tjenesterne leveres fra, uanset om de leveres eller sælges af den pågældende markedsplads, en tredjepart eller en sælger med hjemsted i eller uden for Unionen

— sikre, at onlinemarkedspladser hurtigt fjerner alle kendte vildledende oplysninger givet af leverandøren, herunder vildledende implicitte garantier og erklæringer fra leverandøren

— sikre, at onlinemarkedspladser, der tilbyder professionelle tjenesteydelser, angiver, når et erhverv er reguleret i henhold til direktiv 2005/36/EF, således at forbrugerne både kan foretage et informeret valg og om nødvendigt kontrollere hos den relevante kompetente myndighed, om en erhvervsudøver opfylder kravene til en bestemt erhvervsmæssig kvalifikation

— at sikre, at onlinemarkedspladser er gennemsigtige og kan stilles til ansvar og samarbejder med de kompetente myndigheder i medlemsstaterne med henblik på at finde frem til, hvor der er alvorlige risici for farlige produkter, og at underrette dem, så snart de får kendskab til sådanne produkter på deres platforme

— sikre, at onlinemarkedspladser benytter Unionens hurtige varslingssystem for farlige nonfoodprodukter (Rapex) og foretager stikprøvekontrol af tilbagekaldte og farlige produkter, og at de, når det er muligt, træffer passende foranstaltninger for så vidt angår de pågældende produkter

— sikre, at det, når først produkter er blevet identificeret som usikre og/eller ulovlige af Unionens hurtige varslingssystemer af de nationale markedsovervågningsmyndigheder, af toldmyndighederne eller af forbrugerbeskyttelsesmyndigheder, er obligatorisk at fjerne produkterne fra markedet omgående og senest inden for to arbejdsdage efter modtagelsen af anmeldelsen

— sikre, at onlinemarkedspladser underretter forbrugerne, når et produkt, de har købt på den pågældende onlinemarkedsplads, er blevet fjernet derfra efter anmeldelse af, at det ikke overholder Unionens produktsikkerheds- og forbrugerbeskyttelsesregler; sikre, at onlinemarkedspladser også informerer forbrugerne om eventuelle sikkerhedsspørgsmål og eventuelle foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre, at tilbagekaldelser gennemføres effektivt

— sikre, at onlinemarkedspladser indfører foranstaltninger mod gentagne lovovertrædere, der tilbyder farlige produkter, i samarbejde med myndighederne i overensstemmelse med P2B-forordningen, og at de vedtager foranstaltninger, der har til formål at forhindre, at et farligt produkt, som allerede er blevet fjernet, dukker op igen

— undersøge muligheden for, at leverandører, som er etableret i et tredjeland, skal pålægges at etablere en afdeling i Unionen eller udpege en retlig repræsentant med et forretningssted i Unionen, som kan holdes ansvarlig for salg af produkter eller tjenester, som ikke overholder Unionens sikkerhedsregler, til de europæiske forbrugere

— gøre noget ved onlinemarkedspladsernes ansvar for skader på forbrugerne og for ikke at træffe passende foranstaltninger til at fjerne ulovlige produkter efter at have fået kendskab til sådanne ulovlige produkter

— gøre noget ved onlinemarkedspladsers ansvar, når disse platforme har dominerende indflydelse på leverandører og væsentlige elementer i de økonomiske transaktioner, f.eks. betalingsmetoder, priser, standardvilkår, eller når de udviser adfærd, der har til formål at lette salget af varer til en forbruger på det europæiske marked, og der ikke er nogen producent, importør eller distributør med hjemsted i Unionen, som kan holdes ansvarlig

— gøre noget ved onlinemarkedspladsers ansvar, hvis onlinemarkedspladsen ikke har informeret forbrugeren om, at en tredjepart er den faktiske leverandør af varerne eller tjenesterne, hvilket gør markedspladsen kontraktligt ansvarlig over for forbrugeren; der bør også overvejes ansvarspådragelse, hvis markedspladsen giver bevidst vildledende oplysninger

— garantere, at onlinemarkedspladser har ret til at klage over en leverandør eller producent, der har begået en fejl

— undersøge muligheden for at udvide det tilsagn, der er givet af henholdsvis nogle detailhandlere inden for e-handel og Kommissionen om at fjerne farlige eller falske produkter fra salg hurtigere inden for rammerne af de frivillige tilsagnsordninger kaldet »Product Safety Pledge« (hensigtserklæring om produktsikkerhed) og »Memorandum of Understanding on the sale of counterfeit goods via the internet« (aftalememorandum om salg af forfalskede varer på internettet) og angive, hvilke af disse tilsagn der kunne blive obligatoriske.

