DA Den Europæiske Unions Tidende C 54/20

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om forsyningssikkerhed i landbrugs- og fødevaresektoren i Den Europæiske Union

(initiativudtalelse)

(2011/C 54/04)

Ordfører: Armands KRAUZE

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 18. februar 2010 under henvisning til forretningsordenens artikel 29, stk. 2, på eget initiativ at afgive udtalelse om:

Forsyningssikkerhed i landbrugs- og fødevaresektoren i EU

(initiativudtalelse).

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne og Miljø, som vedtog sin udtalelse den 17. november 2010.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog følgende udtalelse på sin 467. plenarforsamling den 8.-9. december 2010, mødet den 9. december 2010, med 133 stemmer for, 3 stemmer imod og 7 hverken for eller imod:

1. Konklusioner og henstillinger

1.1 Sikring af fødevareforsyningen bør fortsat være et grundlæggende mål for EU's landbrugspolitik. Set i lyset af de udfordringer og den usikkerhed, som er forbundet med den globale fødevaresikkerhed, bør den fælles landbrugspolitik for perioden efter 2013 fortsat garantere forsyningssikkerheden i landbrugs- og fødevaresektoren.

1.2 En bæredygtig landbrugsproduktion og velfungerende markeder for landbrugsprodukter danner grundlaget for sikre fødevareforsyninger i EU. Fremtidens fælles landbrugspolitik har behov for stærke markedsforvaltningsmekanismer, der skal sikre effektivt fungerende markeder for landbrugsprodukter og prisstabilitet. Reglerne for handel med landbrugsprodukter bør garantere landbrugssektorens forsyningssikkerhed i alle lande under alle omstændigheder.

1.3 Med henblik på at være i stand til at reagere på alle fremtidige udfordringer og garantere forsyningssikkerheden i landbrugs- og fødevaresektoren i alle medlemsstater har EU brug for en robust fælles landbrugspolitik. Den fælles landbrugspolitik bør også i fremtiden være en af nøglepolitikkerne i EU. Den fremtidige finansiering af den fælles landbrugspolitik skal være fyldestgørende.

1.4 Nøglen til fødevaresikkerhed i verden er en bæredygtig lokal fødevareproduktion. Den diversificerede landbrugsproduktion bør fastholdes og fremmes i hele EU. Fjerntliggende regioner og områder med særlige ulemper bør vies særlig opmærksomhed.

1.5 EU skal imidlertid i højere grad gøre brug af systematisk planlægning på området forsyningssikkerhed for at sikre, at landbruget og hele fødevaresektoren er levedygtige, selv i krise- og nødsituationer. Praktiske tiltag (lagre, landbrugsinfrastruktur, efteruddannelse mm.) på området, bør imidlertid fortsat være medlemsstaternes ansvar. Det er for nærværende ikke nødvendigt at indføre ny EU-lovgivning på området forsyningssikkerhed i landbrugs- og fødevaresektoren.

1.6 Medlemsstaterne kan anvende EU's politik for udvikling af landdistrikterne som et redskab til fremme af tiltag, der skal støtte og forbedre forsyningssikkerheden i landbrugs- og fødevaresektoren. Medlemsstaterne bør gøre brug af denne mulighed i deres programmer for udvikling af landdistrikter.

1.7 Landbrugssektoren kan spille en vigtig rolle i indsatsen for at fremme en mere sikker og bæredygtig energiforsyning i EU og reducere EU's afhængighed af importerede fossile brændstoffer. På bedriftsniveau kan en selvstændig energiproduktion yde et vigtigt bidrag til forsyningssikkerheden. Med henblik på at fremme brugen af bioenergi på landbrugsbedrifter bør teknologier til fremstilling af bioenergi videreudvikles. Produktionen af bioenergi bør være bæredygtig, og der bør i højere grad lægges vægt på at forbedre anvendelsen af biprodukter fra landbrugs- og fødevaresektoren til reduktion af forurening og CO2-emissioner.

2. Indledning

2.1 Forsyningssikkerhed i landbrugs- og fødevaresektoren indebærer sikring af, at der er fødevarer til rådighed til overkommelige priser, og at sult udryddes. I mange landbrugssektorer på tværs af EU er produktionsmængden, takket være EU's fælles landbrugspolitik, tilstrækkeligt stor til at brødføde EU's befolkning. Fødevaresikkerhed som et offentligt gode, der ikke belønnes af markedet, men som ydes af landbrugs- og fødevaresektoren til gavn for samfundet, vil blive et vigtigt mål for den fælles landbrugspolitik efter 2013 (1).

