GMV1I SS IONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
K0M(94) 422 endelig udg. 
Bruxelles, den 12.10.1994 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET 
Anmodning fra den nederlandske regering om tilladelse til at indfore en foranstaltning, der 
fraviger bestemmelserne i det sjette momsdirektiv (77/388/EOF) i overensstemmelse med 
artikel 27, stk. 1 og 2, med hensyn til afgiftsopkrævning inden for konfektionsbranchen. 
Anmodning fra den nederlandske regering om tilladelse til at indføre en foranstaltning, der 
fraviger bestemmelserne i det sjette momsdirektiv (77/388/EØF) i overensstemmelse med 
artikel 27, stk. 1 og 2, med hensyn til afgiftsopkrævning inden for konfektionsbranchen. 
(Meddelelse fra Kommissionen til Rådet) 
Indledning 
I henhold til Rådets direktiv (77/388/EØF)1 skal medlemsstaterne anvende 
det fælles merværdiafgiftssystem. Det hedder i direktivets artikel 27, stk. 1, 
at Rådet kan give en medlemsstat tilladelse til at indføre særlige 
foranstaltninger, der fraviger bestemmelserne i direktivet, for at forenkle 
afgiftsopkrævningen eller for at undgå visse former for svig eller 
unddragelse. 
Nederlandenes Faste Repræsentation meddelte ved skrivelse registreret i 
Kommissionen generalsekretariat den 19. juli 1994 Kommissionen, at man 
havde til hensigt at indføre en foranstaltning til bekæmpelse af visse former 
for svig i konfektionsbranchen. 
I overensstemmelse med direktivets artikel 27, stk. 3, blev de øvrige 
medlemsstater ved skrivelse af 16. august 1994 fra Kommissionens 
generalsekretariat underrettet om den af den nederlandske regering 
planlagte foranstaltning. I medfør af artikel 27, stk. 4, kan Kommissionen 
og de øvrige medlemsstater anmode om, at sagen forelægges Rådet. 
II. Beskrivelse af den omhandlede foranstaltning 
Den nederlandske regering indgav i marts 1982 i overensstemmelse med artikel 27, 
stk. 1-4, i det sjette momsdirektiv (77/388/EØF) en anmodning om fravigelse af 
artikel 21, stk. 1, litra a), i det nævnte direktiv, således at der indføres en ordning, 
hvorefter forpligtelsen til at erlægge den af underentreprenøren skyldige 
merværdiafgift overføres til hovedentreprenøren i bygge-, stålkonstruktions- og 
skibsbygningssektorerne. 
Da hverken Kommissionen eller én af medlemsstaterne inden for den frist, der er 
fastsat i direktivets artikel 27, stk. 4, havde anmodet om, at sagen blev forelagt 
Rådet, anses Rådet for at have indrømmet fravigelsen den 20. juni 19822. 
Rådet indrømmede ved beslutning af 23. november 19923 en lignende fravigelse 
for konfektionsbranchen. I henhold til denne beslutning bemyndiges Nederlandene 
EFT nr. L 145 af 13.6.1977, s. 1, senest ændret ved direktiv 94/5/EF (EFT 
nr. L 60 af 3.3.1994, s. 16). 
EFTnr. C 197 af 31.7.82, s. 1. 
EFTnr. L 351 af 2.12.92, s. 33. 
1 
til i lovgivningen at indføre en overførselsordning for afgiftsopkrævningen, således 
at forpligtelsen til at betale merværdiafgiften frem over pålægges 
konfektiotisvirksomheden (hovedentreprenøren) og ikke underentreprenøren. 
Den foranstaltning, som Nederlandene nu påtænker at indføre, udvider anvendel­
sesområdet for overførselsordningen vedrørende afgiftsbetaling, således at den 
merværdiafgift, som hovedentreprenøren i princippet skulle betale i medfør af 
artikel 21, stk. 1, litra a), i det sjette momsdirektiv, opkræves hos bygherren. 
HL Udtalelse fra Kommissionen 
I medfør af det sjette momsdirektivs artikel 21 er princippet, at den afgiftspligtige 
person, som foretager en afgiftspligtig transaktion, selv er betalingspligtig, 
I det sjette direktiv er der kun fravigelser fra princippet om, at den afgiftspligtige 
person, der foretager den afgiftspligtige transaktion, selv er betalingspligtig, hvis 
den afgiftspligtige person er etableret i udlandet. 
Generelt mener Kommissionen, at udpegning af aftageren af den afgiftspligtige 
transaktion som afgiftspligtig bør begrænses til særlige tilfælde, da selve 
momsprincipperne derved fraviges (momsbetaling i flere led, fakturering af moms 
hos den afgiftspligtige, der foretager transaktionen, og fradrag hos aftageren af 
den afgiftspligtige transaktion). 
