om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 539/2001 om fastlæggelse af listen over de tredjelande, hvis statsborgere skal være i besiddelse af visum ved passage af de ydre grænser, og listen over de tredjelande, hvis statsborgere er fritaget for dette krav, for så vidt angår Det Forenede Kongeriges udtræden af Unionen

BEGRUNDELSE

1.BAGGRUND FOR FORSLAGET

•Forslagets begrundelse og formål

Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland ("Det Forenede Kongerige") udtræder af Den Europæiske Union den 30. marts 2019 (udtrædelsesdatoen) og bliver et tredjeland. I dag er britiske borgere også unionsborgere. De har en grundlæggende ret til at færdes og opholde sig frit i Unionen og kan rejse ind i en hvilken som helst medlemsstat uden indrejsevisum eller lignende formaliteter. Statsborgere i Det Forenede Kongerige, der er britiske borgere, har denne ret frem til det tidspunkt, hvor EU-retten om fri bevægelighed for unionsborgere ophører med at finde anvendelse på dem. Det sker den 30. marts 2019, medmindre Det Europæiske Råd efter aftale med Det Forenede Kongerige med enstemmighed fastsætter en anden dato, eller der i en ratificeret udtrædelsesaftale i henhold til artikel 50 i traktaten om Den Europæiske Union fastsættes en anden dato.

Derfor skal der tages stilling til, om statsborgere i Det Forenede Kongerige, der er britiske borgere, vil være underlagt visumpligt ved passage af medlemsstaternes ydre grænser, eller om de vil være fritaget for dette krav. Hvorvidt en statsborger i et tredjeland er underlagt eller fritaget for visumpligt, er fastsat i Rådets forordning (EF) nr. 539/2001. Bilag I til forordningen indeholder en liste over de lande, hvis statsborgere er underlagt visumpligt, og bilag II indeholder en liste over de lande, hvis statsborgere er fritaget for dette krav. For at kunne afgøre dette er der behov for en lovgivningsmæssig foranstaltning for at medtage Det Forenede Kongerige i et af bilagene til forordning (EF) nr. 539/2001 fra den dato, hvor EU-retten ophører med at finde anvendelse på Det Forenede Kongerige.

•Sammenhæng med de gældende regler på samme område

Forordning (EF) nr. 539/2001 finder anvendelse på alle medlemsstater – med undtagelse af Irland – samt på de associerede Schengenlande (Island, Liechtenstein, Norge og Schweiz). Forordningen udgør en del af Unionens fælles visumpolitik for kortvarige ophold på 90 dage inden for en periode på 180 dage. Det Forenede Kongerige har aldrig været bundet af denne forordning.

Eftersom Irland ikke deltager i Schengenreglerne på visumområdet, er den særlige bilaterale ordning ("det fælles rejseområde"), som landet har indgået med Det Forenede Kongerige, og som giver statsborgere i Irland og Det Forenede Kongerige ret til visumfri rejse mellem de to lande, ikke berørt af forordning (EF) nr. 539/2001 eller dette ændringsforslag.

De kriterier, der skal tages hensyn til, når det på grundlag af en vurdering fra sag til sag besluttes, hvilke tredjelande der skal på listen over lande, hvis statsborgere er visumpligtige eller fritaget for visumpligt, er fastsat i artikel –1 i forordning (EF) nr. 539/2001. De omfatter "ulovlig indvandring, offentlig orden og sikkerhed, økonomiske fordele, navnlig med hensyn til turisme og udenrigshandel, Unionens eksterne forbindelser med de pågældende tredjelande, herunder navnlig hensynet til menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, samt konsekvenserne af regional sammenhæng og gensidighed". Det er også vigtigt at lægge særlig vægt på sikkerheden ved de rejsedokumenter, som de pågældende tredjelande udsteder.

Bilagene til forordning (EF) nr. 539/2001 blev senest ændret i 2017 med forordning (EU) 2017/372 og forordning (EU) 2017/850, der flyttede Georgien og Ukraine fra bilag I (visumpligt) til bilag II (visumfri). Kommissionen fremsatte endvidere to yderligere forslag vedrørende Kosovo og Tyrkiet. Forordning (EF) nr. 539/2001 er i færd med at blive kodificeret. Derfor bliver det nødvendigt at erstatte henvisninger til denne forordning i forslaget med henvisninger til den kodificerede forordning, når den er trådt i kraft, hvilket sandsynligvis vil ske inden udgangen af 2018.

•Sammenhæng med Unionens politik på andre områder

Det er vigtigt, at listerne over tredjelande i bilagene til forordning (EF) nr. 539/2001 er fuldstændige og ajourførte for at lette passagen af medlemsstaternes ydre grænser. I sin meddelelse om tilpasning af den fælles visumpolitik til de nye udfordringer understregede Kommissionen, at den fælles visumpolitik spiller en vigtig rolle for sikringen af, at området uden kontrol ved de indre grænser er sikkert og fungerer efter hensigten. De samme mål forfølges ved Kommissionens forslag til ændring af visumkodeksen (forordning (EF) nr. 810/2009) og VIS-forordningen (forordning (EF) nr. 767/2008) som i øjeblikket drøftes af medlovgiverne. Tilsvarende tager forslaget til forordning om fastsættelse af en ramme for interoperabiliteten mellem EU-informationssystemer sigte på at slutte op om og styrke Unionens informationsværktøjer til grænseforvaltning, migration og sikkerhed

Forordning (EU) 2017/2226 om oprettelse af et ind- og udrejsesystem medfører en yderligere forbedring af sikkerheden ved og forvaltningen af Unionens ydre grænser. Hovedformålet med denne forordning er at forbedre kvaliteten af grænsekontrollen for tredjelandsstatsborgere og sikre en systematisk og pålidelig identifikation af personer, der bliver længere, end de har tilladelse til. Det fremtidige ind- og udrejsesystem vil derfor spille en vigtig rolle, når det gælder om at sikre, at de visumfri ophold i Schengenområdet for tredjelandsstatsborgere anvendes på lovlig vis, og bidrage til at forhindre irregulær migration af statsborgere fra visumfri lande.

Forordning (EU) 2018/1240 om oprettelse af et europæisk system vedrørende rejseinformation og rejsetilladelse (ETIAS) vil lukke informationshullet i forhold til rejsende, der er fritaget fra kravet om at være i besiddelse af et visum, når de passerer de ydre grænser. Ved hjælp af systemet vil det blive fastslået, hvorvidt tredjelandsstatsborgere, der er fritaget for visumpligt, opfylder betingelserne herfor, inden de rejser til Schengenområdet, og om deres indrejse udgør en risiko for sikkerheden eller for ulovlig indvandring eller en høj risiko for epidemi.

2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET

•Retsgrundlag

Retsgrundlaget er artikel 77, stk. 2, litra a), i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, der handler om foranstaltninger vedrørende den fælles politik for visa.

•Nærhedsprincippet, proportionalitetsprincippet og valg af retsakt

Eftersom Unionen har fastlagt en fælles visumpolitik, herunder en forordning indeholdende en liste over visumfri og visumpligtige lande (forordning (EF) nr. 539/2001), kan fastlæggelsen eller ændringen af tredjelandsstatsborgeres visumstatus kun ske gennem en EU-retsakt om ændring af nævnte forordning. Medlemsstaterne kan ikke handle enkeltvis. Der findes ingen andre (ikkelovgivningsmæssige) muligheder for at nå det politiske mål.