RAPPORT FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET, RÅDET OG DET EUROPÆISKE ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG

om effektiviteten af en overdragelse eller subrogation af en fordring over for tredjepart og den fortrinsret, som den af overdragelsen eller subrogationen omfattede fordring har i forhold til en anden persons rettighed

1.Indledning

1.1.Overdragelse af fordringer og kapitalmarkedsunionen

Handlingsplanen om kapitalmarkedsunionen konkluderede, at trods de seneste årtiers fremskridt med at udvikle et indre marked for kapital er der stadig mange vedvarende og rodfæstede hindringer for grænseoverskridende investeringer. En af disse hindringer skyldes forskelle med hensyn til den nationale behandling af virkningerne for tredjepart af overdragelsen af fordringer, der gør det vanskeligere at anvende disse instrumenter som grænseoverskridende sikkerhed, navnlig når banklån mobiliseres som finansiel sikkerhed i centralbankkreditoperationer eller i forbindelse med securitiseringer, og gør det sværere for investorer at prissætte risikoen ved gældsinstrumentinvesteringer. For at fremme grænseoverskridende investeringer fastlægges det i handlingsplanen om kapitalmarkedsunionen, at Kommissionen vil "foreslå ensartede regler, som med juridisk sikkerhed fastslår, hvilken national lovgivning der skal gælde for virkningerne for tredjepart af overdragelsen af fordringer", og at tiltagene vil blive iværksat inden 2017. Denne rapport er det første skridt i retning af at identificere de vigtigste problemer, som opstår, fordi der mangler ensartede regler for, hvilken national lovgivning der gælder for virkningerne for tredjepart af overdragelsen, og fortrinsretten for den overdragne fordring, og de mulige løsninger på disse problemer.

1.2.Begrebet "overdragelse af fordringer"

Overdragelse af fordringer er en retlig disposition, som giver mulighed for både enkle overdragelser af fordringer fra én person til en anden og komplekse finansielle transaktioner, der bruges til at finansiere virksomheders forretningsaktiviteter, såsom finansiel sikkerhedsstillelse, factoring og securitisering. Det tager udgangspunkt i, at en kreditor ("overdrager") overdrager sin fordring mod debitor til en anden person ("erhverver"). Eksempler på typiske overdragelsestransaktioner er angivet nedenfor (punkt 2.1).

Med de nationale markeders stigende indbyrdes forbundethed indebærer overdragelse ofte et grænseoverskridende element, som kan medføre en konflikt mellem de relevante nationale love. Visheden om, hvilken lov der finder anvendelse på de pågældende forskellige forhold, er altafgørende for en velfungerende overdragelse. Øget retssikkerhed giver øget adgang til kapital og kredit på tværs af grænserne og til lavere renter – hvilket især er gavnligt for små og mellemstore virksomheder (SMV'er) og på langt sigt også for befordringen af de grænseoverskridende bevægelser af varer, tjenesteydelser og kapital.

1.3.Eksisterende EU-lovgivning

I Den Europæiske Union er målet om at styrke retssikkerheden på området for overdragelse af fordringer blevet understøttet gennem harmonisering af lovvalgsreglerne i forordning (EF) nr. 593/2008 om lovvalgsregler for kontraktlige forpligtelser (Rom I-forordningen). Ifølge disse regler er forholdet mellem overdrager og erhverver i henhold til en overdragelse eller aftalebestemt subrogation af en fordring mod skyldneren undergivet den lov, der skal anvendes på overdragelsesaftalen. De harmoniserede regler har også til formål at beskytte debitor for den overdragne fordring ved at sikre, at vedkommende ikke skylder erhververen mere, end han skyldte kreditoren/overdrageren. Den lov, der finder anvendelse på den fordring, som overdragelsen vedrører, hvilket er den eneste lov, som skyldneren med rimelighed kan forvente anvendt, vil således også finde anvendelse på forholdet mellem erhverver og skyldner, fordringens overdragelighed, betingelserne for, at overdragelsen kan gøres gældende over for skyldneren, og spørgsmålet om, hvorvidt skyldneren er blevet frigjort for sine forpligtelser. Der mangler imidlertid et vigtigt element i den eksisterende forordning, som omhandler spørgsmålet om, hvilken lov der regulerer effektiviteten af en overdragelse over for tredjeparter. Dette spørgsmål er afgørende for at sikre retssikkerhed i grænseoverskridende overdragelser.

Denne rapport opfylder den retlige forpligtelse i artikel 27, stk. 2, i Rom I-forordningen, ifølge hvilken Kommissionen skal forelægge en rapport om effektiviteten af en overdragelse eller subrogation af en fordring over for tredjepart og den fortrinsret, som den af overdragelsen eller subrogationen omfattede fordring har i forhold til en anden persons rettighed.

1.4.Værdipapir- og fordringstransaktioner

Handlingsplanen om kapitalmarkedsunionen fremhæver ud over usikkerheden omkring overdragelse af fordringer en lignende usikkerhed i forbindelse med grænseoverskridende værdipapirtransaktioner. Værdipapirer og fordringer er begge ofte genstand for lignende finansielle transaktioner, såsom sikkerhedsstillelse.

Der er blevet vedtaget sektorspecifik lovgivning med lovvalgsregler på værdipapirområdet med henblik på at reducere den systemiske risiko, der ligger i betalings- og værdipapirafviklingssystemerne, at begrænse kreditrisikoen ved finansielle transaktioner gennem tilvejebringelse af kontanter, finansielle instrumenter og gældsfordringer som sikkerhedsstillelse eller at styrke ejendomsrettigheder i tilfælde af sanering og likvidation af kreditinstitutter. Disse specifikke lovvalgsregler finder anvendelse i EU's medlemsstater og indikerer lovgivningen i den medlemsstat, hvor registeret, kontoen eller værdipapircentralen er beliggende. Disse regler er imidlertid blevet gennemført eller anvendes forskelligt i medlemsstaterne. Dette fører til juridisk usikkerhed og yderligere omkostninger, hvilket kan skabe hindringer for velfungerende finansielle transaktioner i det indre marked.

Endvidere er der ikke på værdipapirområdet fastlagt nogen generel tilgang til spørgsmålet om lovvalg. De materielle regler om værdipapirer er endnu ikke blevet harmoniseret på EU-plan, til trods for den nylige udvikling i EU-lovgivningen på området for den finansielle markedsinfrastruktur, herunder forordningen om europæisk markedsinfrastruktur, forordningen om værdipapircentraler og MiFID II/MiFIR, og til trods for det arbejde, der har været i gang i flere år.

Eftersom fordringer og værdipapirtransaktioner kan forfølge samme mål, kan det være nyttigt at koordinere arbejdet med lovvalgsregler for begge typer transaktioner. En anden vigtig grund til dette er, at sondringen mellem en "fordring" og et "værdipapir" ikke altid er klar i praksis.

1.5.Internationale instrumenter

Lovvalgsproblemerne i forbindelse med fordringer og værdipapirtransaktioner er blevet behandlet på internationalt plan. Der blev i 2001 vedtaget en FN-konvention om overdragelse af tilgodehavender i international handel. Den er endnu ikke trådt i kraft. Principperne deri er blevet indarbejdet i "UNCITRAL Legislative Guide on Secured Transactions" fra 2007. En Haagerkonvention fra 2006 om, hvilken lov der skal anvendes på visse rettigheder over værdipapirer, der opbevares af en mellemmand, fra 2006 er heller ikke trådt i kraft endnu.

1.6.Ekstern undersøgelse og høringer