2.2 Fødevaresikkerhed vil blive den vigtigste udfordring for de globale landbrugs- og fødevaresektorer i de kommende årtier. Som følge af fødevare- og økonomiske kriser lider mere end en milliard mennesker verden over under sult.

2.3 Fødevaresikkerhed betyder, at der er tilstrækkeligt med fødevarer til at leve et sundt liv, og at fødevarerne er sikre og uden giftstoffer. Der er tale om en kompliceret problemstilling med forbindelser til andre sektorer såsom olieindustrien, logistik mm. Logistiske eller produktionsrelaterede problemer, der måtte opstå i de vigtigste producentregioner som følge af uforudsete kriser, kan påvirke fødevareforsyningen for millioner af mennesker, navnlig dem, der bor i byområderne. Nøglen til global fødevaresikkerhed er en bæredygtig lokal fødevareproduktion (2).

3. Udfordringerne for den globale fødevareproduktion

3.1 Ifølge en prognose udarbejdet af De Forenede Nationers Levnedsmiddel- og Landbrugsorganisation (FAO) vil verdensbefolkningen tælle næsten 9,5 mia. i 2050. For at brødføde alle disse mennesker vil den samlede fødevareproduktion skulle fordobles sammenlignet med det nuværende niveau. Især bybefolkningen i udviklingslandene vil vokse hurtigt. Der vil være store forventninger til landmændene og et øget pres for at intensivere landbruget. En forudsætning for at kunne brødføde verdens voksende befolkning vil være en øget produktivitet i landbruget. Muligheden for at udvide arealanvendelsen er begrænset som følge af den ikke-landbrugsrelaterede efterspørgsel efter land og manglen på egnet landbrugsjord.

3.2 Der vil skulle investeres yderligere i landbruget alle steder, især i udviklingslandene, der besidder et betydeligt potentiale til at udvide produktionen. Infrastrukturen i landdistrikterne, adgangen til tekniske faciliteter, den bæredygtige forvaltning af jordbunden og især adgangen til vand samt uddannelsessystemer og landbrugsmarkedernes funktion skal ligeledes forbedres i udviklingslandene. På lang sigt vil det centrale spørgsmål for fødevaresikkerheden imidlertid vedrøre fødevarernes fremskaffelse og tilgængelighed. Den mest effektive måde at varetage fødevaresikkerhed på vil være en generel udvikling og et øget indkomstniveau i de fattigste lande. Landbruget har særlig stor betydning for fødevaresikkerheden, men det er vanskeligt at sikre fødevaresikkerhed udelukkende gennem landbruget (3).

3.3 I den endelige erklæring fra FAO's fødevaretopmøde i 2009 anbefales det, at de enkelte lande selv bør påtage sig ansvaret for fødevareproduktionen.

3.4 Der er i dag generelt en større forståelse for, at alle lande og regioner, selv de mindre gunstigt stillede, som følge af fødevarekrisen og den økonomiske krise samt den ændrede globale situation, skal have ret til og endda forpligtes til at producere deres egne fødevarer. Det skal være muligt at producere flere fødevarer på en mere bæredygtig måde.

3.5 En anden vigtig udfordring for den globale fødevareforsyning ud over befolkningstilvæksten er klimaændringer og det heraf følgende pres på naturressourcerne. Klimaændringerne kan få væsentlig indflydelse på fødevareproduktionen, navnlig i udviklingslandene, hvoraf nogle også er allermindst i stand til at tilpasse sig klimaændringerne. Landbruget skal forsøge at mindske drivhusgasemissionerne, men kan samtidig også bidrage til at afbøde emissionsproblemet gennem kulstofbinding i jorden. En mere effektiv landbrugsproduktion skal opnås med færre emissioner. Landbruget skal bidrage til at forbedre kvaliteten af luft og vand, bevare den biologiske mangfoldighed og forebygge erosion. Sikringen af tilstrækkelig landbrugsjord og frisk vand er ligeledes vigtige udfordringer i forbindelse med den globale fødevaresikkerhed.

3.6 Innovation inden for landbruget spiller en vigtig rolle i forbindelse med håndteringen af udfordringerne ved fødevaresikkerhed og klimaændringer. De mest markante nyskabelser inden for disse områder vedrører ofte opdræt af husdyr og planteavl, vandingsteknikker, forebyggelse af oversvømmelser, varme- og kulderesistens, diversificering af traditionelle produktionsmetoder i landbruget osv. En løsning på de fremtidige problemer kan også bestå i at forbedre effektiviteten af de planteavlsmetoder, der har potentiale til at øge landbrugsproduktiviteten væsentligt.

