BEGRUNDELSE

Traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien (herefter benævnt "venskabs- og samarbejdstraktaten") blev undertegnet den 24. februar 1976 af Republikken Indonesien, Kongeriget Malaysia, Republikken Filippinerne, Republikken Singapore og Kongeriget Thailand. Traktaten blev ændret ved en protokol den 15. december 1987 og ved endnu en protokol den 25. juli 1998. Protokollerne gav bl.a. mulighed for, at stater uden for Sydøstasien kunne tiltræde traktaten. I dag er de høje kontraherende parter (signatarstaterne) i venskabs- og samarbejdstraktaten Negara Brunei Darussalam, Kongeriget Cambodja, Republikken Indonesien, Den Demokratiske Folkerepublik Laos, Kongeriget Malaysia, Unionen Myanmar, Republikken Filippinerne, Republikken Singapore, Kongeriget Thailand, Den Socialistiske Republik Vietnam, Papua Ny Guinea, Folkerepublikken Kina, Republikken Indien, Japan, Den Islamiske Republik Pakistan, Republikken Korea, Den Russiske Føderation, New Zealand, Mongoliet, Forbundsstaten Australien, Den Franske Republik, Den Demokratiske Republik Østtimor, Folkerepublikken Bangladesh, Den Demokratiske Socialistiske Republik Sri Lanka, Den Demokratiske Folkerepublik Korea, Amerikas Forenede Stater, Republikken Tyrkiet og Canada.

Formålet med traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien er at fremme fred, stabilitet og samarbejde i regionen. I traktaten opfordres der med henblik herpå til at bilægge tvister med fredelige midler, bevare freden, forhindre konflikter og styrke sikkerheden i Sydøstasien. Traktaten fastlægger forsonings- og mæglingsmekanismer, som finder anvendelse i tilfælde af tvister. Den kræver, at parterne i traktaten afstår fra trusler om eller brug af magt. Det fremgår endvidere af venskabs- og samarbejdstraktaten, at samarbejdet på det økonomiske, handelsmæssige, sociale, tekniske og videnskabelige område skal styrkes, og at der skal sættes gang i den økonomiske vækst i regionen ved at fremme en bedre udnyttelse af landbruget og industrierne i staterne i Sydøstasien, en udbygning af deres handel og en forbedring af deres økonomiske infrastruktur. Der opfordres til at vedtage regionale strategier for økonomisk udvikling og gensidig bistand og til at opretholde kontakter og samråd vedrørende internationale og regionale spørgsmål.

Rådet gav på sit 2 768. møde den 4.-5. december 2006 formandskabet og Kommissionen bemyndigelse til at forhandle om Den Europæiske Unions og Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse af venskabs- og samarbejdstraktaten.

Ved brev af 7. december 2006 underrettede EU og EF Cambodja, som var ASEAN-koordinator for forbindelserne med EU, om sin beslutning om at ansøge om tiltrædelse af venskabs- og samarbejdstraktaten. EU og EF optegnede i overensstemmelse med forhandlingsmandatet og direktiverne for EU's og EF's tiltrædelse af venskabs- og samarbejdstraktaten følgende fælles betingelser i brevet. Traktaten skal fortolkes i overensstemmelse med principperne i De Forenede Nationers pagt og berører ikke de rettigheder og forpligtelser, der følger heraf. EU's og EF's tiltrædelse af traktaten berører ikke EU's og EF's rettigheder og forpligtelser i medfør af andre bilaterale og multilaterale aftaler og i medfør af EU- og EF-retten. Den berører ikke EU's og EF's samarbejdsmuligheder i internationale fora. Traktaten finder desuden ikke anvendelse på eller berører EU's og EF's forbindelser til stater, som ikke er part i traktaten.

På EU-ASEAN[1]-ministermødet den 28. maj 2009 i Phnom Penh blev der udsendt to erklæringer vedrørende venskabs- og samarbejdstraktaten: i) erklæringen om Den Europæiske Unions og Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse af traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien, hvorved EU og EF på grundlag af ansøgningsbrevet af 7. december 2006 erklærede deres hensigt om at tiltræde traktaten ved den tredje protokols ikrafttræden, og ii) erklæringen om samtykke til Den Europæiske Unions og Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse af traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien, hvorved det daværende formandsland for ASEAN, Thailand, på vegne af regeringerne i alle ASEAN-medlemsstaterne erklærede, at alle staterne i Sydøstasien gav deres samtykke til Den Europæiske Unions og Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse af traktaten med forbehold af den tredje protokols ikrafttræden.

