Indsatsen mod IUU-fiskeriet har været en politisk prioritet for EU i de seneste år. EU's indsats mod IUU-fiskeriet kan deles op på 4 indbyrdes forbundne nøgleaktiviteter: samarbejde med medlemsstaterne, samarbejde med tredjelande, undersøgelser af formodede IUU-fartøjer og samarbejde på internationalt plan og med de berørte parter. På samtlige områder har EU fokuseret på at skabe et miljø, der tilskynder til positive ændringer ved hjælp af strukturreformer, hvor identifikation (som ikke-samarbejdende) af lande, virksomheder og fysiske personer er sidste udvej.

Ved at bekæmpe IUU-fiskeri både i og uden for EU beskytter EU de ressourcer, der er selve eksistensgrundlaget for mange mennesker, samtidig med at udviklingen af den lovlige fiskerisektor fremmes, og der skabes lige vilkår. EU's indsats består bl.a. i bestræbelser på at hæve standarden for fiskeriforvaltning både i tredjelande og i medlemsstaterne.

For at realisere disse mål har EU indført en række ordninger, som skal forbedre sporbarheden og lette kommunikationen og samarbejdet mellem EU, medlemsstaterne og tredjelande tillige med RFFO'erne. Der er bl.a. tale om EU's fangstdokumentationsordning, ordningen med gensidig bistand medlemsstaterne imellem, proceduren for samarbejde med tredjelande og ordningen med opstilling af lister over IUU-fartøjer.

Det fremgår af IUU-forordningen, at hvert land, uanset om det er en medlemsstat eller et tredjeland, skal opfylde sine internationale forpligtelser som flag-, havne-, kyst- eller afsætningsstat. IUU-forordningen er en gennemskuelig og ikke-diskriminerende retsakt, som finder anvendelse på alle fartøjer, der udnytter fiskeressourcerne kommercielt med henblik på afsætning af varerne på EU-markedet, og på alle EU-borgere, der deltager i fiskeri, uanset hvilket flag der fiskes under. IUU-forordningen tager sigte på at forebygge, afværge og standse handelen med varer, der stammer fra IUU-fiskeri, på EU-markedet.

I forbindelse med FN's mål for bæredygtig udvikling har FN tillige anerkendt betydningen af at bekæmpe IUU-fiskeri som et af de spørgsmål, der skal tages fat på under målet for bevarelse og bæredygtig udnyttelse af havene og de marine ressourcer med henblik på en bæredygtig udvikling.

Visse staters manglende opfyldelse af deres forpligtelser og ansvar som flagstat i henhold til folkeretten har betydet, at det internationale samfund har fundet på innovative måder at tackle problemet på. I henholdsvis 1995 og 2001 vedtog De Forenede Nationers Fødevare- og Landbrugsorganisation (FAO) en adfærdskodeks for ansvarligt fiskeri og en international handlingsplan, der tager sigte på at forebygge, afværge og standse ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri (IPOA-IUU), som blev starten på et nyt internationalt engagement i bæredygtig udnyttelse af de marine ressourcer. Ved disse ikke-bindende retsakter etableres der inden for rammerne af de internationale fiskeriregler, særlig FN's havretskonvention af 1982 (UNCLOS) og FN's aftale af 1995 om fiskebestande (UNFSA), et sæt regler og værktøjer til bekæmpelse af IUU-fiskeri. I henhold til disse bestemmelser har alle stater pligt til at vedtage passende foranstaltninger med henblik på at sikre en bæredygtig forvaltning af de marine ressourcer og til at samarbejde om at opnå dette. Derudover vedtog FAO i 2009 en aftale om havnestatsforanstaltninger (PSMA), der ligeledes tager sigte på at forebygge, afværge og standse ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri. Formålet med aftalen er ved hjælp af harmoniserede foranstaltninger at tilvejebringe et styrket multilateralt samarbejde om bekæmpelsen af IUU-fiskeri og at hindre IUU-fiskevarer i at nå frem til markedet. De regionale fiskeriforvaltningsorganisationer (RFFO'er) har også udarbejdet foranstaltninger, der tager sigte på at bekæmpe IUU-fiskeriet, som f.eks. fangstdokumentationsordninger, udvidede flagstatsforpligtelser og IUU-lister.

Ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri (IUU-fiskeri) fører til nedfiskning af bestande, ødelægger marine levesteder, sætter fødevaresikkerheden på spil, stiller ærlige fiskere urimeligt dårligt i konkurrencen og svækker kystsamfundene, særlig i udviklingslandene. IUU-fiskeri udgør en alvorlig miljøtrussel for fiskebestandene og kan føre til et sammenbrud i fiskeriet. Det skønnes, at den samlede værdi af IUU-fiskeri er på mindst 10 mia. EUR om året. Der fanges mellem 11 og 26 mio. tons fisk ulovligt hvert år, hvilket svarer til mindst 15 % af fangsterne på verdensplan. Der går således betydelige ressourcer, indtægter og fødevarer tabt, og fiskeriets eksistensgrundlag trues. IUU-fiskeriet er en alvorlig trussel mod menneskerettigheds- og sikkerhedssituationen, sikkerheden på havet samt de økonomiske aktiviteter og samhandelen, både til havs og på land.

