Nr. C 13/2 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 18.1.77 
II 
(Forberedende  retsakter) 
KOMMISSION 
Forslag  til Rådets  direktiv  om samordning  af medlemsstaternes  lovgivning  om 
(selvstændige)  handelsagenter 
(Forelagt  Rådet  af Kommissionen  den  17. december  1976) 
RÅDET  FOR  DE EUROPÆISKE 
FÆLLESSKABER  HAR  — 
under  henvisning  til traktaten  om  oprettelse  af Det 
europæiske  økonomiske  Fællesskab,  særlig  artikel  57, 
stk. 2, og artikel  100, 
under  henvisning  til forslag  fra Kommissionen, 
under  henvisning  til udtalelse  fra Eusopa-Parlamen-
tet, 
under  henvisning  til udtalelse  fra Det  økonomiske  og 
sociale  Udvalg,  og 
ud fra følgende  betragtninger: 
Begrænsningerne  i etableringsfriheden  og  den  fri 
udveksling  af tjenesteydelser  for formidlervirksomhed 
inden  for  handel,  industri  og håndværk  blev  ophæ-
vet ved  Rådets  direktiv  64/224/EØF  af 25.  februar 
1964  H; 
inden  for  Fællesskabet  har  forskellene  mellem  de 
nationale  lovgivninger  om  hvervet  som  handels-
repræsentant  mærkbar  indflydelse  på konkurrencevil-
kårene  og på de vilkår,  hvorunder  hvervet  udøves,  og 
de kan  have  uheldig  indflydelse  på handelsagenters 
retsbeskyttelse  i forhold  til deres  agenturgivere  samt 
på retssikkerheden  i handelssamkvemmet;  desuden 
vanskeliggør  disse  forskelle  i mærkbart  omfang  ind-
gåelse  og gennemførelse  af aftaler  om handelspræsen-
tation  mellem  en agenturgiver  og en handelsagent 
med forretningssted  i forskellige  medlemsstater; samhandelen  mellem  medlemsstaterne  skal  foregå  på 
samme  vilkår  som  på et enhedsmarked,  hvilket  in-
debærer  en indbyrdes  tilnærmelse  af medlemsstater-
nes retssystemer,  for så vidt  det er nødvendigt  af hen-
syn til fællesmarkedets  funktion;  reglerne  om lovkon-
flikter  fjerner  ikke  de omtalte  ulemper  ved  handels-
repræsentation,  selv  ikke  efter  udarbejdelse  af ensar-
tede regler,  og gør  derfor  ikke  den  foreslåede  harmo-
nisering  overflødig; 
i denne  henseende  er det  først  og fremmest  retsfor-
holdet  mellem  handelsagenten  og agenturgiveren,  der 
bør tages  i betragtning; 
i et stort  antal  tilfælde  befinder  handelsagenten  sig i 
almindelighed,  om end  i forskellig  grad,  i en økono-
misk  underlegen  situation  i forhold  til agenturgi-
veren,  og principperne  i EØF-traktatens  artikel  117 
bør derfor  tages  som  forbillede  for en harmonisering 
på et stadigt  stigende  niveau  af mindstenormerne  i 
medlemsstaternes  lovgivning  om handelsagenter  — 
UDSTEDT  FØLGENDE  DIREKTIV: 
KAPITEL  I 
Anvendelsesområde 
Artikel  1 
(>) EFT  nr. 56 af 4. 4. 1964,  s. 869/64. 1. De  i dette  direktiv  fastsatte  harmoniseringsfor-
anstaltninger  finder  anvendelse  på medlemsstaternes 
18. 1.77 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 13/3 
ved lov eller  administrativt  fastsatte  bestemmelser  om 
forholdet  mellem  selvstændige  handelsagenter  og dis-
ses agenturgivere. 
2. Gældende  nationale  retsregler  og handelsbrug, 
som ikke  strider  mod  dette  direktivs  bestemmelser, 
finder  fortsat  anvendelse  på de i stk.  1 omhandlede 
forhold. 
Artikel  2 
Ved handelsagent  forstås  i dette  direktiv  den,  hvis 
faste  hverv  består  i som  selvstændig  formidler  i et be-
stemt  eller  ubestemt  tidsrum  at føre  forhandlinger  om 
og/eller  afslutte  et ubestemt  antal  agenturforretninger 
i en andens  navn,  i det følgende  benævnt  agenturgi-
veren,  og for dennes  regning. 