Den 23. juli 2010 undertegnede udenrigsministrene for signatarstaterne til venskabs- og samarbejdstraktaten den tredje protokol om ændring af traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien. Det fremgår af den tredje protokol, at "Denne traktat er åben for tiltrædelse af […] regionale organisationer, hvis medlemmer udelukkende er suveræne stater…". Den tredje protokol træder i kraft den dag, hvor de høje kontraherende parters sidste ratificeringsinstrument deponeres hos ASEAN-sekretariatet. Foreløbig (januar 2012) har 20 signatarstater ratificeret den tredje protokol. De tilbageværende otte signatarstater har over for EU tilkendegivet, at de vil kunne afslutte deres nationale ratificeringsproces i februar/marts 2012.

Med forbehold af den tredje protokols ikrafttræden bør EU, som er trådt i stedet for og har efterfulgt Det Europæiske Fællesskab, tiltræde venskabs- og samarbejdstraktaten.

Tiltrædelsen af venskabs- og samarbejdstraktaten er både baseret på udviklingen af forbindelser med regionale organisationer, som tilslutter sig de principper, der er omhandlet i artikel 21, stk. 1, i TEU vedrørende den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP), og på politikker uden for FUSP-området (udviklingssamarbejde samt økonomisk, finansielt og teknisk samarbejde (artikel 209 og 212 i TEUF)).

Tiltrædelsen af venskabs- og samarbejdstraktaten vil fremme EU's mål, navnlig med hensyn til fredsbevarelse, konfliktforebyggelse og styrkelse af sikkerheden i Sydøstasien. Det vil desuden gavne den bæredygtige økonomiske, sociale og miljømæssige udvikling i udviklingslandene i regionen.

EU's tiltrædelse af venskabs- og samarbejdstraktaten vil med forbehold af den tredje protokols ikrafttræden få virkning fra datoen for deponeringen af tiltrædelsesinstrumentet for traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien.

Undertegnelsen og deponeringen af tiltrædelsesinstrumentet ventes at finde sted i forbindelse med EU-ASEAN-ministermødet den 27. april 2012 i Negara Brunei Darussalam, hvor alle EU- og ASEAN-medlemsstaternes udenrigsministre deltager.

2012/0028 (NLE)

Fælles forslag til

RÅDETS AFGØRELSE

om Den Europæiske Unions tiltrædelse af traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Union og traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 37 i TEU og artikel 209 og 211 i TEUF sammenholdt med artikel 31, stk. 1, i TEU og artikel 218, stk. 6, litra a), og artikel 218, stk. 8, andet afsnit, i TEUF,

under henvisning til det fælles forslag fra Europa-Kommissionen og Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik,

under henvisning til Europa-Parlamentets godkendelse, og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien blev undertegnet den 24. februar 1976 af Republikken Indonesien, Kongeriget Malaysia, Republikken Filippinerne, Republikken Singapore og Kongeriget Thailand. I dag er de høje kontraherende parter i denne traktat Negara Brunei Darussalam, Kongeriget Cambodja, Republikken Indonesien, Den Demokratiske Folkerepublik Laos, Kongeriget Malaysia, Unionen Myanmar, Republikken Filippinerne, Republikken Singapore, Kongeriget Thailand, Den Socialistiske Republik Vietnam, Papua Ny Guinea, Folkerepublikken Kina, Republikken Indien, Japan, Den Islamiske Republik Pakistan, Republikken Korea, Den Russiske Føderation, New Zealand, Mongoliet, Forbundsstaten Australien, Den Franske Republik, Den Demokratiske Republik Østtimor, Folkerepublikken Bangladesh, Den Demokratiske Socialistiske Republik Sri Lanka, Den Demokratiske Folkerepublik Korea, Amerikas Forenede Stater, Republikken Tyrkiet og Canada.