VII. FORHÅNDSREGULERING AF SYSTEMISKE OPERATØRER

Lovpakken om digitale tjenester bør indeholde et forslag om et nyt særskilt instrument, hvis formål er at sikre, at visse onlineplatformes systemiske rolle ikke bringer det indre marked i fare ved på uretfærdig vis at udelukke innovative nytilkomne, herunder SMV'er, iværksættere og nystartede virksomheder, og dermed mindsker valgmulighederne for forbrugerne.

Med henblik herpå bør lovpakken navnlig:

— oprette en forhåndsmekanisme til at forhindre (og ikke blot reparere på) markedssvigt forårsaget af »systemiske operatører« i den digitale verden, og i den forbindelse tage udgangspunkt i P2B-forordningen; en sådan mekanisme bør gøre det muligt for tilsynsmyndighederne at pålægge systemiske operatører afhjælpende foranstaltninger for at adressere markedssvigt, uden at der er konstateret en overtrædelse af konkurrencereglerne

— bemyndige de regulerende myndigheder til at pålægge forholdsmæssige og veldefinerede foranstaltninger over for de virksomheder, der er blevet identificeret som »systemiske operatører« på grundlag af de kriterier, der er fastlagt i lovpakken, og en lukket liste over positive og negative foranstaltninger, som disse virksomheder er forpligtede til at overholde og/eller ikke må deltage i; i sin konsekvensanalyse bør Kommissionen foretage en grundig analyse af de forskellige forhold, som indtil videre er observeret på markedet, såsom: — manglende interoperabilitet og hensigtsmæssige værktøjer, data, ekspertise og ressourcer, der sættes ind af systemiske operatører for at gøre det muligt for forbrugerne at skifte mellem eller forbinde og interagere mellem digitale platforme eller internetøkosystemer — systematisk præferencevisning, som giver systemiske operatører mulighed for at levere deres egne tjenester i efterfølgende led med større synlighed — dataindkredsning, der anvendes til at udvide en markedsposition fra et marked til tilstødende markeder, idet de tillægger fortrinsret til egne produkter og tjenester og anvender metoder, der tager sigte på at binde forbrugerne til sig — den udbredte praksis med at forbyde tredjepartserhvervsbrugere at styre forbrugerne til deres eget websted ved hjælp af klausuler i kontrakter — manglen på gennemsigtighed i de anbefalingssystemer, der anvendes af systemiske operatører, herunder i regler og kriterier for, hvordan sådanne systemer fungerer

— sikre, at systemiske operatører gives mulighed for at påvise, at den pågældende adfærd er berettiget

— præcisere, at visse regulerende foranstaltninger bør pålægges alle »systemiske operatører«, f.eks. en forpligtelse til gennemsigtighed i den måde, hvorpå de driver deres virksomhed, især hvordan de indsamler og bruger data, og et forbud for »systemiske operatører« mod at udøve en hvilken som helst praksis, der har til formål at gøre det vanskeligt for forbrugerne at skifte leverandør eller benytte tjenester fra forskellige leverandører, eller andre former for uberettiget forskelsbehandling, der udelukker andre virksomheder eller stiller dem ringere

— bemyndige tilsynsmyndighederne til at vedtage midlertidige foranstaltninger og pålægge »systemiske operatører« sanktioner, hvis de ikke overholder de forskellige forpligtelser, de er blevet pålagt

— give Kommissionen beføjelser til endegyldigt at beslutte, om en udbyder af informationssamfundstjenester er en »systemisk operatør«, baseret på betingelserne, der er fastsat i forhåndsmekanismen

— sætte brugere af »systemiske operatører« i stand til at blive informeret og til at deaktivere og effektivt kontrollere og beslutte, hvilken form for indhold de ønsker at se; brugerne bør underrettes ordentligt om alle grundene til, at de foreslås specifikt indhold

— sikre, at rettighederne, forpligtelserne og principperne i den generelle forordning om databeskyttelse — herunder dataminimering, formålsbegrænsning, indbygget databeskyttelse, databeskyttelse gennem standardindstillinger og retsgrundlag for behandling — bliver overholdt