4. Begrebet forsyningssikkerhed

4.1 Fødevaresikkerhed er et vigtigt strategisk spørgsmål for hele verdens befolkning. Adgang til fødevarer er bare ét aspekt af et bredere sikkerhedsbegreb. Problemer med at få adgang til fødevarer fører hurtigt til øget social ustabilitet og uro. Sikring af adgangen til fødevarer, selv i krise- og nødsituationer, er samfundets ansvar.

4.2 Fødevaresikkerheden i en moderne netværksøkonomi er afhængig af mange faktorer. Den kræver stabile energiforsyninger (olie og elektricitet), IT, effektiv logistik, god hygiejne og et velfungerende system for hurtig varsling til beskyttelse af samfundet mod skadelige fødevarer. Medlemsstaterne skal sikre, at kritisk infrastruktur i landbrugs- og fødevaresektoren beskyttes, og de skal stå for konkrete praktiske tiltag.

4.3 Samfundet skal være forberedt på fødevarenødsituationer. Ved »forsyningssikkerhed« skal forstås netop sådanne forberedende foranstaltninger. Normalt opfattes dette som sikring af råstofstrømme, f.eks. etablering af et nødlager, men forsyningssikkerhed tolkes her mere bredt og betyder evnen til at opretholde de grundlæggende økonomiske aktiviteter i et samfund, som har betydning for befolkningens levevilkår og samfundets funktion og sikkerhed. Forsyningssikkerhed i relation til fødevarers tilgængelighed betyder således evnen til at sikre fødevareproduktion og hele fødevaresektorens funktion, selv i krise- og nødsituationer.

5. EU's landbrugspolitik og forsyningssikkerhed

5.1 EU er i gang med at forberede den næste revision af den fælles landbrugspolitik, dvs. landbrugspolitikken efter 2013. Kommissionen offentliggjorde en meddelelse om den fremtidige politik i november 2010. Den vil sandsynligvis fremsætte de relevante lovgivningsforslag i anden halvdel af 2011, og Rådets og Europa-Parlamentets afgørelse forventes at blive truffet i 2012. I EU vil den fælles landbrugspolitiks foranstaltninger fortsat sikre en tilstrækkelig fødevareproduktion.

5.2 Målene for EU's landbrugspolitik, der blev fastsat i EF-traktaten, og som videreføres uforandrede i Lissabontraktaten, der blev ratificeret sidste år, er som følger:

— at øge landbrugets produktivitet

— at sikre landmændene en rimelig levestandard

— at stabilisere markederne

— at sikre fødevareforsyningerne

— at sikre forbrugerne fødevarer til rimelige priser.

5.3 De globale ændringer og de nye udfordringer, som disse afføder, vil naturligvis give sig udslag i nye mål for EU's landbrugspolitik, men de vigtigste ovenfor omtalte mål vil fortsat være nødvendige og relevante. Gennem årene er der på flere punkter blevet rejst kritik af EU's landbrugspolitik, ligesom det har været tilfældet inden for rammerne af handelsforhandlingerne. Faktisk har den fælles landbrugspolitik opfyldt sine målsætninger på mere end tilfredsstillende vis. Den har sikret fødevareforsyningen i hele EU på trods af svingende priser og krisetider. Den fælles landbrugspolitik har således fastholdt forsyningssikkerheden i EU, selv om EU ikke er fuldt ud selvforsynende med visse landbrugsprodukter og -materialer. Hvad angår sidstnævnte faktum, må EU tage højde for den kendsgerning, at lande i periferien af EU ofte har vanskeligt ved sikre sig forsyninger i perioder med store prisudsving.

5.4 De globale markeder vil i fremtiden være mere åbne. Fremtidige handelsaftaler kan gøre det nemmere for landbrugsprodukter fra tredjelande at få adgang til EU (forudsat at de opfylder kravene om fødevaresikkerhed), men vil samtidig give EU-landbrugsprodukter nye muligheder for at få adgang til andre markeder. Den demografiske udvikling og de globale markeder ændrer på prioriteterne for landbrugsproduktionen og fødevareefterspørgslen i hele verden. Den indbyrdes afhængighed mellem samfund og økonomier vokser. Klimaændringerne skaber stadig flere ekstreme vejrforhold. Da en øget international samhandel ikke i sig selv er nok til at sikre fødevareforsyningen, vil svingningerne i priserne på landbrugsprodukter og markedsustabiliteten tage til i fremtiden. EU's fremtidige landbrugspolitik skal indeholde markedsstabiliserende mekanismer. EU må ikke skabe ustabilitet på de globale fødevaremarkeder, men skal derimod aktivt bidrage til at udrydde den.