(2) Formålet med traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien er at fremme fred, stabilitet og samarbejde i regionen. I traktaten opfordres der med henblik herpå til at bilægge tvister med fredelige midler, bevare freden, forhindre konflikter og styrke sikkerheden i Sydøstasien. De regler og principper, der er fastsat i traktaten om venskab og samarbejde, er således overensstemmende med målene for Unionens fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.

(3) Det fremgår endvidere af venskabs- og samarbejdstraktaten, at samarbejdet på det økonomiske, handelsmæssige, sociale, tekniske og videnskabelige område skal styrkes, og at der skal sættes gang i den økonomiske vækst i regionen ved at fremme en bedre udnyttelse af landbruget og industrierne i staterne i Sydøstasien, en udbygning af deres handel og en forbedring af deres økonomiske infrastruktur. Traktaten fremmer derved samarbejde med udviklingslande i regionen samt økonomisk, finansielt og teknisk samarbejde med ikke-udviklingslande.

(4) Rådet gav på sit 2 768. møde den 4.-5. december 2006 formandskabet og Kommissionen bemyndigelse til at forhandle om Den Europæiske Unions og Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse af venskabs- og samarbejdstraktaten.

(5) Ved brev af 7. december 2006 underrettede Den Europæiske Union og Det Europæiske Fællesskab Cambodja, som var ASEAN-koordinator for forbindelserne med EU, om sin beslutning om at ansøge om tiltrædelse af venskabs- og samarbejdstraktaten med forbehold af betingelserne i brevet.

(6) Den 28. maj 2009 erklærede Thailand, den daværende formand for ASEAN, at alle staterne i Sydøstasien gav deres samtykke til Den Europæiske Unions og Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse af traktaten med forbehold af ikrafttrædelsen af den tredje protokol til traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien.

(7) Den 23. juli 2010 blev en tredje protokol til traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien undertegnet, som giver regionale organisationer mulighed for at tiltræde traktaten. Efter afslutningen af ratificeringsprocessen trådte den tredje protokol i kraft den XX.XX.2012.

(8) Den Europæiske Union bør derfor tiltræde traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien —

VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:

Artikel 1

Den Europæiske Unions tiltrædelse af traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien godkendes herved på vegne af Unionen.

Indholdet i traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien og dens tre ændringsprotokoller samt Den Europæiske Unions tiltrædelsesinstrument for venskabs- og samarbejdstraktaten er knyttet som bilag til denne afgørelse.

Artikel 2

Den højtstående repræsentant undertegner og deponerer tiltrædelsesinstrumentet for traktaten om venskab og samarbejde på vegne af Den Europæiske Union i sin egenskab af højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik og næstformand i Kommissionen.

Artikel 3

Denne afgørelse træder i kraft på datoen for vedtagelsen.

Udfærdiget i Bruxelles, den 16.2..

På Rådets vegne

Formand

BILAG

Traktat om venskab og samarbejde i Sydøstasien Indonesien, den 24. februar 1976

De høje kontraherende parter, SOM ER BEVIDSTE OM de eksisterende historiske, geografiske og kulturelle bånd, der har knyttet deres befolkninger sammen, SOM BESTRÆBER SIG PÅ at fremme regional fred og stabilitet ved at udvise respekt for retfærdighed og retsstatsprincippet og styrke den regionale modstandsdygtighed i deres forbindelser, SOM ØNSKER at fremme fred, venskab og gensidigt samarbejde i spørgsmål, der berører Sydøstasien, i overensstemmelse med ånden og principperne i De Forenede Nationers pagt, de ti principper, som blev vedtaget på den asiatisk-afrikanske konference i Bandung den 25. april 1955, erklæringen om Sammenslutningen af Stater i Sydøstasien undertegnet i Bangkok den 8. august 1967 og den erklæring, som blev undertegnet i Kuala Lumpur den 27. november 1971, SOM ER OVERBEVISTE OM, at bilæggelsen af uenigheder eller tvister mellem deres lande bør reguleres af rationelle, effektive og tilstrækkeligt fleksible procedurer, således at negative holdninger, der kan bringe samarbejdet i fare eller hindre det, undgås, SOM MENER, at det er nødvendigt at samarbejde med alle fredsvenlige nationer, både i og uden for Sydøstasien, for at fremme fred, stabilitet og harmoni i verden, SOM HØJTIDELIGT ER BLEVET ENIGE OM at indgå en traktat om venskab og samarbejde med følgende ordlyd: 1.1.1.1. KAPITEL I: FORMÅL OG PRINCIPPER Artikel 1 Formålet med denne traktat er at fremme vedvarende fred, varigt venskab og samarbejde mellem parternes befolkninger, hvilket vil bidrage til at øge deres styrke og solidaritet og skabe tættere forbindelser. Artikel 2 De indbyrdes forbindelser mellem de høje kontraherende parter styres af følgende grundlæggende principper: a. gensidig respekt for uafhængighed, suverænitet, lighed, territorial integritet og alle nationers nationale identitet b. hver stats ret til at regulere sine nationale forhold uden indblanding udefra og fri for undergravende virksomhed eller tvang c. ingen indgriben i hinandens interne anliggender d. bilæggelse af uenigheder eller tvister med fredelige midler e. afståelse fra trusler om eller brug af vold f. effektivt samarbejde med hinanden. 1.1.1.2. KAPITEL II: VENSKAB Artikel 3 Med henblik på opfyldelsen af formålet med denne traktat bestræber de høje kontraherende parter sig på at udvikle og styrke de traditionelle, kulturelle og historiske bånd, der binder dem sammen via venskab, godt naboskab og samarbejde, og opfylder i god tro deres forpligtelser i medfør af denne traktat. For at fremme en større gensidig forståelse tilskynder de høje kontraherende parter til, at der skabes kontakt og forbindelser mellem deres befolkninger, og letter muligheden herfor. 1.1.1.3. KAPITEL III: SAMARBEJDE Artikel 4 De høje kontraherende parter fremmer aktivt samarbejde på det økonomiske, sociale, tekniske, videnskabelige og administrative område og i spørgsmål, der vedrører fælles idealer og ambitioner om international fred og stabilitet i regionen, og i alle andre spørgsmål af fælles interesse. Artikel 5 I medfør af artikel 4 gør de høje kontraherende parter på såvel multilateralt som bilateralt plan deres yderste på grundlag af principperne om lighed, ikke-forskelsbehandling og gensidige fordele. Artikel 6 De høje kontraherende parter samarbejder om at fremskynde den økonomiske vækst i regionen for at styrke grundlaget for et velstående og fredeligt fællesskab af nationer i Sydøstasien. De fremmer med henblik herpå en bedre udnyttelse af deres landbrug og industrier, en udbygning af deres handel og en forbedring af deres økonomiske infrastruktur til gensidig fordel for deres befolkninger. De undersøger med henblik herpå fortsat alle muligheder for et tæt og nyttigt samarbejde med andre stater og internationale og regionale organisationer uden for regionen. Artikel 7 De høje kontraherende parter styrker det økonomiske samarbejde for at skabe social retfærdighed og hæve levestandarden for befolkningerne i regionen. De vedtager med henblik herpå passende regionale strategier for økonomisk udvikling og gensidig bistand. Artikel 8 De høje kontraherende parter bestræber sig på at opnå det tætteste og bredeste samarbejde og forsøger at hjælpe hinanden via uddannelses- og forskningsfaciliteter på det sociale, kulturelle, tekniske, videnskabelige og administrative område. Artikel 9 De