Efter Rådets godkendelse har Nederlandene indført visse fravigelser fra dette 
princip i lovgivningen. Den nederlandske regering mente, at udpegning af 
aftageren af den afgiftspligtige transaktion som afgiftspligtig var nødvendig for at 
bekæmpe svig inden for bygge-, stålkonstruktions-, skibsbygningssektorerne og 
konfektionsbranchen. 
Denne form for svig består i, at den erhvervsdrivende, der præsterer den 
pågældende ydelse, nemlig underentreprenøren, fakturerer merværdiafgiften til 
hovedentreprenøren uden at indbetale afgiften til statskassen, samtidig med at 
hovedentreprenøren fratrækker den fakturerede merværdiafgift. Ofte er det 
umuligt for myndighederne at inddrive afgiften, idet underentreprenøren på det 
tidspunkt, hvor myndighederne konstaterer, hvad der er sket, allerede har indstillet 
sin virksomhed, og myndighederne har meget svært ved at gøre erstatningskrav 
gældende. 
1 den anmodning, som den nederlandske regering indgav i 1992 for 
konfektionsbranchen, blev det præciseret, at denne form for svig er konstateret i 
forholdet mellem systuer (underleverandører) og konfektionsvirksomheder 
(hovedentreprenører). Myndighedernes mulighed for at inddrive de skyldige beløb 
er meget små, idet systuerne ofte er mindre virksomheder, som kun lige disponerer 
over egne produktionsmidler, og som har til huse i lejede erhvervsejendomme eller 
i beboelsesejendomme. Endvidere skifter disse virksomheder hyppigt ejer. 
i 
Det er for effektivt at bekæmpe denne form for svig, at Rådet har indrømmet de 
nævnte fravigelser. Den nederlandske regering anmoder nu om en udvidelse af den 
indrømmede fravigelse, der gør det muligt at udpege bygherren (aftageren af 
transaktionen) som betalingspligtig over for statskassen i stedet for 
hovedentreprenøren (den afgiftspligtige, deç foretager transaktionen). Denne 
bestemmelse indgår i en ny lovgivning, som den nederlandske regering efter 
anmodning fra det nederlandske parlament har besluttet at gennemføre for at 
fortsætte bekæmpelsen af svig vedrørende skatter og afgifter og bidrag til sociale 
sikringsordninger inden for tekstilbranchen. 
Imidlertid må Kommissionen konstatere, at den nederlandske regering ikke 
længere omtaler ovennævnte svig (dels fakturering af merværdiafgiften uden 
betaling til statskassen og dels fradrag af denne merværdiafgift) i forholdet mellem 
hovedentreprenøren og bygherren. Faktisk ses vanskelighederne i forbindelse med 
inddrivelse af ikke-indbetalt merværdiafgift, der er typisk for denne form for svig, 
ikke hos hovedentreprenørerne. 
Det ser ud til, at den foreslåede lovgivning snarere indgår i en pakke af 
foranstaltninger til bekæmpelse af svig på andre områder. 
Det er korrekt, at den i artikel 27 i det sjette momsdirektiv beskrevne procedure 
gør det muligt for medlemsstaterne at indføre særlige foranstaltninger, der fraviger 
bestemmelserne i direktivet, enten for at forenkle afgiftsopkrævningen eller for at 
undgå visse former for svig eller unddragelse. 
Men den form for svig eller unddragelse, som i henhold til det sjette direktivs 
artikel 27 kan give anledning til fravigelser, skal på grund af direktivets 
anvendelsesområde vedrøre selve opkrævningen af merværdiafgiften. 
De foranstaltninger, som den nederlandske regering påtænker at indføre, kan 
således ikke retfærdiggøres inden for rammerne af det fælles merværdiafgiftsystem, 
da de har til formål at bekæmpe svig i forbindelse med andre afgifter end 
merværdiafgiften. 
Kommissionen mener derfor ikke, at en fravigelse fra artikel 21 med udgangspunkt 
i artikel 27 er begrundet, da det egentlige formål (bekæmpelse af svig i forbindelse 
med andre afgifter end merværdiafgiften og bidrag til sociale sikringsordninger) 
hverken er at forenkle afgiftsopkrævningen eller at bekæmpe svig og unddragelse i 
forbindelse med betaling af merværdiafgift. 
IV. Konklusion 
Da den påtænkte foranstaltning giver anledning til ovennævnte indsigelser, 
anmoder Kommissionen derfor om, at sagen forelægges Rådet i overensstemmelse 
med det nævnte direktivs artikel 27, stk. 4. 
3 
ISSN 0254-1459 
KOM (94) 422 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 08 09 
Katalognummer : CB-CO-94-447-DA-C 
ISBN 92-77-80935-3 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg