En vellykket udvidelse - Strategidokument og Europa-Kommissionens rapport om de enkelte ansøgerlandes fremskridt i retning mod tiltrædelse [SEK (2001) 1744 - 1756]

I. Den samlede baggrund

1. Indledning

2. Den offentlige mening og udvidelsen

3. Udvidelsesprocessen og nabolandene

a) Det vestlige Balkan

b) EFTA-landene

c) De nye uafhængige stater

d) Middelhavsområdet

II. Kandidatlandenes fremskridt med hensyn til at opfylde kriterierne for medlemskab

1. Politiske kriterier

a) Samlet udvikling

b) Konklusioner

2. Økonomiske kriterier

a) Samlet udvikling

b) Konklusioner

3. Andre forpligtelser ved medlemskab

a) Vedtagelse, gennemførelse og håndhævelse af Fællesskabets regelværk

b) Oversigt over de enkelte sektorer og konklusioner

c) ØMU og euroen

III. En vellykket udvidelse

1. Overholdelse af forhandlingsplanen - de resterende kapitler

a) De finansielle rammer og dermed forbundne kapitler

b) Andre kapitler

2. Handlingsplan for administrativ og retlig kapacitet

a) Styrkelse af institutionsopbygningsaktioner

b) Forbedret overvågning

c) Den administrative kapacitet efter tiltrædelsen

3. Tyrkiets førtiltrædelsesstrategi - mod en ny fase

4. De næste skridt

a) Opfyldelse af tiltrædelseskriterierne

b) De første tiltrædelser

c) Andre forhandlende kandidatlande - mod en ajourført forhandlingsplan

IV. Konklusioner

Bilag

Bilag 1: De periodiske rapporters konklusioner

Bulgarien

Cypern

Den Tjekkiske Republik

Estland

Ungarn

Letland

Litauen

Malta

Polen

Rumænien

Slovakiet

Slovenien

Tyrkiet

Bilag 2: Kandidatlandene: de vigtigste statistiske indikatorer (2000)

Bilag 3: Førtiltrædelsesstrategien

Bilag 4: Menneskerettighedskonventioner, som kandidatlandene har ratificeret 30. september 2001

Bilag 5: Parvise samarbejdsprojekter 1998-2001

Bilag 6: Status over forhandlingerne den 26. oktober 2001

I. Den samlede baggrund

1. Indledning

Gennem næsten et halvt århundrede har Den Europæiske Union medvirket til at bringe fortidens konflikter til ophør og styrke fred, sikkerhed, retfærdighed og velstand i hele Europa. Siden invitationen til kandidatlandene om at blive medlemmer af Den Europæiske Union har udvidelsesprocessen bidraget afgørende til at opnå politisk stabilitet, økonomisk fremgang og social retfærdighed. Stabile institutioner, regeringsskift på grundlag af frie og demokratiske valg, øget beskyttelse af menneskerettigheder, herunder mindretals rettigheder, samt markedsøkonomiske principper er nu fælles træk. Udvidelsesprocessen gør Europa til et sikrere sted for dets borgere og bidrager til at forhindre og kontrollere konflikter i resten af verden.

Udvidelsen vil ikke blot gavne nuværende og nye medlemsstater, men også Den Europæiske Unions nabolande, med hvilke den har nære forbindelser. Der vil ikke blive trukket nye skillelinjer på vort kontinent. Hver ny medlemsstat vil medbringe sin egen politiske, økonomiske, kulturelle, historiske og geografiske arv til EU og derved berige Europa som helhed.

Et stærkt og forenet Europa er vigtigere end nogen sinde på baggrund af terrorangrebene den 11. september og de efterfølgende begivenheder. Kandidaterne til medlemskab af Den Europæiske Union har tilsluttet sig EU's fordømmelse af terrorisme og tilsluttede sig straks og fuldt konklusionerne og handlingsplanen fra Det Europæiske Råds ekstraordinære møde den 21. september 2001.

Kommissionen giver igen udtryk for sin vilje til at sikre en vellykket udvidelse. Dette vil øge sikkerheden og stabiliteten, ikke blot i Europa, men også i tilstødende regioner og fjernere områder. Det kommende år vil være afgørende for en vellykket afslutning af de igangværende tiltrædelsesforhandlinger og for kandidaternes forberedelse af medlemskabet.

Dette års situationsrapporter og forslag til reviderede tiltrædelsespartnerskaber identificerer de områder, hvor en yderligere indsats er mest påkrævet. Sammen med den køreplan for forhandlingernes forløb, som Kommissionen fremlagde i november sidste år, og som er blevet godkendt af successive Europæiske Råd, udgør de en vejledning for en vellykket afslutning af tiltrædelsesprocessen med de berørte lande. Kommissionen vil give sin vurdering af hvert kandidatlands evne til at påtage sig rettighederne og forpligtelserne ved medlemskab i næste års situationsrapport. Forudsat at de viderefører deres bestræbelser, bør det være muligt at afslutte tiltrædelsesforhandlingerne ved udgangen af 2002 med de lande, der opfylder tiltrædelseskriterierne. På dette grundlag vil disse lande være klar til at blive medlemmer af EU i 2004, jf. det mål, der er fastsat af Europa-Parlamentet og Det Europæiske Råd.

Principperne for denne proces er uændrede. Det Europæiske Råd i Berlin fastsatte klare rammer for de finansielle aspekter af udvidelsen. Disse rammer tilvejebringer et tilstrækkeligt grundlag for tiltrædelse af op til ti nye medlemsstater i 2004. Det Europæiske Råd i Nice har fastlagt rammerne for den institutionelle reform, som er nødvendig for udvidelsen. Forhandlingerne føres på grundlag af den gældende EU-ret og under anvendelse af principperne om egne resultater og indhentning, og vil blive afsluttet med de kandidatlande, der opfylder kriterierne for medlemskab. Dette er de nødvendige og tilstrækkelige betingelser, der ved starten blev fastlagt for at opnå de første tiltrædelser. Alle diskussioner internt i Den Europæiske Union om reformen af politikker eller institutioner bør være klart adskilte og ikke hindre eller sinke tiltrædelsesforhandlingerne.

Den hurtighed, hvormed forhandlingerne med hvert kandidatland foregår, afspejler frem for alt hurtigheden i det pågældende lands forberedelser til medlemskab. Anvendelsen af princippet om differentiering på grundlag af hvert kandidatlands egne resultater gør det sammen med en energisk forberedelse af medlemskabet støttet af EU's førtiltrædelsesinstrumenter også muligt for kandidatlande, der indledte forhandlinger på et senere tidspunkt, at indhente de øvrige lande. Den udvidelsesstrategi, der nu er på plads, danner et godt grundlag for rettidigt at afslutte forhandlingerne med de kandidater, der er tilstrækkelig forberedt.

Betingelserne for medlemskab, der blev fastsat af Det Europæiske Råd i København i 1993 og yderligere præciseret af efterfølgende Europæiske Råd, er den målestok, hvorefter hvert kandidatlands fremskridt vurderes. Disse betingelser gælder fortsat, og der er ikke tale om at ændre dem. I den nuværende fase af tiltrædelsesprocessen er det imidlertid nødvendigt at fokusere lige så meget på kandidatlandenes evne til at gennemføre og håndhæve EU-retten som på overtagelsen af denne ret i lovgivningen. Derfor rettes der nu en særlig opmærksomhed mod kandidatlandenes administrative og retlige kapacitet. Kommissionen vil gennem en handlingsplan øge støtten til opbygning af institutioner og nøje følge opfyldelsen af tilsagn, der er afgivet under forhandlingerne, og opnåelsen af de prioriterede mål, der er fastsat i tiltrædelsespartnerskaberne.

Den Europæiske Union vil fortsat yde fuld støtte til forberedelserne af medlemskabet i de kandidatlande, der ikke er i stand til at afslutte forhandlingerne inden for den ovennævnte frist. Der vil blive ført forhandlinger med dem på basis af de principper, der har ligget til grund for tiltrædelsesprocessen fra begyndelsen. I sit 2002-dokument om udvidelsesstrategien vil Kommissionen fremlægge en ajourført forhandlingsplan og om nødvendigt en revideret førtiltrædelsesstrategi for sådanne kandidatlande under hensyntagen til de fremskridt, der gøres i det kommende år, og konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Gøteborg.

For at intensivere forberedelserne til udvidelsen knyttes kandidatlandene i stadig stigende grad til EU-programmer og -aktiviteter. Der er udarbejdet økonomiske førtiltrædelsesprogrammer under hensyntagen til kravene til økonomisk og monetær union, og der er ved at blive udformet nationale beskæftigelsesstrategier. I konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Gøteborg blev kandidatlandene opfordret til at indskrive Unionens økonomiske, sociale og miljømæssige mål i deres nationale politikker. Kandidatlandene bør så vidt muligt deltage i Lissabon-processen, der fokuserer på Unionens strategiske mål om at udvikle en bæredygtig og stærkt konkurrencedygtig videnbaseret økonomi.

Samarbejdet om retlige og indre anliggender vil blive stadig vigtigere, både i betragtning af kampen mod terrorisme og organiseret kriminalitet og de mere langsigtede drøftelser om en eventuel indførelse af fælles ordninger for grænsekontrol. Schengen-ordningen vil gælde for alle nye medlemsstater. Fuld deltagelse i denne ordning vil være baseret på en proces med to trin. De nye medlemsstater vil i første omgang skulle opnå et højt kontrolniveau for de eksterne grænser ved tiltrædelsen, mens afskaffelsen af kontrollen af de indre grænser til de nuværende medlemsstater først vil finde sted senere og være genstand for en særlig afgørelse truffet af Rådet.

Tiltrædelse af Den Europæiske Union er ikke det samme som medlemskab af euro-området. Mens deltagelse i den fælles valuta er en del af EU's regelværk, vil kandidatlandene skulle overholde konvergenskriterierne for at deltage i euroen. Beslutningen herom vil blive truffet senere, efter tiltrædelsen, og efter en undersøgelse af, om der er opnået en høj grad af vedvarende konvergens, således som det var tilfældet for de oprindelige deltagere i euro-området. Den første prioritet for hvert kandidatland vil imidlertid nu være at overholde de økonomiske Københavnskriterier.

Kandidatlandene vil i stigende grad blive inddraget i drøftelserne om Europas fremtid, herunder den konvention, der vil bane vejen for den næste regeringskonference. Konventionens arbejde og regeringskonferencen er af afgørende betydning for Europas fremtid; den er imidlertid ikke en ny betingelse for udvidelse.

Efterhånden som debatten om Europas fremtid skrider frem, og tidspunktet for udvidelsen nærmer sig, vil borgerne i de nuværende og kommende medlemsstater i stigende grad ønske at forstå de sandsynlige konsekvenser af udvidelsen. Kommissionen er i nært samarbejde med Europa-Parlamentet klar til at reagere på dette ønske og støtte de bestræbelser, der udfoldes af politiske ledere i de pågældende lande for at orientere offentligheden om de implicerede spørgsmål.

Det ville være en inspiration for Europa som helhed og for verden i almindelighed, hvis hele Cypern sammen kan tiltræde Den Europæiske Union på grundlag af en løsning, der tager hensyn til alle parters interesser. Det er skuffende, at den tyrkisk-cypriotiske ledelse ikke i øjeblikket er engageret i den proces, der gennemføres under FN's auspicier. Alle berørte parter bør drage fuld fordel af muligheden for at nå frem til en løsning, før tiltrædelsesforhandlingerne afsluttes. Hvis der ikke findes en løsning inden tiltrædelsesforhandlingernes afslutning, vil Rådet imidlertid træffe sin afgørelse om tiltrædelse i henhold til konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Helsingfors, uden at en løsning er en forudsætning.

Det Europæiske Råd i Helsingfors konkluderede, at Tyrkiet er en kandidat, hvis ansøgning vil blive bedømt på grundlag af de samme kriterier, som anvendes for andre kandidatlande. Den førtiltrædelsesstrategi, der blev stillet krav om i disse konklusioner, er nu i gang. Kommissionen glæder sig over de politiske og økonomiske reformer, der er blevet indledt. Tyrkiet vil skulle sikre, at disse reformer er effektive, særlig med hensyn til beskyttelsen af menneskerettighederne, og vil skulle bidrage aktivt til bestræbelserne for at løse Cypern-problemet og de meningsforskelle, der er opstået over den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik.

Den kommende udvidelse af Den Europæiske Union er under grundig forberedelse ved hjælp af den strategi, der er fremlagt i dette dokument. Den er funderet på klare principper, som er blevet gentaget af successive Europæiske Råd, og på den gennemsigtige og objektive metode, som Kommissionen fastsatte i Agenda 2000 og hvert år har anvendt i sine situationsrapporter. Dette dokument og de ledsagende rapporter giver en analyse af den fase, der er nået i tiltrædelsesprocessen i efteråret 2001, og angiver, hvordan det kan sikres, at den næste og afgørende fase i processen er vellykket.

2. Den offentlige mening og udvidelsen

Ved forberedelsen af den aktuelle udvidelsesrunde vil politiske og økonomiske ledere i Den Europæiske Union skulle indgå i en dialog med offentligheden om udvidelsen og bidrage til diskussionen om Unionen i kandidatlandene.

Opinionsundersøgelser og Eurobarometer viser, at der er behov for at forbedre oplysningerne om og forståelsen af udvidelsens konsekvenser i den nuværende Union. I kandidatlandene er offentlighedens støtte til tiltrædelse generelt høj, men kan variere som følge af forskellige faktorer, herunder udviklingen i tiltrædelsesforhandlingerne.

I maj 2000 indledte Kommissionen en kommunikationsstrategi for at tilvejebringe oplysninger om udvidelsesprocessen. For at denne strategi skal lykkes, er det nødvendigt, at ikke blot EU-institutionerne, men også valgte repræsentanter, politiske ledere, regeringer, arbejdsmarkedets parter og det civile samfund generelt deltager i dialogen.

Kommissionen udvikler sin kommunikationsstrategi på decentralt grundlag og under hensyntagen til de specifikke behov og forhold, der gælder i medlemsstaterne og kandidatlandene. Kommissionens repræsentationer i de 15 medlemsstater og dens delegationer i de 13 ansøgerlande er ansvarlige for at udarbejde programmer, der er tilpasset behovene. På regionalt niveau prioriteres regioner i den nuværende Union, der grænser op til kandidatlandene. Ved udviklingen af strategien arbejder Kommissionen nært sammen med Europa-Parlamentets kontorer.

Kommissionen vil holde Rådet og Parlamentet underrettet om resultaterne.

3. Udvidelsesprocessen og nabolandene

Når Den Europæiske Union udvides, vil den få nye naboer, og dens forbindelser med disse naboer vil ændre sig, så de afspejler den nye situation. EU har udarbejdet specifikke politikker for hver enkelt tilstødende region - stabiliserings- og associeringsprocessen for det vestlige Balkanområde, Barcelona-processen for Middelhavsområdet samt partnerskabs- og samarbejdsrammerne for Rusland, Ukraine og andre nye uafhængige stater. Disse politikker supplerer de nære og integrerede forbindelser, der er udviklet med EFTA- og EØS-landene.

De forudser oprettelse af et frihandelsområde omfattende Den Europæiske Union og dens naboer, hvori demokrati, respekt for menneskerettighederne og retsstatsprincippet er gældende.

I takt med Den Europæiske Unions udvidelse vil den få flere fælles interesser med sine nye naboer. Dette vil skabe nye muligheder, der vil stimulere vækst og investeringer. Udvidelsen vil skabe et indre marked med over 500 mio. forbrugere. Det vil være i Den Europæiske Unions og dens nye naboers fælles interesse fortsat at arbejde sammen om at konsolidere økonomiske reformer og styrke erhvervslivet gennem etablering af miljø med gennemsigtige regler. En gradvis tilpasning til reglerne for EU's indre marked og regulerende rammer vil lette handelen og tiltrække investeringer til de tilgrænsende regioner. Dette vil medføre fordele for erhvervslivet i alle de berørte lande.

Udvidelsen vil også skabe nye udfordringer. Den vil øge behovet for, at EU og dens naboer arbejder tæt sammen om spørgsmål som f.eks. retlige og indre anliggender. EU vil sandsynligvis tiltrække indvandrere fra sine naboer og vil have et ønske om sammen med dem at udvikle metoder til planlægning af lovlig indvandring, samtidig med at ulovlig indvandring og menneskehandel bekæmpes. Grænseforvaltningen vil få øget betydning med et nært samarbejde på områder, der strækker sig fra told- og dyre- og plantesundhedskontrol til bekæmpelse af organiseret kriminalitet og narkotikahandel.

Den udvidede Union vil skulle uddybe forbindelserne med dens umiddelbare naboer og udvikle en fælles fremgangsmåde yderligere. Den udvidede Union vil sandsynligvis have interesse i at sammenkæde fælles elementer fra de tre geografiske politikker, der i øjeblikket anvendes. Unionens fremtidige grænser må ikke blive en ny skillelinje. En velgennemtænkt politik for nærområderne, som bygger på de nuværende politiske rammer, vil sikre, at det udvidede EU og dets naboer udbygger deres fælles interesser og aktiviteter.

a) Det vestlige Balkan

I 2001 er demokratiet blevet konsolideret i det vestlige Balkanområde. Efter valget af en ny demokratisk ledelse i Forbundsrepublikken Jugoslavien er landene i regionen gået videre med politiske, økonomiske og administrative reformer. Udviklingen har imidlertid ikke været jævn, og en genopblussen af volden i de sydlige dele af Forbundsrepublikken Jugoslavien og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien er et tilbageskridt i kampen for fred og stabilitet i regionen. Udfordringen for EU er at reagere effektivt på ustabilitet i regionen og samtidig arbejde hen imod målet om integration af regionens lande i EU i overensstemmelse med konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Feira.

Stabiliserings- og associeringsprocessen tilvejebringer rammer, inden for hvilke nye kontraktmæssige forbindelser og et bistandsprogram (CARDS) bistår hvert land med at gøre fremskridt i dets eget tempo som potentielle kandidater for EU-medlemskab. Regionalt samarbejde er afgørende for at konsolidere stabiliteten og en kritisk del af EU's engagement i Sydøsteuropa. Dette vil kræve yderligere bestræbelser. Alle landene i regionen vil skulle bistås i deres forsøg på at samordne regionale samarbejdsbestræbelser med kravene til integration i EU. Stabiliserings- og associeringsprocessen, stabilitetspagten og finansiel bistand spiller alle en supplerende rolle i denne forbindelse.

b) EFTA-landene

De nye medlemsstater vil tilslutte sig Unionens aftaler med medlemmerne af Den Europæiske Frihandelssammenslutning (EFTA). De tiltrædende lande vil skulle ansøge om at blive part i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS), jf. artikel 128 i EØS-aftalen. Med dette in mente holder Kommissionen EFTA-partnerne underrettet om udviklingen i tiltrædelsesforhandlingerne.

c) De nye uafhængige stater

EU er ved at opbygge stærkere partnerskabsforbindelser med Rusland for at drage gensidig fordel af et øget samarbejde på områder såsom energi, udenrigspolitik, retlige og indre anliggender og miljøet. Partnerskabs- og samarbejdsaftalen med Rusland danner grundlag for politisk dialog og vidtgående samarbejde, herunder arbejde i forbindelse med Ruslands ansøgning om medlemskab af WTO. Udviklingen af forbindelserne mellem EU og Rusland inden for rammerne af partnerskabs- og samarbejdsaftalen fik ny kraft på topmødet mellem EU og Rusland i oktober 2001, hvor der blev opnået enighed om nedsættelse af en gruppe på højt niveau, der skal udvikle konceptet om et fælles europæisk økonomisk område.

Rusland hilser udvidelsen af EU velkommen og forventer, at EU nøje vil overveje dens konsekvenser for Rusland. Sådanne spørgsmål drøftes i institutionerne under partnerskabs- og samarbejdsaftalen med henblik på at løse problemer, der måtte opstå før udvidelsen. Spørgsmålet om Kaliningrad er blevet rejst i denne forbindelse. Kommissionen fremlagde i 2001 et debatdokument, der undersøger virkningerne af udvidelsen for Kaliningrad, og som også ser på andre spørgsmål af fælles interesse, såsom beskyttelse af miljøet i Østersøregionen. Det er i EU's og Ruslands fælles interesse at sikre, at Kaliningrad opnår fordele af de positive økonomiske følger af udvidelsen. Praktiske spørgsmål om f.eks. visum- og grænseformaliteter for rejser mellem Kaliningrad og resten af Rusland skal diskuteres med henblik på at finde konstruktive løsninger inden for rammerne af EU's regelværk.

EU har også partnerskabs- og samarbejdsaftaler med Ukraine og Moldova og er besluttet på at hjælpe disse to lande med deres politiske og økonomiske overgangsproces og gradvise tilpasning til EU's love og praksis. De er begge blevet opfordret til at deltage i Europakonferencen og er aktive i regionale og underregionale grupper, som omfatter EU-medlemsstater, kandidatlande og de lande, der deltager i stabiliserings- og associeringsprocessen. Belarus grænser også op til det fremtidige EU, men forbindelserne er begrænsede på grund af landets dårlige resultater med hensyn til demokrati, menneskerettigheder og retsstatsprincippet.

d) Middelhavsområdet

EU's forbindelser med Middelhavslandene finder sted inden for Barcelona-processen, der bringer de 15 EU-stater sammen med 12 lande i Middelhavsområdet med henblik på samarbejde om politiske og sikkerhedsmæssige anliggender, økonomisk samarbejde, der fører til frihandel, samt socialt og kulturelt samarbejde. En række regionale samarbejdsinitiativer og et net af bilaterale aftaler understøtter disse rammer. Selv om processen er påvirket af manglen på varig fred i Mellemøsten, har den kunnet opretholde dialogen, siden den blev indledt i 1995, og den tilvejebringer et forum, hvor Israel og de arabiske stater bliver ved med at mødes.

Associeringsaftaler er trådt i kraft mellem EU og Marokko, Tunesien, Israel og Den Palæstinensiske Myndighed. Sådanne aftaler er også blevet undertegnet med Jordan og Egypten, og i det mindste den første af disse træder meget snart i kraft. Der foregår forhandlinger med Algeriet, Libanon og Syrien, og der er gode udsigter til at afslutte forhandlingerne med de to førstnævnte lande før udgangen af 2001. De resterende tre partnere (Cypern, Malta og Tyrkiet) er omfattet af allerede eksisterende aftaler, og de er selv på vej mod tiltrædelse. Desuden rummer Barcelona-processen mulighed for indgåelse af frihandelsaftaler mellem partnerne ("syd-syd-aftaler"); EU glæder sig derfor meget over og har tilbudt støtte til Agadir-processen, der blev indledt den 8. maj 2001, og hvor Marokko, Tunesien, Egypten og Jordan er blevet enige om at etablere fri handel med hinanden.

I november 2000 blev de 27 udenrigsministre enige om at bringe nyt liv til samarbejdet mellem EU og Middelhavsområdet og fastsatte ambitiøse nye mål for at fremme Barcelona-processen. Arbejdet er siden blevet intensiveret. De tragiske begivenheder den 11. september 2001 har imidlertid vist, at der er behov for et endnu tættere samarbejde, ikke mindst på det sociale, kulturelle og uddannelsesmæssige område. Barcelona-processen er en glimrende ramme i denne forbindelse.

II. Kandidatlandenes fremskridt med hensyn til at opfylde kriterierne for medlemskab

Som i tidligere år fremhæver de periodiske rapporter fra i år retlige foranstaltninger, som rent faktisk er vedtaget, snarere end foranstaltninger under forberedelse. Kommissionen har undersøgt, om bebudede reformer faktisk er gennemført siden oktober 2000. For hvert af de 29 kapitler i Den Europæiske Unions regelværk analyserer rapporterne de fremskridt, som hvert enkelt kandidatland har gjort med hensyn til at vedtage regelværket og sikre dets gennemførelse og håndhævelse gennem de nødvendige administrative strukturer. Hvert kapitel indeholder ikke blot en vurdering af de fremskridt, der er gjort siden sidste års rapport, men også en vurdering af de samlede fremskridt.

Vurderingen er i første omgang baseret på oplysninger fra ansøgerlandene selv. Kommissionen har også benyttet oplysninger afgivet i forbindelse med tiltrædelsesforhandlingerne og på møder afholdt inden for rammerne af associeringsaftalerne. Den har sammenlignet oplysninger fra disse kilder med oplysninger i de nye nationale programmer for overtagelse af regelværket, som blev fremsendt til Kommissionen i begyndelsen af 2001. Kommissionen har trukket på Europa-Parlamentets rapporter, vurderinger fra medlemsstaterne samt internationale organisationers (navnlig Europarådet og OSCE), internationale finansieringsinstitutioners, EU-erhvervssammenslutningers og ikke-statslige organisationers arbejde.

1. Politiske kriterier

Det Europæiske Råd i København erklærede, at "medlemskab kræver, at ansøgerlandet har opnået institutionel stabilitet, som garanterer demokrati, retsstatsforhold, menneskerettigheder samt respekt for og beskyttelse af mindretal". Artikel 6 i traktaten om Den Europæiske Union fastslår, at "Unionen bygger på principperne om frihed, demokrati og respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder samt retsstatsprincippet". Disse principper blev fremhævet i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, der blev fremlagt på Det Europæiske Råds møde i Nice i december 2000.

a) Samlet udvikling

I rapporterne fra 2000 konkluderede Kommissionen, at alle de forhandlende lande fortsat opfyldte de politiske kriterier, og at de samlede resultater med hensyn til at styrke de demokratiske institutioner, overholde retsstatsprincippet og beskytte menneskerettighederne var forbedret i forhold til det foregående år. Kommissionen henledte imidlertid opmærksomheden på behovet for at fremskynde reformen eller styrkelsen af retsvæsenet og behandle spørgsmålet om korruption. Kommissionen opfordrede i øvrigt til en energisk indsats for at bekæmpe det voksende problem med handel med kvinder og børn og understregede behovet for vedvarende bestræbelser for at forbedre sigøjnernes situation. Kommissionen opfordrede Tyrkiet til at træffe de beslutninger, som er nødvendige for at omsætte dets hensigter vedrørende menneskerettigheder til konkrete foranstaltninger.

Siden de seneste periodiske rapporter er kandidatlandene vedblevet med at styrke den måde, hvorpå deres demokratiske regeringssystemer fungerer. Der blev afholdt nationale eller lokale valg i Bulgarien, Cypern, Den Tjekkiske Republik, Estland, Letland, Malta, Polen og Rumænien. Disse valg var frie og retfærdige.

Der blev udfoldet betydelige yderligere bestræbelser for at sikre den offentlige forvaltnings uafhængighed, gennemsigtighed, ansvarlighed og effektivitet. I flere lande blev de retlige rammer for den offentlige tjeneste styrket, og uddannelsen af offentligt ansatte og moderniseringen af den offentlige forvaltning fortsatte. Disse bestræbelser skal videreføres.

Der blev gjort yderligere fremskridt med hensyn til at reformere og styrke retsvæsenet som et afgørende element i forbindelse med at sikre respekten for retsstatsprincippet og en effektiv håndhævelse af regelværket. Flere lande gjorde fremskridt med hensyn til at vedtage grundlæggende lovgivning, styrke menneskelige ressourcer og forbedre arbejdsbetingelserne. Indsatsen på dette område skal øges yderligere, idet der skal rettes en særlig opmærksomhed mod at sikre retsvæsenets uafhængighed.

I tidligere rapporter identificeredes korruption som et alvorligt problem, der "forværres af lave lønninger i den offentlige sektor og udbredt brug af bureaukratisk kontrol i økonomien". Denne vurdering er stadig i vidt omfang aktuel, selv om der har været en positiv udvikling på flere områder. I de fleste lande er korruptionsbekæmpelsesorganerne blevet styrket, og der er sket fremskridt med lovgivningen på områder såsom offentlige indkøb og offentlig adgang til informationer. En opmuntrende udvikling i flere lande med hensyn til reformen af den offentlige forvaltning bidrager også til kampen mod korruption. Uanset disse bestræbelser er korruption, svindel og økonomisk kriminalitet fortsat udbredt i mange kandidatlande, hvilket bidrager til manglende tillid hos borgerne og bringer reformerne i miskredit. Der er behov for fortsatte og energiske foranstaltninger for at løse dette problem.

I tidligere år har Kommissionen fremhævet problemerne i børneforsorgsinstitutionerne i Rumænien. De rumænske myndigheder har truffet en række lovgivningsmæssige, administrative og finansielle foranstaltninger med støtte fra PHARE. Disse bestræbelser skal videreføres for at sikre mærkbare og vedvarende forbedringer af de berørte børns og familiers levevilkår, forhindre overgreb og behandle gadebørns problemer.

Den alarmerende udvikling i rapporterne fra sidste år med hensyn til handel med kvinder og børn er desværre blevet bekræftet i år. Flere kandidatlande er fortsat oprindelses-, transit- og bestemmelseslande, og der er ikke tegn på, at problemet bliver mindre. Der er behov for virksomme modforanstaltninger for at imødegå denne udvikling med behørig respekt for ofrenes rettigheder.

Der kan konstateres begrænsede forbedringer med hensyn til problemerne i forbindelse med varetægtsfængsling i flere lande. De vedrører hovedsagelig overdreven langvarig tilbageholdelse, manglende adgang til en advokat og, i nogle tilfælde, mishandling. Disse problemer skal behandles.

Der skete yderligere fremskridt i flere lande med hensyn til sikring af ligestilling mellem kønnene, både hvad angår lovgivningen og de institutionelle rammer. Der er imidlertid behov for en yderligere indsats for at fremme kvinders økonomiske og sociale lighed. De skridt, der i en række lande er taget for at bistå voldsofre, er en velkommen udvikling, som bør ledsages af passende forebyggende foranstaltninger.

For så vidt angår mindretal kan der konstateres en opmuntrende udvikling. Estland og Letland har gjort yderligere fremskridt med hensyn til integration af personer uden statsborgerskab og opfylder fortsat alle OSCE's henstillinger vedrørende statsborgerskab og naturalisering. I begge lande skal der udvises den nødvendige omhu for at sikre, at den eksisterende sproglovgivning gennemføres i fuld overholdelse af principperne om proportionalitet og berettiget almen interesse. I flere lande blev der taget skridt til at styrke de retlige og institutionelle rammer for beskyttelsen af mindretal. I Bulgarien, Slovakiet og Rumænien spiller mindretal en vigtig rolle i det nationale politiske liv.

I alle lande med betydelige sigøjnersamfund findes der nu nationale handlingsplaner for at behandle den fortsat udbredte diskrimination og forbedre levevilkårene, som stadig er yderst vanskelige. I de fleste tilfælde er disse handlingsplaner ved at blive gennemført, og i nogle lande er der bevilget yderligere midler over statsbudgettet. Der ydes fortsat finansiering fra PHARE til støtte for disse aktioner. Der er behov for en yderligere indsats for at sikre, at de forskellige programmer gennemføres på vedholdende vis i nært samarbejde med sigøjnernes repræsentanter, og at der ydes den nødvendige budgetmæssige støtte i alle lande.

I sin rapport fra 2000 konkluderede Kommissionen, at Tyrkiet ikke opfyldte de politiske Københavnskriterier. Trods en positiv udvikling på en række områder gælder denne vurdering stadig, og der er behov for en yderlig indsats.

Tyrkiets nationale program for overtagelse af EU-retten har dannet grundlag for en større forfatningsmæssig reformpakke, der bygger på arbejdet i parlamentets forsoningsudvalg. Denne pakke blev vedtaget på rekordtid den 3. oktober 2001 med overvældende flertal, hvilket viser parlamentets vilje til at bringe Tyrkiet nærmere til EU's normer.

Dette er et vigtigt skridt hen imod at styrke garantierne på områderne for menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder samt begrænse dødsstraffen. Ændringerne har navnlig mindsket mulighederne for at indføre begrænsninger af ytrings-, kommunikations-, presse- og foreningsfriheden. Opmærksomheden er nu rettet mod en effektiv gennemførelse af disse vigtige ændringer. Der er ved at blive udarbejdet gennemførelseslovgivning.

Trods disse ændringer er der fortsat begrænsninger på udøvelsen af grundlæggende frihedsrettigheder. Den udstrækning, i hvilken personer i Tyrkiet rent faktisk vil opleve en forbedring af udøvelsen af grundlæggende frihedsrettigheder, vil afhænge af fortolkningen af forfatningsændringerne, de nærmere bestemmelser i gennemførelseslovgivningen og myndighedernes praktiske anvendelse af loven.

Kommissionen opfordrer kraftigt Tyrkiet til at gennemføre betydelige forbedringer, ikke blot af forfatningsbestemmelserne og lovene om beskyttelse af menneskerettigheder, men frem for alt af menneskerettighedssituationen i praksis. Dette kræver reformer af mange eksisterende strukturer og nuværende praksis. Kommissionen glæder sig over, at moratoriet om dødsstraf er opretholdt, og at forfatningsreformen har begrænset dødsstraffen, men erindrer Tyrkiet om, at dødsstraf i sig selv skal afskaffes for at bringe Tyrkiet i overensstemmelse med Den Europæiske Unions principper. Kommissionen opfordrer Tyrkiet til at sikre, at der rettes en særlig opmærksomhed mod at forbedre situationen i det sydøstlige Tyrkiet betydeligt.

b) Konklusioner

De politiske Københavnskriterier opfyldes fortsat af alle de kandidatlande, med hvilke der i øjeblikket føres forhandlinger. Tyrkiet opfylder stadig ikke disse kriterier.

De krav, der blev fastsat ved de politiske Københavnskriterier, og Kommissionens periodiske vurdering af de fremskridt, der er gjort med hensyn til at opfylde dem, er vedblevet med at være vigtige incitamenter for kandidatlandene. Siden udtalelserne fra 1997 og de efterfølgende periodiske rapporter har de samlede fremskridt med hensyn til at befæste og uddybe demokratiet og respekten for retsstatsprincippet, menneskerettighederne og mindretals rettigheder været betydelige. På grundlag af disse fremskridt har der i det forløbne år generelt været tale om en yderligere positiv udvikling, og de samlede resultater med hensyn til styrkelse af demokratiske institutioner, overholdelse af retsstatsprincippet og beskyttelse af menneskerettighederne er forbedret yderligere.

Selv om bestræbelserne for at reformere eller styrke retsvæsenet langsomt er ved at bære frugt, bør de imidlertid fremskyndes og styrkes yderligere, særlig for at sikre en effektiv håndhævelse af EU-retten. Kampen mod korruption bør intensiveres. Der er behov for mærkbare resultater på dette område for at reagere på befolkningens bekymring og medvirke til at sikre et gennemsigtigt erhvervsmiljø.

Fortsatte problemer i forbindelse med varetægtsfængsling i visse lande bør behandles. Handel med kvinder og børn fra, gennem eller til flere kandidatlande giver fortsat alvorlig grund til bekymring og kræver virksomme modforanstaltninger. Der er behov for en yderligere indsats for at sikre ligestilling mellem mænd og kvinder og bekæmpelse af forskelsbehandling. Det er også meget vigtigt at videreføre bestræbelserne for at forbedre sigøjnernes situation.

Tyrkiet bør træffe de foranstaltninger, som er nødvendige for at sikre, at de nylige vigtige forfatningsændringer udmønter sig i konkrete fremskridt med hensyn til menneskerettighederne.

Konklusionerne på hver periodisk rapport fremgår af bilag 1. De menneskerettighedskonventioner, som ansøgerlandene har ratificeret, er anført i bilag 4.

2. Økonomiske kriterier

a) Samlet udvikling

Dette års vurdering af kandidatlandenes fremskridt med hensyn til opfyldelse af de økonomiske Københavnskriterier finder sted på et tidspunkt, hvor de globale økonomiske betingelser hastigt forværres. I 2000 og første halvdel af 2001 var væksten i kandidatlandene imidlertid forholdsvis kraftig.

I 2000 var vækstresultaterne de bedste siden indførelsen af de periodiske rapporter. Den gennemsnitlige realvækst i BNP for kandidatlandene lå på omkring 5%, hvilket er langt over nulvækstresultatet fra 1999. Det gennemsnitlige resultat for de 10 central- og østeuropæiske lande var 3,6%, altså betydeligt højere end det resultat på 2,2%, der blev opnået det foregående år. Der var igen vækst i Tjekkiet, Estland, Litauen og Rumænien, og otte lande havde højere vækstrater. Undtagelserne var Polen og Slovenien, hvor væksten svækkedes en smule, omend den fortsat var god med 4% for Polen og 4,6% for Slovenien. I gennemsnit havde kandidatlandene i Middelhavsområdet bedre resultater end overgangsøkonomierne med realvækstrater for BNP på 5% for Cypern og Malta og på 7,2% for Tyrkiet. Derimod var den gennemsnitlige realvækst for BNP i EU 3,3%, hvilket tyder på, at selv om indhentningen er begrænset, var den større end i de tidligere år.

I første halvdel af 2001, hvor EU's økonomiske resultater er forværret, har der været en opbremsning af den gennemsnitlige vækst i BNP i kandidatlandene. Hidtil er lande med højere og mere stabil gennemsnitlig vækst blevet påvirket mest. Lande, hvis vækst netop er vendt tilbage til et mere normalt leje efter en tilbagegang, såsom Tjekkiet og Rumænien, synes at klare sig bedre. Tilsvarende synes de baltiske stater, der oplevede et cyklisk fald i væksten i 2000, at modstå den aktuelle opbremsning, delvis støttet af den eksterne efterspørgsel som følge af højere vækst i Rusland og de nye uafhængige stater. Polen oplever en stærkere opbremsning, hovedsagelig som følge af dårligt koordinerede politikker kombineret med den forværrede situation i udlandet og politisk usikkerhed indadtil. Tyrkiets vækstresultater er blevet stærkt negative. Der var to alvorlige finansielle kriser sidst i 2000 og først i 2001, som havde konsekvenser for væksten i BNP, men de fik samtidig regeringen til at gennemføre stærkt påkrævede reformer og afhjælpende foranstaltninger.

For de 10 central- og østeuropæiske lande steg BNP per capita i procent af EU-gennemsnittet målt i købekraftsstandarder fra 38% i 1999 til 39% i 2000. For alle tretten kandidatlande var tallet uændret i forhold til det foregående år, nemlig 35%. En udligning af de nuværende store indkomstforskelle er et mellem- til langfristet projekt, der kræver forholdsvis højere gennemsnitlige vækstrater over tid. En sammenligning af situationen i 2000 med situationen i 1995 viser, at 9 kandidatlande har gjort fremskridt i denne periode, mens 3 (Bulgarien, Tjekkiet og Rumænien) ikke har; Tyrkiet befinder sig i det væsentlige på samme niveau. Estland, Letland, Ungarn, Polen og Slovenien har gjort meget gode fremskridt. Indkomstfordelingen er generelt blevet mere ulige, især i de 10 central- og østeuropæiske lande. Dette kunne forventes, for det første fordi indkomstfordelingen var ret lige under de tidligere regimer; for det andet på grund af en uensartet vækst, der øgede efterspørgslen efter visse erhvervsfærdigheder på nogle områder og i nogle sektorer fremfor andre. Det stigende indkomstniveau bør imidlertid være til fordel for mange. Uligheden er stadig lavere end i EU.

Trods de relativt gode samlede vækstfaktorer i alle kandidatlande undtagen Tyrkiet er mange ubalancer blevet større, og de makroøkonomiske forhold i landene er fortsat forskellige.

De periodiske rapporter for 2001 angiver to tal for den offentlige balance. Det ene er baseret på det mest almindeligt anvendte nationale begreb, mens det andet er beregnet i henhold til det europæiske nationalregnskabssystem (ESA 95), der i år for første gang blev benyttet ved kandidatlandenes oplysninger. I gennemsnit forværredes det samlede offentlige underskud efter ESA 95 noget, nemlig fra ca. 3% af BNP til 3,5%. Der konstateredes store enkeltstående stigninger i Tjekkiet og Slovakiet, hovedsagelig som følge af de fiskale omkostninger ved at sanere en række banker, som ifølge ESA 95-reglerne skal tages i betragtning i den samlede offentlige nettobalance det år, de påløber.

En række lande har vanskeligheder med at gennemføre reformer af central betydning for den skattemæssige bæredygtighed på mellemlang sigt. Uigennemsigtig fiskal praksis er ved at vende tilbage på visse områder i Ungarn. Kommunalreformen i Polen er ikke blevet ledsaget af en realistisk plan for betaling af kommunale tjenesteydelser. I nogle lande er reformerne af den sociale sikkerhed for forsigtig eller stadig i en tidlig fase, f.eks. Tjekkiet, Slovakiet og Slovenien.

Samlet set er inflationen stigende i mange kandidatlande, og gennemsnittet for de 10 central- og østeuropæiske lande på mere end 15% ligger betydeligt højere end sidste års gennemsnit på ca. 10%. Den vigtigste umiddelbare årsag til inflationen har været de store stigninger i oliepriserne. Tilfælde, hvor de pengepolitiske rammer og strukturelle træk med overvæltning i vidt omfang bidrager til inflationstrægheden, er særlig bekymrende. I denne forbindelse er der en positiv udvikling i Ungarn og Polen med deres nye rammer for penge- og valutapolitikken, mens Slovenien halter bagud. Endnu et år er gået, uden at Rumænien og Tyrkiet har bragt inflationen under kontrol, men disse lande har for nylig vedtaget stabiliseringsprogrammet med IMF. Slovakiets høje inflation skyldes stærkt påkrævede og forsinkede stigninger i regulerede priser. Bulgariens stigende inflation skal følges nøje i forbindelse med valutakommissionsarrangementet.

Til trods for de gode vækstresultater er arbejdsløsheden i de 10 central- og østeuropæiske lande blevet ved med at stige fra lige under 11% til 12,5%, hvilket viser de stadig negative virkninger af strukturelle reformer med afskedigelser og høj vækst i produktiviteten. Undtagelserne er Ungarn og Slovenien med faldende arbejdsløshed. Tallene for arbejdsmarkedsdeltagelse er generelt stabile, men i nogle tilfælde fortsat lave. Manglende fleksibilitet på arbejdsmarkedet og en forkert sammensætning af færdigheder sætter grænser for, hvor langt ned arbejdsløsheden kan komme, selv i økonomier med høj vækst. Cypern og Malta kan siges at have næsten fuld beskæftigelse.

For de 10 central- og østeuropæiske lande har der været en forbedring af underskuddet på de løbende poster fra 5,6% af BNP til lige omkring 5%, selv om bytteforholdet er blevet forværret. Afhjælpningen har været betydelig i Letland og Litauen, der har været for udsatte. Maltas underskud på de løbende poster forværredes markant på grund af en stor engangskomponent. Opsvinget har medført en forværring af den eksterne balance i Tjekkiet, som vil skulle være klar til at træffe afhjælpende foranstaltninger. I næsten alle tilfælde har udenlandske direkte investeringer bidraget betydeligt til at finansiere den eksterne ubalance. Den udenlandske direkte investeringskomponent, der ofte stammer fra privatisering, synes stadig at dominere den samlede kapitaltilførsel i alle kandidatlande. Udlandsgælden er derfor stadig på samme niveau som sidste år, undtagen i Tyrkiet. På grund af den stærke nedskrivning af sin valuta som følge af den finansielle krise befinder Tyrkiet sig i en mere udsat situation, da den indenlandske værdi af landens forholdsvis store udlandsgæld er steget kraftigt. De udenlandske direkte investeringer i Tyrkiet er fortsat langt under landets potentiale.

Med undtagelse af Cypern og Malta står kandidatlandene stadig over for vanskeligheder med hensyn til etablering af visse elementer i de retlige og institutionelle rammer, som er nødvendige for en markedsøkonomis funktion, herunder håndhævelse af retlige afgørelser. Problemernes omfang varierer fra alvorlige tilfælde som Rumænien og i mindre grad Bulgarien til lande, hvor der ikke er væsentlige hindringer for markedsadgang og -afgang, og hvor den retlige sikkerhed er stor, f.eks. Estland og Ungarn. Det største tilbageværende problem er gennemførelsen af konkurslove. Det er afgørende, at der gøres fremskridt på dette område før tiltrædelsen.

Privatiseringen af fremstillingsvirksomheder er næsten til ende i mange af de 10 central- og østeuropæiske lande, undtagen Rumænien, hvor privatiseringen stadig står stærkt på dagsordenen, og i mindre grad Bulgarien. Polen skal stadig udarbejde bæredygtige privatiserings- og omstruktureringsstrategier for nogle vigtige traditionelle sektorer. Der er nu privatiseringsstrategier for sektorer såsom offentlige værker, transport og energi, som ledsages af bestræbelser for at omstrukturere disse sektorer. I finanssektoren er privatiseringen af bankerne afsluttet i en række kandidatlande, f.eks. Estland, Ungarn, Letland og Tjekkiet. Der er gjort fremskridt i Litauen, Rumænien, Polen og Slovakiet, mens Slovenien endnu mangler meget. For så vidt angår de statsejede banker, der ikke påtænkes privatiseret, er det vigtigt, at regeringerne ikke blander sig i deres driftspraksis og kreditpolitikker. For andre dele af finanssektoren er privatiseringen tøvende og ujævn fra kandidat til kandidat. Fuldførelsen af jordreformer med etablering af et fungerende marked for jord trækker ud i mange central- og østeuropæiske lande. Dette hindrer udviklingen af jord- og boligmarkeder og af byge- og anlægssektoren, hvilket har negative følger for arbejdsmarkederne og den finansielle formidling.

Den finansielle formidling er stadig generelt på et lavt niveau i de 10 central- og østeuropæiske økonomier. Sektoren bidraget kun lidt til finansieringen af investeringer i det, der burde være en voksende privat sektor. Formidlingen er særlig begrænset og ineffektiv i Bulgarien, Rumænien og Litauen. Generelt er der behov for yderligere fremskridt før tiltrædelsen, da en mere effektiv formidling er nødvendig for, at transmissionsmekanismerne for pengepolitikken kan fungere ordentligt. Finanssektorens ekspansion er blevet ledsaget af forbedret tilsyn i banksektoren, men tilsynet med de andre dele skal forbedres, ikke blot med hensyn til regler, men også med hensyn til den administrative kapacitet og de tilsynsførendes uafhængighed.

De kumulative fremskridt med hensyn til økonomisk integration af kandidatlandene i EU er især sket gennem handel og kapitaltilstrømning, hovedsagelig i form af udenlandske direkte investeringer.

For så vidt angår handelsintegrationen gik i gennemsnit omkring 62% af kandidatlandenes eksport til EU i 2000, og 58% af deres import kom fra EU. Hvis Tyrkiet ikke medregnes, er andelen omkring 65% for eksporten og 62% for importen. Alle de 10 central- og østeuropæiske lande har i perioden 1995 til 2000 øget den del af eksporten, der går til EU. Også som gruppe har de øget deres EU-markedsandel. Gennem det seneste tiår har de 10 central- og østeuropæiske lande haft den hurtigste vækst i handelen med EU og tegnede sig i 2000 for omkring 11% af EU's samlede handel med tredjelande, en stigning fra 6% i 1992. I EU er virkningerne størst i de medlemsstater, der er tættest på regionen. Handelen mellem kandidatlandene er fortsat forholdsvis begrænset, selv om den steg en smule for flere af de 10 central- og østeuropæiske lande fra 1999 til 2000.

For så vidt angår finansiel integration havde to tredjedele af nettokapitaltilstrømningen i 1990erne oprindelse i EU's medlemsstater. Hovedparten af nettokapitaltilstrømningen til kandidatlandene har været udenlandske direkte investeringer. På grund af privatiseringen har næsten halvdelen af de udenlandske direkte investeringer været rettet mod andre sektorer end handel, såsom finansielle institutioner (banker) og offentlige værker (f.eks. telekommunikation). Investeringer i nyetablerede selskaber er stigende i nogle lande og udgør f.eks. over halvdelen af de udenlandske direkte investeringer i Bulgarien og dominerer i Ungarn. I handelssektoren har en femtedel af de samlede udenlandske direkte investeringer været rettet mod forholdsvis arbejdskraftintensive industrier, såsom tekstil- og beklædningsindustrien, elektriske maskiner og motorkøretøjer. I forbindelse med overgang og reel økonomisk konvergens har de udenlandske direkte investeringer bidraget - og vil fortsat bidrage - til at erstatte gammeldags anlægsaktiver og indføre ny teknologi og ledelseskvalifikationer.

c) Konklusioner

Hvert lands fremskridt er blevet vurderet på grundlag af underkriterierne i de økonomiske Københavnskriterier - en fungerende markedsøkonomi og evnen til at klare konkurrencepresset og markedskræfterne i Unionen. Disse underkriterier blev defineret i Kommissionens meddelelse om Agenda 2000.

En fungerende markedsøkonomi forudsætter, at priser og handel liberaliseres, og at der findes et velfungerende retssystem, som også indbefatter ejendomsrettigheder. Makroøkonomisk stabilitet og konsensus omkring den økonomiske politik styrker en markedsøkonomis præstationer. En veludviklet finanssektor og fraværet af enhver væsentlig hindring for markedsadgang og -afgang forbedrer økonomiens effektivitet. Det andet kriterium ("evnen til at klare konkurrencepresset og markedskræfterne i Unionen") afhænger af tilstedeværelsen af en markedsøkonomi og stabile markedsøkonomiske rammer, der tillader økonomiske aktører at træffe beslutninger på et forudsigeligt grundlag. Det kræver også en tilstrækkelig stor menneskelig og fysisk kapital, herunder infrastruktur. Statsvirksomhederne skal omstruktureres, og alle virksomhederne er nødt til at investere for at forbedre deres effektivitet. Og jo mere adgang virksomhederne har til udefra kommende finansieringskilder, og jo større held de har med at omstrukturere og forny sig, desto større vil deres evne til at tilpasse sig være. Jo højere grad af økonomisk integration et land og dets økonomi opnår med Unionen forud for tiltrædelse, desto bedre vil det som helhed betragtet være i stand til at overtage forpligtelserne ved medlemskab. Dette kommer klart til udtryk i den række og det antal af varer, der handles med EU's medlemsstater.

Hvis de to kriterier betragtes samlet, kan det siges, at to af ansøgerlandene, nemlig Cypern og Malta, er fungerende markedsøkonomier, som burde kunne klare konkurrencepresset og markedskræfterne i Unionen.

Den Tjekkiske Republik, Estland, Ungarn, Letland, Litauen, Polen, Slovakiet og Slovenien er fungerende markedsøkonomier. Der er betydelige økonomiske forskelle mellem disse lande, med forudsat at de fortsætter og i visse tilfælde styrker en række forskellige foranstaltninger, der er nærmere angivet i de enkelte periodiske rapporter, burde de være i stand til at klare konkurrencepresset og markedskræfterne i Unionen på kort sigt.

Bulgarien er tæt på at være en fungerende markedsøkonomi. Forudsat at Bulgarien fortsætter med at gennemføre reformer og intensiverer indsatsen for at afhjælpe vedvarende problemer, skulle landet være i stand til at klare konkurrencepresset og markedskræfterne i Unionen på mellemlang sigt.

Rumænien opfylder endnu ikke de to kriterier, men har for første gang gjort afgørende fremskridt hen imod dette mål.

Tyrkiet har ikke været i stand til at gøre yderligere fremskrift i retning mod at opnå en fungerende markedsøkonomi, navnlig i betragtning af de nylige kriser. Betydelige dele af landets erhvervsliv konkurrerer imidlertid allerede på EU-markedet inden for rammerne af toldunionen med EF.

De detaljerede konklusioner om opfyldelsen af hvert underkriterium i hver enkelt periodisk rapport fremgår af bilag 1; de vigtigste statistiske indikatorer fremgår af bilag 2.

3. Andre forpligtelser ved medlemskab

Det Europæiske Råd i København konkluderede, at medlemskab forudsætter "evne til at påtage sig forpligtelserne ved medlemskab, også tilslutning til målene for politisk, økonomisk og monetær union".

a) Vedtagelse, gennemførelse og håndhævelse af Fællesskabets regelværk

Evnen til at påtage sig forpligtelserne ved medlemskab kræver vedtagelse, gennemførelse og håndhævelse af Fællesskabets regelværk. Vigtigheden af, at kandidatlandene gennemfører og håndhæver EU-retten, er blevet understreget af Det Europæiske Råd ved flere lejligheder. I 1995 understregede Det Europæiske Råd i Madrid vigtigheden af at tilpasse kandidatlandenes administrative strukturer for at skabe de vilkår, som var nødvendige for en gradvis og harmonisk integration af disse lande. I 2000 mindede Det Europæiske Råd i Feira om, at "fremskridtene i forhandlingerne forudsætter, at kandidatlandene indarbejder gældende fællesskabsret i deres nationale lovgivning, og især at de er i stand til effektivt at gennemføre og håndhæve den", gennem en styrkelse af deres administrative og retlige strukturer. I juni 2001 fremhævede Det Europæiske Råd i Gøteborg igen vigtigheden af, at kandidatlandene gør stadige fremskridt med hensyn til at omsætte, gennemføre og håndhæve gældende fællesskabsret, og at de lægger særlig vægt på at indføre passende administrative strukturer og reformere retssystemet og den offentlige sektor.

Omsætning, gennemførelse og anvendelse af fællesskabsretten er ikke kun et anliggende for regeringer og forvaltninger, men også for erhvervslivet, regionale og lokale organer samt erhvervsorganisationer. Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget har opfordret til, at det civile samfund inddrages mere i denne proces. Kandidatlandenes nationale myndigheder vil skulle øge dialogen med repræsentative institutioner med henblik på at redegøre for fællesskabsretten og lette gennemførelsen heraf på nationalt plan.

d) Oversigt over de enkelte sektorer og konklusioner

Samlet set konstateres der i dette års periodiske rapporter igen betydelige fremskridt med hensyn til vedtagelse af lovgivning om tilpasning til fællesskabsretten i de fleste kandidatlande og på de fleste områder. På en række områder såsom transport [1], telekommunikation, energi samt retlige og indre anliggender er der imidlertid blevet vedtaget vigtige nye elementer i fællesskabsretten, eller sådan lovgivning vil snart blive vedtaget, i de fleste tilfælde på grundlag af tidligere fællesskabsret.

[1] Hvidbogen - Den europæiske transportpolitik frem til 2010 - De svære valg (KOM(2001) 370 endelig) taler endvidere for en bedre regulering af konkurrencen mellem transportformerne ved at give jernbanetransport og andre miljøvenlige transportformer de midler, der er nødvendige for, at de kan blive konkurrencedygtige alternativer til vejtransport.

Nogle lande har stadig vanskeligheder ved at omsætte dele af fællesskabsretten. Trods fremskridtene det seneste år er det vigtigste behov dog nu at opbygge passende administrative strukturer og styrke den administrative kapacitet til at gennemføre fællesskabsretten.

For de fleste eller alle kandidatlandene identificerer de periodiske rapporter og de foreslåede reviderede tiltrædelsespartnerskaber:

* på området for det indre marked behovet for at etablere eller styrke horisontale administrative infrastrukturer vedrørende standardisering, akkreditering, certificering, overensstemmelsesvurdering, markedsovervågning, gensidig anerkendelse af kvalifikationer, tilsyn med finansielle tjenesteydelser samt at styrke håndhævelsen af industrielle og intellektuelle ejendomsrettigheder

* på området for konkurrence behovet for at udvikle eller styrke evnen til at håndhæve statsstøtteregler og antitrustbestemmelser

* på området for transport og energi behovet for at styrke eller etablere passende regulerende strukturer (også i betragtning af fremtidig ny fællesskabsret) og inspektionsordninger, særlig for at sikre vej- og søfartssikkerheden

* på området for telekommunikation, kulturpolitik og det audiovisuelle område behovet for at oprette eller styrke uafhængige regulerende strukturer, for telekommunikation navnlig også med henblik på den kommende nye fællesskabsret

* på området for miljø behovet for yderligere at styrke den administrative, tilsynsmæssige og håndhævelsesmæssige kapacitet, især på området for affald, vand og kemikalier

* på området for socialpolitik og beskæftigelse navnlig behovet for at sikre håndhævelsen af regler for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen og for at styrke arbejdsinspektoraterne

* på området for retlige og indre anliggender det overordnede behov for at styrke retsvæsenet, behovet for at styrke grænseforvaltningen, særlig ved EU's nye ydre grænser, og forberede deltagelsen i Schengen-informationssystemet samt behovet for at sikre et bedre samarbejde mellem alle berørte parter om bekæmpelse af organiseret kriminalitet

* på området for told og beskatning behovet for at udvikle IT-systemer, så der kan udveksles elektroniske oplysninger med Fællesskabet og dets medlemsstater, og told- og skattemyndighedernes kapacitet til at håndhæve og kontrollere fællesskabslovgivningen, herunder den eksterne grænsekontrol

* på området for landbrug behovet for at modernisere inspektionsordninger i henhold til dyre- og plantesundhedslovgivningen, især for at sikre fødevaresikkerheden, og kapaciteten til at gennemføre og håndhæve den fælles landbrugspolitiks forvaltningsmekanismer, særlig det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem og det udbetalende organ (for hvilke det respektive SAPARD-organ kan være en forløber på området for udvikling af landdistrikterne)

* på området for strukturpolitik behovet for at styrke den administrative kapacitet i centrale ministerier og opbygge passende administrative strukturer til planlægning, forvaltning og kontrol af strukturfonde

* på området for finanskontrol behovet for at styrke den administrative kapacitet i forbindelse med offentlig intern finanskontrol og bekæmpelse af svig.

På en række andre områder vil individuelle kandidatlande også skulle forbedre den administrative kapacitet. Dette kan være tilfældet i de ovennævnte kapitler, f.eks. behovet for, at en række lande etablerer eller styrker uafhængige tilsynsmyndigheder for databeskyttelse, eller i andre kapitler, f.eks. fiskeri, statistik eller økonomisk og monetær union. Disse prioriteter er specifikt prioriteret i hver periodisk rapport og taget op i de foreslåede reviderede tiltrædelsespartnerskaber med hvert kandidatland.

De periodiske rapporter identificerer også de kapitler, hvor der ikke er væsentlige problemer med den administrative kapacitet, enten fordi der ikke er behov for en større administrativ kapacitet til at gennemføre fællesskabsretten for de pågældende kapitler, eller fordi landenes forberedelser generelt kan anses for tilstrækkelige.

Konklusionerne på hver periodisk rapport fremgår land for land af bilag 1.

c) ØMU og euroen

Kandidatlandene vil skulle forberede sig til deltagelse i de multilaterale procedurer for tilsyn og koordinering af den økonomiske politik, der i øjeblikket forefindes som en del af Den Økonomiske og Monetære Union. En af de økonomiske prioriteter i tidligere tiltrædelsespartnerskaber var etableringen af en årlig finanstilsynsprocedure forud for tiltrædelsen. Den består af to elementer: finansindberetningen og det økonomiske førtiltrædelsesprogram, der diskuteres multilateralt med medlemsstaterne.

Rammerne for valutakursstrategier for kandidatlandene er blevet præciseret. Der er identificeret tre successive faser i overgangsprocessen hen imod vedtagelse af euroen, nemlig førtiltrædelsesfasen, fasen efter tiltrædelsen og indførelsen af euroen. Enhver ensidig indførelse af den fælles valuta ved "euroisering" vil stride mod de underliggende økonomiske begrundelser for ØMU i traktaten, der forudser den eventuelle indførelse af euroen som slutpunktet for en struktureret konvergensproces inden for multilaterale rammer. En ensidig "euroisering" vil derfor ikke være et middel til at omgå de faser, der er fastlagt i traktaten for vedtagelsen af euroen.

For så vidt angår ERM-II vil nye medlemsstater nogen tid efter tiltrædelsen forventes at tilslutte sig denne. ERM-II kan forlige hovedtrækkene i en række valutakursordninger, forudsat at deres forpligtelser og mål er troværdige og i overensstemmelse med ERM-II. De eneste forhold, der klart er uforenelige med ERM-II, og som allerede nu kan identificeres, er fuldt flydende valutakurser, glidende systemer og tilknytning til andre valutaer end euroen.

III. En vellykket udvidelse

Det Europæiske Råd i Gøteborg har sat et højt ambitionsniveau. Det konkluderede, at "under forudsættelse af at fremskridtene i retning af opfyldelse af tiltrædelseskriterierne fortsætter med uformindsket hastighed, bør planen gøre det muligt at færdiggøre forhandlingerne senest ved udgangen af 2002 for de kandidatlande, der er klar. Målet er, at de kan deltage som medlemmer i valgene til Europa-Parlamentet i 2004".

Hvis disse mål skal nås, kræver det en indsats fra såvel Unionen som fra kandidatlandene. Unionen bør fastlægge fælles holdninger inden for den tidsfrist, der er fastsat i forhandlingsplanen. Kandidatlandene skal fortsætte forberedelserne for fuldt ud at opfylde tiltrædelseskriterierne og lægge særlig vægt på at forbedre deres administrative kapacitet til at gennemføre regelværket. Fremskridt i forhandlingerne er rent faktisk baseret på, at der gøres overbevisende fremskridt med vedtagelse, gennemførelse og håndhævelse af fællesskabsretten.

1. Overholdelse af forhandlingsplanen - de resterende kapitler

Der er gjort betydelige fremskridt i forhandlingerne. Kandidatlandene har givet udtryk for deres holdninger til fællesskabsretten under de forskellige forhandlingskapitler, herunder deres ønsker om overgangsforanstaltninger. I mange tilfælde, hvor kandidatlandene har vist et tilstrækkeligt engagement med hensyn til anvendelse af fællesskabsretten, er kapitler blevet foreløbigt afsluttet (se bilag 6). Antallet af foreløbigt lukkede kapitler giver imidlertid ikke altid et nøjagtigt billede af forhandlingssituationen. I nogle tilfælde mangler der kun nogle få spørgsmål af politisk betydning; de kan løses, hvis der træffes de nødvendige politiske beslutninger.

Forhandlingsplanen har vist sig nyttig med hensyn til at sikre, at alle parter i forhandlingerne tilsluttet sig en realistisk tidsplan. Kommissionens rapport til Det Europæiske Råd i Gent har vurderet resultaterne og opregner en række spørgsmål, hvor der stadig skal træffes afgørelser under det belgiske formandskab [2]. Dokumentet identificerede en række spørgsmål, hvor EU skal fastlægge en holdning i forbindelse med kapitlerne om transport, beskatning, landbrug, retlige og indre anliggender og energi. Kommissionen har i mellemtiden hvor det var muligt fremsendt forhandlingspositioner om disse kapitler til Rådet, og det belgiske formandskab er hurtigt ved at fastlægge forhandlingspositioner. I forbindelse med sidstnævnte kapitel understregede meddelelsen behovet for at undersøge kandidatlandenes holdning til EU's henstillinger om nuklear sikkerhed og for, at tilsagn om lukning af reaktorer [i kernekraftværker], som ikke kan moderniseres - Ignalina (Litauen), Bohunice-VI (Slovakiet) og visse reaktorer i Kozluduy (Bulgarien) - skal overholdes og derfor indføjes i tiltrædelsestraktaterne.

[2] Kommissionens meddelelse til Det Europæiske Råd om en midtvejsevaluering af gennemførelsen af udvidelsesstrategien, KOM(2001) 553 endelig, af 2. oktober 2001.

Unionens tilsagn om at fastlægge fælles holdninger inden for en bestemt frist, også på områder hvor der er særlige vanskeligheder, har sendt et positivt signal til kandidatlandene. Unionen har herved udvist den nødvendige fleksibilitet med hensyn til at indtage holdninger, som er vigtige for offentlighedens accept, såvel i Unionen som i kandidatlandene. Denne fremgangsmåde skal videreføres.

I følge forhandlingsplanen for første halvdel af 2000 vil Unionen fastlægge fælles holdninger med henblik på en foreløbig lukning af den sidste gruppe kapitler: landbrug, regionalpolitik, finansielle og budgetmæssige bestemmelser, institutioner og "andre anliggender". Kommissionen vil fremlægge de nødvendige forslag for Rådet i god tid. Ved forberedelsen af sine forslag vil Kommissionen følge nedenstående fremgangsmåde.

a) De finansielle rammer og dermed forbundne kapitler

Forhandlingskapitlerne vedrørende landbrug og regionalpolitik har vigtige budgetmæssige komponenter og er forbundet med kapitlet om finansielle og budgetmæssige bestemmelser. Forhandlingerne om disse tre kapitler må derfor føres inden for en sammenhængende overordnet ramme.

På Det Europæiske Råds møde i Berlin i marts 1999 blev der opnået enighed om de finansielle rammer for perioden 2000-2006, herunder ordninger for udvidelsen på grundlag af den antagelse, at seks nye medlemmer ville tiltræde i 2002. Resultaterne blev nedfældet i en interinstitutionel aftale mellem Parlamentet, Rådet og Kommissionen.

Den omfattende aftale, der blev indgået i Berlin, dækkede samtidig politiske reformer og afsættelse af de nødvendige midler til førtiltrædelses- og tiltrædelsesformål, herunder:

* et maksimalt loft for de samlede betalinger (fastsat til 1,27% af BNP) og absolutte lofter for de årlige budgetbevillinger til hver udgiftskategori (de finansielle overslag for perioden 2000-2006). Samlet forventedes de absolutte lofter at ligge noget under det maksimale loft på 1,27%, herunder efter udvidelsen

* reformen af den fælles landbrugspolitik, struktur- og samhørighedsfondene

* en fordobling af førtiltrædelsesstøtten til kandidatlandene (3,1 mia. EUR pr. år [3])

[3] Alle beløb er forpligtelsesbevillinger i faste 1999-priser.

* beløb reserveret til finansiering af tiltrædelsen, gradvist stigende fra 6,5 mia. EUR i 2002 til 16,8 mia. EUR i 2006.

Forudsætningerne for Berlin-aftalen er ændret, navnlig med hensyn til mulige tiltrædelsestidspunkter og det eventuelle antal nye medlemsstater.

Hvis det antages, at de første tiltrædelser finder sted i 2004 i stedet for 2002, og at mere end 6 og op til 10 nye lande bliver medlemmer, vil de ajourførte omkostninger til udvidelsen i hvert af årene fra 2004 til 2006 dog være under de beløb, der blev aftalt i Berlin. Der er her taget hensyn til opdaterede oplysninger om landbrugsproduktionen og forbruget i de 10 kandidatlande.

De beløb, der årligt er afsat til tiltrædelsen i de finansielle overslag, stiger betydeligt fra 2002 til 2006. Da de første tiltrædelser vil finde sted senere, er de årlige beløb, som er nødvendige for de tilsvarende år, mindre, end hvis de første tiltrædelser havde fundet sted i 2002. Dette gør det muligt får Berlin-tallene at dække et større antal - op til 10 - nye medlemsstater.

Kommissionen vil fremlægge forslag for Rådet om fælles forhandlingspositioner på områderne for landbrug, regionalpolitik og budgetmæssige spørgsmål på grundlag af gældende fællesskabsret og principperne i Berlin-aftalen. Tiltrædelsesforhandlingerne kan således afsluttes uafhængigt af beslutninger om finansieringen af EU efter 2006.

Kommissionen vil sikre, at de budgetmæssige konsekvenser af dens forslag til fælles forhandlingspositioner er i overensstemmelse med de udgiftslofter, der blev aftalt i Berlin for perioden indtil 2006, og inkorporerer de påtænkte nødvendige justeringer i det potentielle antal nye medlemsstater. Uden at foregribe fremtidige beslutninger om finansieringen af EU vil Kommissionen navnlig:

* i kapitlet om landbrug undersøge, hvordan spørgsmålene om direkte betalinger og forsyningsforvaltningsinstrumenter skal behandles i forhandlingerne

* på området for strukturpolitik identificere de organisatoriske og institutionelle betingelser, der skal opfyldes af de forskellige lande for foreløbigt at lukke forhandlingerne om dette kapitel, samt redegøre for metoderne for tildeling af strukturfondsmidler til nye medlemsstater indtil 2006

* for kapitlet om budgettet undersøge eventuelle overgangsordninger.

Kommissionen vil sikre, at Rådet kan drøfte disse spørgsmål inden for en fælles ramme i begyndelsen af 2002 med henblik på at forberede de videre tiltrædelsesforhandlinger i overensstemmelse med forhandlingsplanen.

b) Andre kapitler

Kapitlerne om institutioner og andre anliggender er endnu ikke blevet åbnet med nogen af kandidatlandene. I henhold til planen skal Unionen også fastlægge sine holdninger til disse kapitler i første halvdel af 2002.

Institutionskapitlet vedrører indføjelsen af nye medlemsstater i Unionens institutionelle rammer. Som Unionen understregede ved indledningen af tiltrædelsesforhandlingerne, indebærer medlemskab både rettigheder og forpligtelser. Unionen forventer, at nye medlemmer overholder forpligtelserne ved medlemskab på de vilkår, der er aftalt i tiltrædelsesforhandlingerne. De nye medlemmer vil udøve deres rettigheder på samme vilkår som andre medlemsstater gennem deltagelse i EU-institutionerne. Traditionelt er kapitlet om institutioner i tiltrædelsesforhandlinger blevet behandlet efter alle de andre kapitler, der vedrører gældende fællesskabsret.

I de aktuelle forhandlinger vil kapitlet om institutioner hovedsagelig være baseret på konklusioner fra regeringskonferencen i Nice i december 2000 og især på:

- bestemmelserne i Nice-traktaten, herunder navnlig bestemmelserne om tilpasning af institutionerne i forbindelse med udvidelse

- bestemmelserne i erklæringerne fra regeringskonferencen, herunder navnlig erklæring nr. 20 om de fælles holdninger, der skal vedtages i tiltrædelsesforhandlingerne for anliggender vedrørende fordelingen af pladser i Parlamentet, vægtningen af stemmer i Rådet og sammensætningen af Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget.

Indgåelsen af den nye traktat i Nice bekræftede igen Unionens faste engagement i udvidelsesprocessen. Den er nu ved at blive ratificeret af medlemsstaterne. Kommissionen bemærker sig, at traktaten er blevet ratificeret af tre medlemsstater, og at ratifikationssprocessen i de fleste andre tilfælde forløber tilfredsstillende. For Irlands vedkommende er den irske regering efter folkeafstemningen i juni 2000 ved at organisere en national konvention, der skal kaste lys over spørgsmålene vedrørende traktaten.

Kommissionen håber, at medlemsstaterne vil fuldføre ratifikationsprocessen i løbet af 2002 som planlagt. Kommissionen vil holde kontakt med formandskabet om den hensigtsmæssige timing og procedure for det institutionelle kapitel, idet der vil blive taget hensyn til udviklingen med ratifikationen af Nice-traktaten.

Det afsluttende kapitel i forhandlingerne er som ved tidligere tiltrædelsesforhandlinger "andre anliggender". Dette kapitel tjener som ramme for spørgsmål, som ikke er dækket i de foregående kapitler - særlig problemer, der ikke er direkte forbundet med EU-retten. I de tidligere tiltrædelsesforhandlinger førte drøftelser under kapitler "andre anliggender" f.eks. til en række erklæringer om gennemsigtighed, visse territoriers status osv., der efterfølgende blev tilknyttet tiltrædelsestraktaten. Det vil i løbet af 2002 komme til at stå klart, hvilke spørgsmål det kan blive nødvendigt at behandle under dette kapitel i de aktuelle forhandlinger.

2. Handlingsplan for administrativ og retlig kapacitet

Medlemsstater skal have tilstrækkelig administrativ og retlig kapacitet til at gennemføre og håndhæve EU-retten. Successive Europæiske Råd har derfor insisteret på opbygning af institutioner i tiden op til tiltrædelsen.

En stabil offentlig forvaltning med en uafhængig offentlig tjeneste er et fælles mål for alle kandidatlande. De fleste har gjort en imponerende indsats på området for reformer af den offentlige forvaltning og har gennemført reformer af den offentlige tjeneste. Nogle har taget skridt til at tiltrække dygtigt personale og til at forbedre deres kvalifikationer gennem uddannelse og bedre aflønning. Ikke desto mindre er der, som det fremgår af de periodiske rapporter, endnu meget, der skal gøres. Desuden vil en række kandidatlande skulle intensivere kampen mod korruption.

Et forudsigeligt og effektivt retssystem er også af afgørende betydning for borgerne og erhvervslivet. Der er gjort fremskridt med arbejdet for at reformere retsvæsenet i de fleste kandidatlande, men i en række lande skal der stadig gøres en indsats for at styrke retsvæsenets uafhængighed samt forbedre dommernes aflønning, arbejdsbetingelser og uddannelse.

I en række kapitler forbundet med EU-retten er de vigtigste udfordringer blevet identificeret ovenfor (afsnit II 3 b). De vedrører den administrative kapacitet til at sikre:

* for det første et velfungerende indre marked. Dette kræver ofte relevante og effektive regulerende myndigheder såsom konkurrencemyndigheder, tilsynsmyndigheder for telekommunikation, energi og transport eller indførelse af passende informationsteknologier

* for det andet bæredygtige levevilkår i Den Europæiske Union. Dette vil bl.a. skulle garanteres ved at sikre anvendelse af miljøstandarder, ved indførelse af passende niveauer for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, ved at sikre et højt nukleart sikkerhedsniveau og ved at forbedre transportsikkerheden. Disse foranstaltninger kræver en række inspektionsordninger

* for det tredje den samlede beskyttelse af Den Europæiske Unions borgere. Dette skal bl.a. opnås gennem sikring af grænserne af forskellige årsager, tilstrækkelig markedsovervågning af hensyn til beskyttelsen af forbrugerne, håndhævelse af et tilstrækkeligt niveau for fødevaresikkerhed og samarbejde på områder for retlige og indre anliggender. Disse foranstaltninger kræver forskellige inspektions- og lovhåndhævelsesordninger

* for det fjerde en forsvarlig forvaltning af EF-midler. Dette kræver passende strukturer i centrale og regionale forvaltninger med henblik på anvendelse af regler for offentlige indkøb, finanskontrol, revision samt bekæmpelse af svig og korruption.

De periodiske rapporter og de foreslåede reviderede tiltrædelsespartnerskaber identificerer i detaljer de områder, hvor hvert kandidatland skal tage skridt til at opnå et passende administrativt kapacitetsniveau.

For at fastlægge de næste skridt vil Kommissionen udarbejde en handlingsplan. Den vil sammen med hvert af kandidatlandene i begyndelsen af 2002 analysere deres fremgangsmåde med hensyn til implementering af disse prioriteter og om nødvendigt deres intentioner om at styrke indsatsen vedrørende opbygning af institutioner. Hvor det er relevant, vil Kommissionen endvidere gennemføre specifikke tilsynsaktioner sammen med medlemsstaterne og kandidatlandene.

Handlingsplanen vil:

* være baseret på de prioriterede områder, der er fastlagt i de reviderede tiltrædelsespartnerskaber, de periodiske rapporter og tilsagn afgivet under forhandlingerne

* identificere aktioner, der allerede er i gang for at opbygge administrativ kapacitet og mobilisere yderligere midler til at styrke sådanne bestræbelser (ved anvendelse af etablerede mekanismer såsom parvist samarbejde eller TAIEX - se bilag 3 og 5)

* bekræfte eller indføre overvågningsmekanismer såsom tilsynsrapporter, evaluering af ligemænd osv., som vil kaste lys over hvert kandidatlands forberedelsesniveau.

Ligesom de periodiske rapporter og forslagene til reviderede tiltrædelsespartnerskaber vil handlingsplanen afspejle hvert forhandlende lands situation og tage hensyn til de tiltrædelsestidspunkter, som de forestiller sig.

a) Styrkelse af institutionsopbygningsaktioner

Fællesskabet yder allerede en betydelig bistand til kandidatlandene for at hjælpe dem med at opnå en tilstrækkelig administrativ kapacitet til at gennemføre og håndhæve EU-retten. Tilsammen er op imod to tredjedele af de nationale PHARE-programmer blevet øremærket til opbygning af institutioner og dermed forbundne investeringer. Programmeringen er blevet fremskyndet, og de nationale årlige bistandsprogrammer burde vedtages meget tidligere i 2002 end i tidligere år.

Desuden vil Kommissionen ud over den årlige budgetramme, der blev fastsat i 1999 for hvert af de 10 PHARE-lande, tildele op til 250 mio. EUR fra det eksisterende PHARE-program til yderligere bestræbelser for institutionel opbygning i 2002. Denne supplerende facilitet for institutionsopbygning er et tilbud til kandidatlandene, der bør tages op og være programmeret i sommeren 2002. Om nødvendigt kan der lægges tilsvarende vægt på tildelingen af førtiltrædelsesbistand til institutionel opbygning for Malta og Cypern.

Kommissionen vil sammen med kandidatlandene analysere behovet for at fortsætte med en yderligere indsats for institutionel opbygning i planlægningen for 2003. Projekter vedrørende institutionel opbygning kan derved fortsætte i mindst tre år endnu under anvendelse af Kommissionens sædvanlige regler for indgåelse af kontrakter og udbetaling.

Denne indsats suppleres af de betydelige bestræbelser, som alle kandidatlandene udfolder, ofte bistået af PHARE og medlemsstaternes, internationale organisationers og internationale finansielle institutioners bilaterale aktioner.

b) Forbedret overvågning

Der gennemføres allerede overvågningsaktioner. Kommissionen giver regelmæssigt Rådet detaljerede overvågningstabeller og -rapporter, der undersøger, hvordan tilsagn afgivet i forbindelse med forhandlingerne er blevet virkeliggjort. De vedrører også forpligtelser med hensyn til opbygning af tilstrækkelig administrativ kapacitet.

Kommissionen har ikke altid den nødvendige viden til at bedømme, om kandidatlandenes forvaltninger er forberedte, da gennemførelsen i vidt omfang er op til medlemsstaterne. Derfor benyttes der på en række områder kollegiale valueringer foretaget af ligemænd. Sådanne kollegiale evalueringer går det muligt for kandidatlandene at inddrage eksperter fra medlemsstaterne og Kommissionen i vurderingen af den administrative kapacitet. Der er allerede indledt eller overvejes sådanne evalueringer på områderne for finansielle tjenesteydelser, retlige og indre anliggender, budgettet, landbrug, nuklear sikkerhed og miljøet. Kommissionen vil yde praktisk støtte, især gennem Kontoret for Informationsudveksling om Faglig Bistand (TAIEX) eller gennem andre kanaler (for eksempel SIGMA)).

Kommissionen vil i foråret 2002 underrette Rådet om kollegiale evalueringer eller alle andre relevante aktioner vedrørende evaluering af den administrative kapacitet i kandidatlandene. Dette vil gøre det muligt at tage resultaterne at disse aktioner op inden for rammerne af tiltrædelsesforhandlingerne.

Kvalitetsvurderinger er ikke et universalmiddel. De supplerer den løbende tilsynsproces. De skal kun benyttes, hvor det er relevant, og bør være koncentreret om særlig vigtige områder, der er identificeret i de periodiske rapporter, forslagene til reviderede tiltrædelsespartnerskaber eller under forhandlingerne

Disse aktiviteter vil bidrage til den overvågning af de tilsagn, kandidatlandene har afgivet under tiltrædelsesforhandlingerne. Kommissionen vil aflægge rapport om sin handlingsplan, herunder om overvågningen af disse tilsagn, omkring tidspunktet for Det Europæiske Råd i Sevilla i juni 2002.

De periodiske rapporter for 2002 vil derefter nøje undersøge, hvad der er blevet gjort, og om kandidatlandene på EU-rettens forskellige områder vil kunne have de nødvendige strukturer på plads til at gennemføre og håndhæve EU-retten ved tiltrædelsen.

c) Den administrative kapacitet efter tiltrædelsen

Medlemsstaterne forventes regelmæssigt at justere deres administrative kapacitet efter EU-rettens løbende behov. Opbygningen af en tilstrækkelig administrativ kapacitet er en proces, som ikke ophører med afslutningen af forhandlingerne; processen vil fortsætte frem til tiltrædelsen og også derefter.

I perioden mellem undertegnelsen af tiltrædelsestraktaten og de pågældende landes faktiske tiltrædelse vil Kommissionen vedblive med at følge udviklingen i forbindelse med spørgsmål, der er identificeret i løbet af tiltrædelsesforhandlingerne. Desuden vil den også følge udviklingen vedrørende økonomiske spørgsmål, som er identificeret i vurderingen af de økonomiske kriterier. Den vil aflægge rapport herom til Rådet.

Der vil stadig være førtiltrædelsesprogrammer i gang i denne periode. For de første tiltrædende lande kan 2003 forventes at være det sidste år, hvori der programmeres førtiltrædelsesmidler. Uddannelse af embedsmænd kan blive et af de mest påtrængende behov i denne periode. Gennemførelsen vil normalt fortsætte i indtil tre år. Der vil skulle fastsættes overgangsordninger for forvaltningen og den eventuelle lukning af programmerne i de første år efter tiltrædelsen.

For perioden efter tiltrædelsen vil Kommissionen som traktatens vogter undersøge, hvordan EU-retten gennemføres af de nye medlemsstater. Den vil her benytte de samme mekanismer, der anvendes for de nuværende medlemsstater. Sådanne mekanismer omfatter periodiske rapporter fra Kommissionen til Rådet om anvendelsen af fællesskabsretten, overtrædelsesprocedurer og dialog mellem Kommissionen og medlemsstaterne om problemer i forbindelse med gennemførelsen (såsom det interne netværk for løsning af markedsrelaterede problemer eller koordinationscentre).

Inden for Unionen benyttes der i stigende grad benchmarking og "gruppepres" for at udvikle administrative strukturer, som kan fungere sammen og er sammenlignelige. Kandidatlandenes deltagelse i EF's programmer og organer bidrager allerede til en effektiv integration af disse lande. eEurope-initiativet, nationale beskæftigelsesstrategier eller aktiviteter i forbindelse med ØMU er allerede udstrakt til kandidatlandene gennem eEurope plus, den fælles vurdering af beskæftigelsespolitiske prioriteter som forberedelse til deres deltagelse i den europæiske beskæftigelsesstrategi og de økonomiske førtiltrædelsesprogrammer. Kandidatlandene bør fortsætte denne vej mod integration i EU's eksisterende politikker og mekanismer.

Desuden vil de nye medlemsstater drage fordel af eventuelle nye mekanismer, som kan blive indført for at forbedre gennemførelsen af EU-retten. I sin hvidbog om styreformer har Kommissionen tilkendegivet, at den i 2002 vil stille forslag om parvist samarbejde mellem nationale forvaltninger for at udbrede den bedste praksis for gennemførelsesforanstaltninger på grundlag af erfaringerne med kandidatlandene samt fremme nationale domstoles og advokaters viden om fællesskabsretten. Indførelsen af et sådant parvist samarbejde mellem medlemsstaterne vil gøre det muligt for kandidatlandene at fortsætte med at drage fordel af sådanne ordninger efter tiltrædelsen. Dette vil bidrage til en bedre gennemførelse af fællesskabsretten i en udvidet Union.

3. Tyrkiets førtiltrædelsesstrategi - mod en ny fase

Gennemførelsen af førtiltrædelsesstrategien, der blev fastlagt af Det Europæiske Råd i Helsingfors, er nu godt i gang. Ved udgangen af i år vil alle elementer i denne strategi være på plads. I den næste fase vil opmærksomheden blive rettet mod en mere detaljeret forberedelse til kravene til medlemskab af EU.

I denne nye fase tilskyndes Tyrkiet til at intensivere og fremskynde den politiske og økonomiske reformproces i overensstemmelse med prioriteterne i tiltrædelsespartnerskabet. Dette indebærer yderligere forfatningsmæssige, lovgivningsmæssige, administrative og retlige reformer med det sigte at bringe Tyrkiet nærmere til EU's standarder. Den nylige forfatningsreform og gennemførelsen af den nye økonomiske plan er en lovende start på denne proces.

Der bør gøres mere udstrakt brug af den forbedrede politiske dialog for yderligere at tilskynde til fremskridt på centrale områder, der er prioriteret i tiltrædelsespartnerskabet, såsom menneskerettighederne, Cypern og en fredelig løsning på grænsestridigheder.

Den støtte, som Tyrkiet i den politiske dialog har udtrykt for FN's generalsekretærs bestræbelser for at finde en samlet løsning på Cypernproblemet, bør nu følges af konkrete tyrkiske skridt for at lette en løsning.

For så vidt angår den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik bør Tyrkiet være imødekommende med hensyn til at finde en løsning på spørgsmålet om regler for deltagelse i beslutninger om EU-anførte operationer i betragtning af den beslutning, der skal træffes af Det Europæiske Råd i Laeken, jf. konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Nice.

En række tillidsskabende foranstaltninger er under yderligere udvikling og ved at blive gennemført i forholdet mellem Grækenland og Tyrkiet. Dette burde skabe et klima, der er befordrende for en fredelig løsning på grænsestridigheder i overensstemmelse med konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Helsingfors.

Finansiel bistand vil blive benyttet til at hjælpe Tyrkiet med at opfylde tiltrædelsespartnerskabets prioriteter. Tyrkiet opfordres til at styrke sin administrative kapacitet til at udarbejde og forvalte projekter i overensstemmelse med den decentrale fremgangsmåde, der følges for alle kandidatlandene. Kommissionen vil tilvejebringe rådgivning og bistand fra eksperter fra medlemsstaterne til støtte for Tyrkiets bestræbelser. På grundlag af den rammeaftale, der vil blive indgået mellem EU og Tyrkiet om Tyrkiets deltagelse i EF-programmer, opfordres Tyrkiet til at etablere effektive strukturer for forvaltningen af disse programmer, især på uddannelsesområdet.

Afslutning af forhandlingerne om udstrækning af toldunionen på områderne for offentlige indkøb og offentlige tjenester vil blive prioriteret.

Det Europæiske Råd i Feira anmodede Kommissionen om at aflægge rapport om fremskridtene med hensyn til den analytiske gennemgang af fællesskabsretten. Denne rapport er bilagt den periodiske rapport for 2001.

På grundlag af de hidtidige erfaringer og de mangler, der er konstateret i den tyrkiske lovgivning og i de administrative forberedelser til medlemskab, anbefales det nu, at der indledes en ny fase i førtiltrædelsesstrategien. Dette vil indebære en detaljeret undersøgelse af Tyrkiets lovgivning og landets tidsplan for tilpasning til EU-retten. I denne fase vil der også blive rettet en særlig opmærksomhed mod den tyrkiske forvaltnings og det tyrkiske retsvæsens evne til at gennemføre og håndhæve EU-retten effektivt.

EU og Tyrkiet vil fremover indgå i en mere detaljeret dialog om kravene til overtagelse, gennemførelse og håndhævelse af EU-retten koncentreret om præcise sektorspecifikke spørgsmål, der skal undersøges af de relevante eksperter i de eksisterende fora. I underudvalgene vil der derfor blive fokuseret på detaljerede prioriteter for handling. Tyrkiske embedsmænd vil modtage yderligere og mere detaljerede oplysninger om specifikke dele af EU-retten. Eksperter fra EU vil undersøge udkast til lovgivning, der er under forberedelse i Tyrkiet. TAIEX vil afholde workshops om udvalgte spørgsmål.

Tyrkiet vil blive opfordret til at bidrage aktivt til Kommissionens database om tilnærmelse af lovgivningen, så det bliver muligt at foretage en detaljeret og løbende overvågning af udviklingen.

Det anbefales, at Associeringsudvalget EF-Tyrkiet på sit næste møde fastsætter de emner, der skal være i fokus for denne proces, samt mødeplanen.

4. De næste skridt

a) Opfyldelse af tiltrædelseskriterierne

Tiltrædelse kræver, at kandidatlandene opfylder betingelserne for medlemskab, nemlig de politiske og økonomiske kriterier samt evnen til at påtage sig forpligtelserne ved medlemskab. Kommissionen vil afgive en positiv udtalelse om et lands tiltrædelse, hvis den finder, at det pågældende land vil være i stand til at opfylde kriterierne på tidspunktet for tiltrædelsen.

Dette års periodiske rapporter og tiltrædelsesforhandlingernes nuværende stade gør det endnu ikke muligt for Kommissionen at konkludere, at betingelserne for tiltrædelse er opfyldt af noget kandidatland. I betragtning af den nuværende hastighed i forhandlingerne og de hidtidige fremskridt burde Kommissionen imidlertid på grundlag af de periodiske rapporter for 2002 kunne fremsætte henstillinger om hvilke kandidatlande, der er klar til tiltrædelse. Blandt de tolv lande, der forhandles med, har ti fastsat mål for tiltrædelsestidspunktet, som er forenelige med Gøteborg-tidsplanen.

De reformer, som stadig er nødvendige i de enkelte lande, er identificeret i dette års periodiske rapporter og reviderede tiltrædelsespartnerskaber. I sine periodiske rapporter for 2002 vil Kommissionen supplere sin vurdering af de fremskridt, der er gjort med hensyn til gennemførelse af disse resterende reformer, med en bedømmelse af hvert enkelt lands resultater siden udtalelserne. Unionen bør således være klar til at afslutte tiltrædelsesforhandlingerne ved slutningen af det danske formandskab i 2002 med de lande, der opfylder de nødvendige betingelser, og med henblik på tiltrædelse i 2004.

b) De første tiltrædelser

Afslutningen af tiltrædelsesforhandlingerne vil føre til en tiltrædelsestraktat, der samler resultaterne af de separate tiltrædelseskonferencer, sandsynligvis i et enkelt retligt instrument som ved tidligere tiltrædelser. Udarbejdelsen af de retlige tekster kræver tekniske forberedelser, som allerede er påbegyndt.