høje kontraherende parter bestræber sig på at skabe et samarbejde til fremme af fred, harmoni og stabilitet i regionen. De høje kontraherende parter opretholder med henblik herpå regelmæssigt kontakt og samråd med hinanden i forbindelse med internationale og regionale spørgsmål for at samordne deres holdninger, tiltag og politikker. Artikel 10 De enkelte høje kontraherende parter deltager på ingen måde eller vis i nogen form for aktivitet, som udgør en trussel mod en anden høj kontraherende parts politiske og økonomiske stabilitet, suverænitet eller territoriale integritet. Artikel 11 De høje kontraherende parter bestræber sig på at styrke deres respektive nationale modstandsdygtighed på det politiske, økonomiske, sociokulturelle og sikkerhedsmæssige område i overensstemmelse med deres respektive idealer og ambitioner uden indblanding udefra og uden intern undergravende virksomhed for at bevare deres respektive nationale identiteter. Artikel 12 I deres indsats for at skabe regional velstand og sikkerhed bestræber de høje kontraherende parter sig på at samarbejde på alle områder for at fremme regional modstandsdygtighed ud fra principperne om selvsikkerhed, selvhjulpenhed, gensidig respekt, samarbejde og solidaritet, som fortsat vil danne grundlag for et stærkt og levedygtigt fællesskab af nationer i Sydøstasien. 1.1.1.4. KAPITEL IV: MINDELIG BILÆGGELSE AF TVISTER Artikel 13 De høje kontraherende parter er opsatte på og vil i god tro forhindre tvister i at opstå. Opstår der tvister om spørgsmål, der direkte berører dem, særlig tvister, som kan forstyrre den regionale fred og harmoni, afstår parterne fra trusler om eller brug af magt og bilægger til alle tider tvister internt gennem venskabelige forhandlinger. Artikel 14 Med henblik på at løse tvister gennem regionale processer udgør de høje kontraherende parter som en fast instans et højt råd bestående af en repræsentant på ministerniveau fra hver af de høje kontraherende parter, som skal holde sig orienteret om tvister eller situationer, der kan forstyrre den regionale fred og harmoni. Artikel 15 Hvis der ikke findes en løsning gennem direkte forhandlinger, orienterer det høje råd sig om tvisten eller situationen og foreslår parterne i tvisten passende løsninger såsom mellemkomst, mægling, høring eller forlig. Det høje råd kan dog tilbyde sin mellemkomst eller efter aftale med parterne i tvisten konstituere sig som et mæglings-, undersøgelses- eller forligsudvalg. Når det findes nødvendigt, anbefaler det høje råd passende foranstaltninger for at forhindre, at tvisten eller situationen eskalerer. Artikel 16 Ovenstående bestemmelse i dette kapitel finder ikke anvendelse i en tvist, medmindre alle parterne i tvisten er enige herom. Dette forhindrer dog ikke de øvrige høje kontraherende parter, som ikke er parter i tvisten, i at tilbyde enhver mulig bistand med henblik på bilæggelse af tvisten. Parterne i tvisten bør forholde sig positivt til sådanne tilbud om bistand. Artikel 17 Intet i denne traktat udelukker, at de fredelige bilæggelsesmetoder, som er omhandlet i artikel 33, stk. 1, i De Forenede Nationers pagt, anvendes. De høje kontraherende parter, som er parter i en tvist, bør opmuntres til at forsøge at løse tvisten gennem fredelige forhandlinger, inden de øvrige procedurer, der er omhandlet i De Forenede Nationers pagt, tages i brug. 1.1.1.5. KAPITEL V: Almindelig bestemmelse Artikel 18 Denne traktat undertegnes af Republikken Indonesien, Malaysia, Republikken Filippinerne, Republikken Singapore og Kongeriget Thailand. Den ratificeres i overensstemmelse med de forfatningsmæssige procedurer i hver signatarstat. Den er åben for tiltrædelse af andre stater i Sydøstasien. Artikel 19 Denne traktat træder i kraft på datoen for deponeringen af det femte ratificeringsinstrument hos signatarstaternes regeringer, som er udpeget som depositarer for denne traktat og ratificerings- eller tiltrædelsesinstrumenterne. Artikel 20 Denne traktat er udfærdiget på de høje kontraherende parters officielle sprog, og alle sprogversioner har samme gyldighed. Der udarbejdes en fælles godkendt oversættelse af teksterne på engelsk. Enhver afvigende fortolkning af den fælles tekst afklares ved forhandling. TIL BEKRÆFTELSE HERAF har de høje kontraherende parter undertegnet traktaten og forsynet den med deres segl. UDFÆRDIGET i Denpasar, Bali, den fireogtyvende februar nitten hundrede og seksoghalvfjerds.