5.5 EU er en vigtig global fødevareproducent og -eksportør. Den bedste måde, hvorpå EU kan bidrage til at skabe stabilitet på de globale fødevaremarkeder og forebygge fødevarekriser, er at sikre, at dets eget landbrugsmarked er afbalanceret og fungerer effektivt. EU bør ligeledes spille en vigtig rolle i forbindelse med bevarelsen af den globale fødevaresikkerhed.

5.6 De europæiske forbrugere vil gerne kunne fortsætte med at spise sikre og nærende kvalitetsfødevarer. Den fremtidige landbrugspolitik skal sikre, at al produktion foregår på en måde, der beskytter miljøet (luft, jord og vand) og husdyrs velfærd. Det forhold, at standarderne i EU er højere end i resten af verden, er med til at øge de europæiske producenters udgifter. EU's landbrugspolitik skal indeholde foranstaltninger for landbruget og erhvervslivet, der skaber lige vilkår for producenterne i henholdsvis EU og andre lande. EU's udfordring består i at anvende aktuelle redskaber (f.eks. handelsaftaler) og udvikle nye, som vil fremme en udvikling, hvor andre fødevareproducerende lande overtager de standarder for fødevareproduktion, som fødevareproducenter i EU efterlever.

5.7 Politikken for udvikling af landdistrikterne (anden søjle i den fælles landbrugspolitik) vil også fremover spille en stor rolle for den velafbalancerede udvikling af landdistrikterne. Landdistrikterne udgør en vigtig del af Europa. Over 60 % af befolkningen i de nuværende 27 EU-medlemsstater bor i landdistrikter, og landdistrikter udgør 90 % af EU's samlede areal. En politik for udvikling af landdistrikterne, som i højere grad tager højde for de forskellige forhold i medlemsstaterne, kan vise sig at blive endnu vigtigere i fremtiden. Den rolle, som politikken for udvikling af landdistrikterne spiller som arbejdsgiver i landkommuner og drivkraft for skabelsen af nye erhvervsmuligheder, vil blive større. Politikken for udvikling af landdistrikterne kan anvendes som et af EU's redskaber til fremme af forsyningssikkerheden i landbrugs- og fødevaresektoren.

5.8 EU's fremtidige landbrugspolitik skal fortsat lægge vægt på forsyningssikkerheden i betragtning af de mange udfordringer og den usikkerhed, der er forbundet med den globale fødevaresikkerhed. Sikring af fødevareforsyningen er et grundlæggende mål for EU's landbrugspolitik. EU skal i højere grad gøre brug af systematisk planlægning for at sikre, at landbruget og hele fødevaresektoren er levedygtige, selv i krise- og nødsituationer. Dette forudsætter, at der indføres de nødvendige mekanismer. Et vigtigt mål for EU's landbrugspolitik er derfor at bevare en diversificeret landbrugsproduktion og fremme denne i hele EU, Bevarelsen af den rige mangfoldighed af kvalitetsfødevarer fra forskellige landdistrikter i hele EU for de europæiske borgere er den rigtige strategiske løsning for EU's fødevarepolitik. Dette vil ligeledes bidrage til at sikre forsyningssikkerheden.

5.9 På lang sigt kræver forsyningssikkerheden i landbrugs- og fødevaresektoren, at landbrugsproduktionen bør være bæredygtig. Ud over miljømæssig bæredygtighed er de økonomiske og sociale dimensioner også vigtige. Der bør lægges større vægt på landbrugets rolle i tilpasningen til og afbødningen af klimaændringer. Landbrugs- og fødevaresektoren har ligeledes en rolle at spille i produktionen af bioenergi. Derudover bør Europa 2020-strategiens målsætninger indarbejdes i landbrugspolitikken.

5.10 Produktionen af bioenergi har gjort landbruget i EU til en vigtig aktør i udviklingen af teknologier til vedvarende energi. En bæredygtig landbrugs- og fødevaresektor kan yde et væsentligt bidrag til at reducere EU's afhængighed af importerede fossile brændstoffer og garantere en sikker energiforsyning til EU's forbrugere. Forarbejdningen af landbrugsaffald og biprodukter (gødning, affald fra fødevareindustrien mm.) til bioenergi vil bidrage til at reducere forureningen og udledningen af CO2-emissioner.

Bruxelles, den 9. december 2010 Staffan NILSSON Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Et seminar om »Forsyningssikkerhed i landbrugs- og fødevaresektoren i Den Europæiske Union« blev afholdt i Helsinki den 31. maj 2010 i forbindelse med udarbejdelsen af denne udtalelse.

(2) Som defineret på FAO's fødevaretopmøde.

(3) EUT C 100 af 30.4.2009, s. 44.