Ved den seneste udvidelse omhandlede dette retlige instrument, der består af en kort traktat og en længere tiltrædelsesakt, navnlig de tekniske tilpasninger af sekundær lovgivning, der var nødvendig for de pågældende fire ansøgerlandes tiltrædelse. Det indeholdt også en bestemmelse om tilpasning af traktaten i tilfælde af, at et kandidatland ikke ratificerede; dette tillod traktaten at træde i kraft, selv om Norge afviste at ratificere tiltrædelsen.

Arbejdet med formuleringen af den næste tiltrædelsestraktat bør indledes i første halvdel af 2002 inden for rammerne af Rådet og tiltrædelseskonferencerne. Kommissionen vil bistå med at fremsætte de nødvendige tekniske forslag. Den vil også identificere de dele af EU-retten, som kræver tilpasninger af teknisk art, og vil give Rådet en liste over alle sådanne tekniske ændringer under hensyntagen til oplysninger fra de enkelte kandidatlande.

Udvidelsen sker under forbehold af godkendelse af Rådet og Europa-Parlamentet på Unionens side og under hensyntagen til den endelige udtalelse, som Kommissionen vil afgive om resultaterne af forhandlingerne. Den af tiltrædelsesforhandlingerne resulterende traktat vil derefter formelt blive undertegnet af de berørte parter (medlemsstaterne og kandidatlandene) og fremlagt til ratifikation af de kontraherende stater i overensstemmelse med deres respektive forfatningsmæssige krav.

c) Andre forhandlende kandidatlande - mod en ajourført forhandlingsplan

For de kandidatlande, med hvilke der føres forhandlinger, men som ikke bliver en del af den første udvidelse, vil Kommissionen fortsat udarbejde periodiske rapporter, indtil deres samlede forberedelsesniveau gør det muligt for dem at opfylde betingelserne for tiltrædelse. Den Europæiske Union vil fortsætte med at støtte disse kandidatlandes forberedelser til medlemskab.

Der vil blive ført forhandlinger med dem på basis af de principper, der har ligget til grund for tiltrædelsesprocessen fra begyndelsen. Det burde næste år være muligt at åbne alle de 29 forhandlingskapitler, som vedrører EU-retten, forudsat at kandidatlandene er tilstrækkelig forberedt.

I sit 2002-dokument om udvidelsesstrategien vil Kommissionen fremlægge en ajourført forhandlingsplan og om nødvendigt en revideret førtiltrædelsesstrategi for sådanne kandidatlande under hensyntagen til de fremskridt, der gøres i det kommende år, og konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Gøteborg.

IV. Konklusioner

I betragtning af ovenstående henstiller Kommissionen til Det Europæiske Råd, at det træffer konklusioner på grundlag af følgende:

1) Det fremgår af de periodiske rapporter, at alle de lande, med hvilke der forhandles, har gjort væsentlige fremskridt med hensyn til at gennemføre tiltrædelseskriterierne, hvilket sammen med forhandlingsplanen har muliggjort betydelige fremskridt i forhandlingerne.

2) Principperne for denne proces er uændrede. Det Europæiske Råd i Berlin fastsatte klare rammer for de finansielle aspekter af udvidelsen. Disse rammer tilvejebringer et tilstrækkeligt grundlag for tiltrædelse af op til ti nye medlemsstater i 2004. Det Europæiske Råd i Nice har fastlagt rammerne for den institutionelle reform, som er nødvendig for udvidelsen. Forhandlingerne føres på grundlag af den gældende EU-ret og vil blive afsluttet med de kandidatlande, der opfylder alle kriterierne for medlemskab, idet principperne om egne resultater og indhentning anvendes. Dette er de nødvendige og tilstrækkelige betingelser, der ved starten blev fastlagt for at opnå de første tiltrædelser.

3) Med henblik herpå bør planen for forhandlingerne følges som planlagt. EU vil nu skulle fastlægge fælles holdninger for de resterende kapitler. Kommissionen vil sikre, at Rådet kan debattere finansielle spørgsmål i en fælles ramme i begyndelsen af 2002, og vil fremlægge forslag for Rådet områderne for landbrug, regionalpolitik og budgettet på grundlag af gældende fællesskabsret og principperne i Berlin-aftalen. Tiltrædelsesforhandlingerne kan afsluttes uafhængigt af beslutninger om finansieringen af EU efter 2006.

4) Dette års periodiske rapporter og tiltrædelsesforhandlingernes nuværende stade gør det endnu ikke muligt for Kommissionen at konkludere, at betingelserne for tiltrædelse er opfyldt af noget kandidatland. I betragtning af den nuværende forhandlingstempo og de hidtidige fremskridt burde Kommissionen på grundlag af de periodiske rapporter for 2002 kunne fremsætte henstillinger om hvilke kandidatlande, der er klar til tiltrædelse. Blandt de tolv lande, der forhandles med, har ti fastsat mål for tiltrædelsestidspunktet, som er forenelige med Gøteborg-tidsplanen. Unionen bør derfor være klar til at afslutte tiltrædelsesforhandlingerne ved slutningen af det danske formandskab i 2002 med alle de lande, der opfylder de nødvendige betingelser, og med henblik på tiltrædelse i 2004. De nødvendige administrative forberedelser i institutionerne er allerede i gang og bør videreføres.

5) Inden for rammerne af en handlingsplan vil Kommissionen i begyndelsen af 2002 sammen med de enkelte kandidatlande analysere deres løbende bestræbelser for opbygning af institutioner og om nødvendigt deres planer om at styrke dem, idet der vil blive gjort brug af en supplerende facilitet for institutionel opbygning. Kommissionen vil i foråret 2002 underrette Rådet om overvågningsaktioner, herunder kollegiale vurderinger, så de kan tages op i tiltrædelsesforhandlingerne. Kommissionen vil aflægge rapport om sin handlingsplan, herunder om overvågningen af tilsagn afgivet af kandidatlandene under tiltrædelsesforhandlingerne, omkring tidspunktet for Det Europæiske Råd i Sevilla i juni 2002. De periodiske rapporter for 2002 vil undersøge, om kandidatlandene på tiltrædelsestidspunktet har tilstrækkelig administrativ kapacitet til at gennemføre og håndhæve EU-retten.

6) Der vil blive ført forhandlinger med de kandidater, der ikke deltager i de første tiltrædelser, på basis af de principper, der fra begyndelsen har ligget til grund for tiltrædelsesprocessen. Det burde næste år være muligt at åbne alle de 29 forhandlingskapitler, som vedrører EU-retten, forudsat at kandidatlandene er tilstrækkelig forberedt. I sit 2002-dokument om udvidelsesstrategien vil Kommissionen fremlægge en ajourført forhandlingsplan og om nødvendigt en revideret førtiltrædelsesstrategi under hensyntagen til de fremskridt, der gøres i det kommende år, og til konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Gøteborg.

7) Alle kandidatlande bør så vidt muligt tilknyttes Lissabon-processen. Kandidatlandene vil blive inddraget i drøftelserne om Europas fremtid og i den konvention, der vil bane vejen for den næste regeringskonference.

8) De parter, som er involveret i bestræbelserne for at løse Cypern-problemet, vil skulle drage fuld fordel af muligheden for at nå frem til en løsning, før tiltrædelsesforhandlingerne afsluttes. Hvis den nødvendige politiske vilje er til stede, kan der gennem processen i FN's regi nås frem til en løsning, der tager hensyn til de respektive parters interesser, Det er særlig vigtigt, at den tyrkisk-cypriotiske ledelse igen engagerer sig i FN-processen. Bestemmelserne i en politisk løsning kan forenes med EU-tiltrædelsesordningerne for Cypern i overensstemmelse med de principper, hvorpå EU er funderet. Som det blev besluttet af Det Europæiske Råd i Helsingfors, vil Rådet imidlertid, hvis der ikke findes en løsning inden afslutningen af tiltrædelsesforhandlingerne, træffe sin afgørelse om tiltrædelse i henhold til konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Helsingfors, uden at en løsning er en forudsætning.

9) Ved udgangen af i år vil alle elementerne i førtiltrædelsesstrategien for Tyrkiet, der blev fastlagt af Det Europæiske Råd i Helsingfors, være på plads. Førtiltrædelsesstrategien bør gå ind i en ny og mere intensiv fase med en detaljeret undersøgelse af Tyrkiets lovgivning og forberedelse til tilpasning med EU-retten. Tyrkiet tilskyndes til at fortsætte de politiske og økonomiske reformproces for at gøre yderligere fremskridt hen imod opfyldelse af Københavnskriterierne og tiltrædelsespartnerskabets prioriteter. På kort sigt tillægges det særlig betydning at forbedre respekten for menneskerettighederne i praksis og at skabe betingelser for økonomisk stabilitet og vækst. Tyrkiet bør udvise imødekommenhed med hensyn til at arbejde hen imod en løsning på Cypern-problemet. Tyrkiet bør desuden bidrage aktivt til at løse de uoverensstemmelser, der er opstået over den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik.

10) For at sikre, at offentligheden i medlemsstaterne og kandidatlandene er velunderrettet om udvidelsesprocessen, dens konsekvenser og dens potentielle fordele, vil kommunikationsstrategien blive forfulgt med fuld støtte fra medlemsstaterne og Europa-Parlamentet. Det er afgørende, at den historiske genforeningsproces for det europæiske kontinent nyder fast støtte hos befolkningerne.

Bilag

Bilag 1: De periodiske rapporters konklusioner

Bulgarien

I sin udtalelse fra 1997 konkluderede Kommissionen, at Bulgarien opfyldte de politiske kriterier. Siden da har Bulgarien gjort betydelige fremskridt med hensyn til yderligere at konsolidere og uddybe sin institutionel stabilitet, som garanterer demokrati, retsstatsforhold, menneskerettigheder samt respekt for og beskyttelse af mindretal. I det seneste år er der gjort en yderligere indsats på dette område. Bulgarien opfylder fortsat Københavnskriterierne i politisk henseende.

Siden sidste år er der gjort yderligere fremskridt med hensyn til reform af den offentlige forvaltning. Mange ansatte har status som embedsmænd, og der er nu etiske regler for offentligt ansatte. Loven am adgang til offentlige oplysninger er et positivt skridt, men kræver yderligere præcisering for at sikre en effektiv gennemførelse. Der er behov for en yderligere indsats for at sikre, at den offentlige forvaltning er effektiv, gennemsigtig og ansvarlig.

Regeringens nylige vedtagelse af to strategier om henholdsvis reformer af retsvæsenet og bekæmpelse af korruption er en betydningsfuld udvikling. Udfordringen er nu at gennemføre disse. Retsvæsenet er fortsat svagt, og der er endnu ikke grund til at sidste års vurdering af, at der er behov for en yderligere indsats for at gøre det stærkt, uafhængigt, effektivt og professionelt og for at sætte det i stand til at garantere fuld respekt for retsstatsprincippet og en effektiv deltagelse i det indre marked. Korruptionen giver stadig alvorlig grund til bekymring. En effektiv håndhævelse af de retlige rammer er en udfordring, og der er behov for en yderligere indsats for bekæmpelse af korruption.

Der er gjort visse fremskridt med hensyn til uddannelse af politiet i menneskerettigheder og bekæmpelse af menneskehandel. Der er imidlertid behov for at gøre en indsats med hensyn til politiets adfærd, især da rapporterede tilfælde af mishandling fortsat giver grund til alvorlig bekymring.

Der er blevet oprettet et børnebeskyttelsesorgan og et nationalt råd for rådgivning om beskyttelse af børn. Der skal tages yderligere skridt for at gøre børnebeskyttelsesorganet operationelt. For så vidt angår børns velfærd er der endnu ikke sket nogen væsentlig ændring af antallet af børn på institutioner. Dårlige forhold på visse hjem for mentalt handicappede børn giver grund til bekymring.

Sigøjnerne er fortsat udsat for udbredt social diskrimination. Regeringens politiske vilje til at forbedre deres situation er endnu ikke blevet fulgt op af en konkret indsats. En mere positiv udvikling er, at nogle ngo er i gang med projekter, der vedrører ophævelse af adskillelsen af sigøjnere i skoler.

Der er kun gjort meget begrænsede fremskridt med hensyn til at opfylde tiltrædelsespartnerskabsprioriteten om at påbegynde gennemførelsen af rammeprogrammet for sigøjnere og styrke det nationale råd for etniske og demografiske anliggender.

For så vidt angår andre relaterede prioriteter i tiltrædelsespartnerskabet har Bulgarien gjort yderligere fremskridt med at gennemføre loven om den offentlige sektor. Det prioriterede mål om at styrke retsvæsenet er imidlertid endnu ikke nået.

Bulgarien er tæt på at være en fungerende markedsøkonomi. Landet burde være i stand til at klare konkurrencepresset og markedskræfterne i Unionen på mellemlang sig, forudsat at det fortsætter med at gennemføre reformer og intensiverer reformbestræbelserne for at fjerne vedholdende problemer.

Der bulgarske makroøkonomi er på vej ind i sit fjerde år med stabile forhold efter at have udvist tilfredsstillende makroøkonomiske resultater. Der er gjort gode fremskridt med privatisering, særlig af banker,