Medlemsstaterne og deres ansvar som flagstater

Samtidig med IUU-forordningen trådte der to andre vigtige EU-retsakter i kraft, nemlig kontrolforordningen og forordningen om fiskeritilladelser. Disse retsakter førte til en omfattende reform af EU's kontrolordning, idet de sikrer, at der ikke skelnes mellem EU-fartøjer der udøver deres aktiviteter i EU-farvande, og EU-fartøjer, der udøver deres aktiviteter i tredjelandsfarvande. Kommissionen har lagt mange kræfter i at fremme gennemførelsen af alle tre forordninger, således at medlemsstaterne opfylder deres ansvar som flagstater, ligesom det forventes af tredjelande.

Medlemsstaterne og deres ansvar som havnestater

IUU-forordningen udgør et solidt grundlag for EU-medlemsstaternes gennemførelse af havnestatsforanstaltninger, således at risikoen for, at der landes IUU-fiskevarer direkte i EU, mindskes. Ifølge IUU-forordningen har tredjelandsfartøjer kun adgang til udpegede havne, og der gælder strenge regler for disse fartøjers anvendelse af havnene. I 2012 og 2013 inspicerede medlemsstaterne knap 1 500 fiskerfartøjer i deres havne. I forbindelse med disse inspektioner blev der konstateret en række overtrædelser bl.a. i form af fejl i landingsopgørelser, fejlregistrering af oplysninger i fartøjernes logbøger, manglende overholdelse af havnestatsforanstaltninger, f.eks. manglende fremsendelse af meddelelse om anløb af havn eller landing uden tilstedeværelse af en kontrollør.

Den grundige inspektion af landinger og omladninger fra tredjelandsfartøjer i EU-havne har ført til en række ændringer. Et nævneværdigt eksempel er havnen i Las Palmas, hvor de spanske myndigheder har ført streng kontrol med fiskevarer, der stammer fra "højrisikofiskeriet" i Vestafrika, hvilket har medført en væsentlig reduktion i landingerne af fiskevarer fra IUU-fiskeri.

Medlemsstaterne og deres ansvar som afsætningsstater

IUU-forordningen indeholder bestemmelser, der sætter medlemsstaterne i stand til at føre kontrol med importen til EU og overvåge handelen med varer, der stammer fra fiskeriet uden for EU's farvande. Ved at anvende og dele oplysninger fra fangstattester og handelsoplysninger har medlemsstaternes myndigheder forbedret kontrollen med importvarer. Denne viden danner et solidt grundlag for en effektiv risikoanalyse, der sætter myndighederne i stand til bl.a. at vurdere, om et specifikt importmønster giver mening ud fra et fiskeriøkonomisk synspunkt. Effektiv risikoanalyse er af afgørende betydning, når man tager omfanget af fiskevareimporten i betragtning. I perioden 2010-2013 modtog medlemsstaterne over 810 000 fangstattester og 108 000 forarbejdningserklæringer og sendte mere end 6 400 anmodninger om verifikation.

IUU-forordningens bestemmelser giver mulighed for at afslå import, hvis det i forbindelse med en medlemsstats verifikation konstateres, at vareparti stammer fra IUU-fiskeri. Siden 2010 har medlemsstaterne afslået import af over 200 partier importvarer. Årsagerne til afslagene er bl.a.: falske, ugyldige, fejlbehæftede eller ufuldstændige fangstattester, manglende overholdelse af nationale eller regionale fiskeriforvaltningsorganisationers bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger, herunder kvoter, ulovlig omladning til havs, fangster taget af fiskerfartøjer, der ikke er opført på listen over fartøjer med tilladelse til at udøve deres aktiviteter i det relevante RFFO-område, eller manglende samarbejde eller utilstrækkelig indsats fra flagstatens side, som har ansvaret for at kontrollere fangsten.

For at sikre en effektiv kontrol, har medlemsstaterne styrket deres samarbejde internt mellem de myndigheder, der deltager i kontrollen ved grænserne, f.eks. toldmyndighederne, veterinærmyndighederne og fiskeriministerierne, som skal samarbejde om at beskytte EU-markedet mod varer fra IUU-fiskeri.

Samarbejdet medlemsstaterne imellem

IUU-forordningen fremmer samarbejdet medlemsstaterne imellem med henblik på at bekæmpe IUU-fiskeriet. Ordningen med gensidig bistand sætter medlemsstaterne i stand til at gøre hinanden opmærksomme på transaktioner, der formodes at omfatte IUU-fiskevarer, og Kommissionen kan anvende den til at sende alarmmeddelelser og oplysninger til alle medlemsstaterne. Kommissionen har siden 2010 sendt over 160 alarmmeddelelser til medlemsstaternes myndigheder for at bede dem kontrollere og inspicere bestemte risikosituationer og for at bede dem undersøge formodede IUU-fiskeriaktiviteter. Medlemsstaterne udveksler oplysninger i tilfælde, hvor der gives afslag på import af et parti, og de målretter deres kontrol af fiskerfartøjer, operatører og importaktiviteter. Der blev f.eks. sendt sådanne meddelelser til medlemsstaterne i forbindelse med tredjelandsfiskerfartøjers manglende overholdelse af reglerne under fiskeri i de vestafrikanske farvande. Som følge heraf idømte en række kyststater bøder på godt 4,2 mio. EUR i alt. Et andet konkret eksempel vedrører falske licenser udstedt af et tredjeland, som førte til inddrivelse fra det pågældende tredjeland af over 2 mio. EUR i licensafgifter.