Protokol om ændring af traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien Filippinerne, den 15. december 1987

Negara Brunei Darussalams regering, Republikken Indonesiens regering, Malaysias regering, Republikken Filippinernes regering, Republikken Singapores regering, Kongeriget Thailands regering, SOM ØNSKER yderligere at fremme samarbejdet med alle fredsvenlige nationer, både i og uden for Sydøstasien og især med stater, der grænser op til den sydøstasiatiske region, SOM HENVISER TIL femte afsnit i præamblen til traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien, udfærdiget i Denpasar, Bali, den 24. februar 1976, (herefter benævnt venskabstraktaten), hvori nævnes behovet for at samarbejde med alle fredsvenlige nationer, både i og uden for Sydøstasien, for at fremme fred, stabilitet og harmoni i verden, VEDTAGER HERVED FØLGENDE: Artikel 1 Venskabstraktatens artikel 18 affattes således: "Denne traktat undertegnes af Republikken Indonesien, Malaysia, Republikken Filippinerne, Republikken Singapore og Kongeriget Thailand. Den ratificeres i overensstemmelse med de forfatningsmæssige procedurer i hver signatarstat. Den er åben for tiltrædelse af andre stater i Sydøstasien. Stater uden for Sydøstasien kan også tiltræde traktaten ved samtykke fra alle de stater i Sydøstasien, som er signatarer af denne traktat, og Negara Brunei Darussalam." Artikel 2 Venskabstraktatens artikel 14 affattes således: "Med henblik på at løse tvister gennem regionale processer udgør de høje kontraherende parter som en fast instans et højt råd bestående af en repræsentant på ministerniveau fra hver af de høje kontraherende parter, som skal holde sig orienteret om tvister eller situationer, der kan forstyrre den regionale fred og harmoni. Denne artikel finder dog kun anvendelse på stater uden for Sydøstasien, som har tiltrådt aftalen, hvis den pågældende stat er direkte involveret i den tvist, der skal løses gennem de regionale processer." Artikel 3 Denne protokol skal ratificeres og træder i kraft på datoen for de høje kontraherende parters deponering af det sidste ratificeringsinstrument. UDFÆRDIGET i Manila, den femtende december nitten hundrede og syvogfirs.

Anden protokol om ændring af traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien Manila, Filippinerne, den 25. juli 1998

Negara Brunei Darussalams regering, Kongeriget Cambodjas regering, Republikken Indonesiens regering, Den Demokratiske Folkerepublik Laos' regering, Malaysias regering, Unionen Myanmars regering, Republikken Filippinernes regering, Republikken Singapores regering, Kongeriget Thailands regering, Den Socialistiske Republik Vietnams regering, Papua Ny Guineas regering, herefter benævnt de høje kontraherende parter, SOM ØNSKER at sikre en passende styrkelse af samarbejdet med alle fredsvenlige nationer, både i og uden for Sydøstasien, og især med stater, der grænser op til den sydøstasiatiske region, SOM HENVISER TIL femte afsnit i præamblen til traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien, udfærdiget i Denpasar, Bali, den 24. februar 1976, (herefter benævnt venskabstraktaten), hvori nævnes behovet for at samarbejde med alle fredsvenlige nationer, både i og uden for Sydøstasien, for at fremme fred, stabilitet og harmoni i verden, VEDTAGER HERVED FØLGENDE: Artikel 1 Venskabstraktatens artikel 18, tredje afsnit, affattes således: "Stater uden for Sydøstasien kan også tiltræde denne traktat ved samtykke fra alle staterne i Sydøstasien, nemlig Negara Brunei Darussalam, Kongeriget Cambodja, Republikken Indonesien, Den Demokratiske Folkerepublik Laos, Malaysia, Unionen Myanmar, Republikken Filippinerne, Republikken Singapore, Kongeriget Thailand og Den Socialistiske Republik Vietnam." Artikel 2 Denne protokol skal ratificeres og træder i kraft på datoen for de høje kontraherende parters deponering af det sidste ratificeringsinstrument. UDFÆRDIGET i Manila, den femogtyvende juni nitten hundrede og otteoghalvfems.

Tredje protokol om ændring af traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien Hanoi, Vietnam, den 23. juli 2010