— sikre passende interoperabilitetsniveauer, idet det pålægges »systemiske operatører« at dele passende værktøjer, data, ekspertise og ressourcer, der anvendes for at begrænse risiciene for, at brugere og forbrugere bindes, og at brugere kunstigt bindes til én systemisk operatør uden mulighed for eller incitamenter til at skifte mellem digitale platforme eller internetøkosystemet; som en del af disse foranstaltninger bør Kommissionen undersøge forskellige teknologier og åbne standarder og protokoller, herunder muligheden for en teknisk grænseflade (programmeringsgrænseflade for applikationer), som gør det muligt for brugere af konkurrerende platforme at lægge til hos den systemiske operatør og udveksle oplysninger med den; systemiske operatører gør måske ikke kommerciel brug af nogen af de data, der modtages fra tredjeparter i forbindelse med interoperabilitetsaktiviteter, til andre formål end at muliggøre disse aktiviteter; interoperabilitetsforpligtelser bør ikke begrænse, hindre eller forsinke formidleres evne til at rette op på sårbarheder

— sikre, at den nye forhåndsreguleringsmekanisme ikke berører anvendelsen af konkurrencereglerne, herunder for fortrinshenvisning til egne produkter og tjenester og generel vertikal integration, og sikre, at begge disse politiske redskaber er fuldstændig uafhængige af hinanden.

VIII. TILSYN, SAMARBEJDE OG HÅNDHÆVELSE

Lovpakken om digitale tjenester bør forbedre tilsyn og håndhævelse af gældende bestemmelser og styrke bestemmelsen om det indre marked som hjørnestenen i det digitale indre marked ved at supplere den med en ny samarbejdsmekanisme, der tager sigte på at forbedre informationsudveksling, samarbejde og gensidig tillid og, på anmodning, gensidig bistand medlemsstaterne imellem, navnlig mellem myndighederne i hjemlandet, hvor tjenesteudbyderen er etableret, og myndighederne i værtslandet, hvor udbyderen tilbyder sine tjenester.

Kommissionen bør foretage en grundig konsekvensanalyse for at vurdere den mest hensigtsmæssige tilsyns- og håndhævelsesmodel for anvendelsen af bestemmelserne vedrørende lovpakken under overholdelse af nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet.

I sin konsekvensanalyse bør Kommissionen undersøge eksisterende modeller, f.eks. Forbrugerbeskyttelsessamarbejdet, Gruppen af Europæiske Tilsynsmyndigheder for Audiovisuelle Medietjenester (ERGA), Det Europæiske Databeskyttelsesråd og Det Europæiske Konkurrencenetværk (ECN), og overveje at indføre et hybridt tilsynssystem.

Dette hybride tilsynssystem, der baseres på EU-koordinering i samarbejde med et netværk af nationale myndigheder, bør forbedre overvågningen og anvendelsen af lovpakken, håndhæve overholdelse, herunder håndhæve lovbestemte bøder og andre sanktioner eller foranstaltninger, og bør være i stand til at udføre audit af formidlere og platforme. Den bør også, hvor det er nødvendigt, bilægge grænseoverskridende tvister mellem nationale myndigheder, behandle komplekse grænseoverskridende spørgsmål, yde rådgivning og vejledning og godkende EU-dækkende kodekser og afgørelser, og det bør endvidere sammen med de nationale myndigheder kunne iværksætte initiativer og efterforskninger i grænseoverskridende spørgsmål. Det endelige tilsyn med medlemsstaternes forpligtelser bør forblive hos Kommissionen.

Kommissionen bør aflægge rapport til Europa-Parlamentet og Rådet og sammen med de nationale myndigheder føre en offentlig resultattavle for platformen med relevante oplysninger om overholdelsen af lovpakken. Kommissionen bør facilitere og støtte oprettelse og vedligeholdelse af et europæisk forskningsregisterværktøj for at lette udvekslingen af data med offentlige institutioner, forskere, NGO'er og universiteter til forskningsformål.

Lovpakken bør også indføre nye håndhævelseselementer i artikel 16 i direktivet om e-handel vedrørende selvregulering.

(1) Regler i direktiv (EU) 2019/770 og direktiv (EU) 2019/771.

(2) Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler, senest ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/2161 af 27. november 2019 om ændring af Rådets direktiv 93/13/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/6/EF, 2005/29/EF og 2011/83/EU for så vidt angår bedre håndhævelse og modernisering af EU-reglerne om forbrugerbeskyttelse (EUT L 328 af 18.12.2019, s. 7).

(3) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/83/EU af 25. oktober 2011 om forbrugerrettigheder, om ændring af Rådets direktiv 93/13/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/44/EF samt om ophævelse af Rådets direktiv 85/577/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF (EUT L 304 af 22.11.2011, s. 64).

(4) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2018/958 af 28. juni 2018 om en proportionalitetstest forud for vedtagelse af ny regulering af erhverv (EUT L 173 af 9.7.2018, s. 25).