2.2. SAMARBEJDET MED TREDJELANDE

Ifølge de internationale regler har alle stater pligt til at vedtage passende foranstaltninger og til at samarbejde om at opnå en bæredygtig forvaltning af de marine ressourcer. Begrebet flagstats- og kyststatsansvar er løbende blevet styrket i den internationale fiskerilovgivning og opfattes i dag som en due diligence-forpligtelse, dvs. at landet er forpligtet til at gøre sit yderste for at forhindre IUU-fiskeri, hvilket omfatter pligt til at indføre de nødvendige administrative foranstaltninger og håndhævelsesforanstaltninger til at sikre, at fiskerfartøjer, der fører landets flag, landets statsborgere og fiskerfartøjer, der udøver deres aktiviteter i landets farvande, ikke deltager i aktiviteter, som er i strid med de gældende foranstaltninger til bevarelse og forvaltning af de marine biologiske ressourcer, og til i tilfælde af overtrædelser at høre andre stater og samarbejde med dem om at undersøge og - om nødvendigt - idømme sanktioner, der er tilstrækkeligt strenge til at have en afskrækkende virkning og til at fratage lovovertræderne gevinsterne ved deres ulovlige aktiviteter.

Ved IUU-forordningen indføres der bestemmelser og metoder, der skal sikre, at alle lande opfylder disse forpligtelser vedrørende IUU-fiskeri og fiskeriforvaltning. Med bestemmelserne om flagstatsmeddelelser, fangstattester og identifikation af ikke-samarbejdende tredjelande råder EU over en række effektive værktøjer til at styrke indsatsen mod IUU-fiskeriet på globalt plan i samarbejde med tredjelande.

EU anvender foranstaltninger, der skal forebygge, afværge og standse IUU-fiskeri, som et middel til at hjælpe tredjelande med at løse deres fiskeriforvaltningsproblemer. EU bestræber sig på gennem dialog, samarbejde, teknisk bistand og udviklingsbistand at bistå tredjelande, også udviklingslande, med at stramme op på deres politikker og regler, idømme lovovertrædere tilstrækkeligt afskrækkende sanktioner, forbedre bevarelsen af og udnytte de marine ressourcer mere bæredygtigt samt give fiskersamfund og ærlige operatører bedre vilkår. Kommissionen har i de seneste år haft den fornøjelse at hjælpe flere tredjelande med at gennemføre grundlæggende ændringer i deres fiskeripolitik, f.eks. i form af ændringer i deres lovgivning, kapacitetsopbygning og forbedret overvågning og kontrol. Disse lande har taget ansvar for reformerne og har bragt deres fiskeriforvaltning i overensstemmelse med de gældende internationale retsnormer.

Forbedret sporbarhed for import af fiskevarer fra havfiskeri

EU's fangstattestordning blev indført for at forbedre sporbarheden gennem hele produktionskæden fra net til bord for alle fiskevarer fra havfiskeri, som importeres til eller eksporteres fra EU. Fangstattestordningen danner grundlaget for samarbejdet med tredjelandene. Indtil nu har 91 lande givet meddelelse om, hvilke myndigheder der er kompetente til at validere fangstattester, som krævet i IUU-forordningen, og anvender EU's fangstattestordning i forbindelse med eksport til EU.

Som led i evalueringen har Kommissionen sammen med EU-Fiskerikontrolagenturet (EFCA) analyseret stikprøver af fangstattester fra tredjelande for at afdække eventuelle svagheder og mangler i deres valideringssystem. Konstateres der sådanne svagheder eller mangler, kan Kommissionen på anmodning tilbyde uddannelse og kapacitetsopbygning til disse tredjelande, hvorved der sikres en løbende forbedring af deres systemer til validering af fangstattester. Desuden har en række tredjelande indført moderne it-systemer til krydskontrol af de data, der er nødvendige for at kunne validere fangstattesterne, og nogle har også indført afsætningsstatsforanstaltninger (som f.eks. nationale fangstattestordninger) som anbefalet i FAO's internationale handlingsplan mod ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri (IPOA-IUU).

Styrkelse af fiskeriforvaltningen gennem dialog

Det primære formål med EU's politik til bekæmpelse af IUU-fiskeri er at arbejde sammen med tredjelande om at tilskynde til en ændring af adfærden og styrke fiskeriforvaltningen. Der kan indledes dialog, når der er foretaget en vurdering af, om tredjelandet overholder sine forpligtelser som flag-, kyst-, havne- eller afsætningsstat, og hvilken indsats landet har gjort for at hindre IUU-fiskeri, idet der tages hensyn til landets udviklingstrin samlet set.