Negara Brunei Darussalam, Kongeriget Cambodja, Republikken Indonesien, Den Demokratiske Folkerepublik Laos, Malaysia, Unionen Myanmar, Republikken Filippinerne, Republikken Singapore, Kongeriget Thailand, Den Socialistiske Republik Vietnam, Forbundsstaten Australien, Folkerepublikken Bangladesh, Folkerepublikken Kina, Den Demokratiske Folkerepublik Korea, Den Franske Republik, Republikken Indien, Japan, Mongoliet, New Zealand, Den Islamiske Republik Pakistan, Papua Ny Guinea, Republikken Korea, Den Russiske Føderation, Den Demokratiske Socialistiske Republik Sri Lanka, Den Demokratiske Republik Østtimor, Republikken Tyrkiet, Amerikas Forenede Stater, herefter benævnt de høje kontraherende parter, SOM ØNSKER at sikre en passende styrkelse af samarbejdet med alle fredsvenlige nationer, både i og uden for Sydøstasien, og især med stater, der grænser op til Sydøstasien, samt med regionale organisationer, hvis medlemmer udelukkende er suveræne stater, SOM HENVISER TIL femte afsnit i præamblen til traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien, udfærdiget i Denpasar, Bali, den 24. februar 1976 (herefter benævnt venskabstraktaten), hvori nævnes behovet for at samarbejde med alle fredsvenlige nationer, både i og uden for Sydøstasien, for at fremme fred, stabilitet og harmoni i verden, VEDTAGER HERVED FØLGENDE: Artikel 1 Venskabstraktatens artikel 18, tredje afsnit, affattes således: "Denne traktat er åben for tiltrædelse af stater uden for Sydøstasien og regionale organisationer, hvis medlemmer udelukkende er suveræne stater, ved samtykke fra alle staterne i Sydøstasien, nemlig Negara Brunei Darussalam, Kongeriget Cambodja, Republikken Indonesien, Den Demokratiske Folkerepublik Laos, Malaysia, Unionen Myanmar, Republikken Filippinerne, Republikken Singapore, Kongeriget Thailand og Den Socialistiske Republik Vietnam." Artikel 2 Venskabstraktatens artikel 14, andet afsnit, affattes således: "Denne artikel finder dog kun anvendelse på en høj kontraherende part, som har tiltrådt traktaten, hvis den pågældende høje kontraherende part er direkte involveret i den tvist, der skal løses gennem de regionale processer." Artikel 3 Denne protokol skal ratificeres og træder i kraft på datoen for de høje kontraherende parters deponering af det sidste ratificeringsinstrument. UDFÆRDIGET i Hanoi, Vietnam, den treogtyvende juli to tusind og ti i ét eksemplar på engelsk.

Instrument for Den Europæiske Unions tiltrædelse af traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien UD FRA DEN BETRAGTNING, at traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien, som blev undertegnet den 24. februar 1976 i Bali, Indonesien, blev ændret ved den første, anden og tredje protokol om ændring af traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien, som blev undertegnet henholdsvis den 15. december 1987, den 25. juli 1998 og den 23. juli 2010, UD FRA DEN BETRAGTNING, at artikel 18, tredje afsnit, i førnævnte traktat som ændret ved artikel 1 i førnævnte tredje protokol fastsætter, at regionale organisationer, hvis medlemmer udelukkende er suveræne stater, kan tiltræde traktaten ved samtykke fra alle staterne i Sydøstasien, nemlig Negara Brunei Darussalam, Kongeriget Cambodja, Republikken Indonesien, Den Demokratiske Folkerepublik Laos, Malaysia, Unionen Myanmar, Republikken Filippinerne, Republikken Singapore, Kongeriget Thailand og Den Socialistiske Republik Vietnam, UD FRA DEN BETRAGTNING, at Finlands udenrigsminister og medlemmet af Europa-Kommissionen med ansvar for eksterne forbindelser og den europæiske naboskabspolitik ved brev af 7. december 2006 indgav en ansøgning om Den Europæiske Unions tiltrædelse af traktaten, UD FRA DEN BETRAGTNING, at staterne i Sydøstasien har givet samtykke til Den Europæiske Unions tiltrædelse af traktaten, tiltræder Den Europæiske Union hermed traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien med virkning fra datoen for deponeringen af dette instrument. TIL BEKRÆFTELSE HERAF har [TITEL] undertegnet dette tiltrædelsesinstrument. UDFÆRDIGET i [by], [land], den [dag] [måned] to tusind og [år]. For Den Europæiske Union

[1] Medlemmerne af Sammenslutningen af Stater i Sydøstasien (ASEAN) er Negara Brunei Darussalam, Kongeriget Cambodja, Republikken Indonesien, Den Demokratiske Folkerepublik Laos, Malaysia, Unionen Myanmar, Republikken Filippinerne, Republikken Singapore, Kongeriget Thailand og Den Socialistiske Republik Vietnam.