Artikel  3 
Dette  direktiv  finder  ikke  anvendelse  på: 
— formidlere,  der betragtes  som  lønmodtagere  i den 
i direktiv  64/224/EØF  af 25. februar  1964  nævnte 
betydning, 
— formidlere,  der handler  i eget  navn, 
— formidlere,  der kun  har som  hverv  at afslutte  eller 
føre forhandlinger  om en eller  flere  bestemte  for-
retninger  i mandatens  navn, 
— formidlere,  der driver  virksomhed  på forsikrings-
området  eller  inden  for kreditvæsen. 
Artikel  4 
Medlemsstaterne  kan  vælge: 
1. ikke  at anvende  artikel  15, stk.  4, sidste  sætning, 
artikel  19, artikel  26, stk.  2, og artikel  30 og 31 på 
deltidsagenter;  handelsbrug  i den stat,  hvis  lov fin-
der anvendelse  på forholdet  mellem  agenten  og 
agenturgiveren,  afgør,  hvorvidt  hvervet  betragtes 
som deltidsbeskæftigelse; 
2. helt  eller  delvis  og på den  måde,  de finder  hen-
sigtsmæssig,  at anvende  dette  direktivs  bestemmel-
ser på andre  kategorier  af erhvervsdrivende,  der, 
selv om de arbejder  for egen  regning  og/eller  i eget 
navn,  i medfør  af national  lovgivning  kan  ligestil-
les med  handelsagenter. KAPITEL  II 
Parternes  rettigheder  og pligter 
Artikel  5 
1. Handelsagenten  skal  under  udøvelsen  af sit 
hverv  handle  loyalt  og redeligt  over  for  agenturgi-
veren  og over  for tredjemand.  Han  skal  opfylde  sine 
pligter  i overensstemmelse  med  god  forretningsskik. 
2. Med  forbehold  af de almindelige  pligter  i stk.  1 
og i overensstemmelse  med  disse  påhviler  det  han-
delsagenten  særlig: 
a) til enhver  tid af give  agenturgiveren  alle  de oplys-
ninger,  der er nødvendige  for forretningsførelsen, 
specielt  vedrørende  tredjemands  solvens  for  så 
vidt angår  igangværende  agenturforretninger,  som 
han har kendskab  til, 
b) at opbevare  ethvert  beløb,  som  er modtaget  for 
agenturgiverens  regning,  adskilt  fra sine  egne  mid-
ler, samt  uden  ophold  videregive  det til denne, 
c) at føre  regelmæssigt  regnskab  over  de agenturfor-
retninger,  der  vedrører  kontante  beløb  og andre 
værdier  tilhørende  agenturgiveren, 
d) at opbevare  det gods,  som  han  har fået  overladt,  i 
overensstemmelse  med  god  forretningsskik, 
e) at overholde  alle  af agenturgiveren  givne  forskrif-
ter med  henblik  på at realisere  målsætningen  for 
agenturet,  for så vidt  disse  ikke  væsentligt  påvir-
ker agentens  selvstændighed;  denne  tilrettelægger 
selv sit hverv  og sin arbejdstid. 
3. Medmindre  andet  er aftalt,  kan  handelsagenten 
benytte  andre  handelsagenter  eller  handelsrepræsen-
tanter. 
Artikel  6 
Handelsagenten  kan  ikke,  selv  efter  kontraktens, 
ophør,  give  tredjemand  meddelelse  om eller  udnytte 
forretnings-  eller  driftshemmeligheder,  som  er betroet 
ham,  eller  som  han  har fået  kendskab  til i forbindelse 
med sin virksomhed  i agenturgiverens  tjeneste,  med-
mindre  han  beviser,  at en sådan  meddelelse  eller 
udnyttelse  er i overensstemmelse  med  god  forret-
ningsskik. 
Artikel  7 
1. Handelsagenten  kan  drive  virksomhed  for egen 
regning  eller  for tredjemands  regning,  såfremt  denne 
Nr. C 13/4 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 18.1.  77 
virksomhed  vedrører  varer  eller  tjenesteydelser,  som 
ikke konkurrerer  med  de varer  eller  tjenesteydelser, 
som han  har  i agentur  for  agenturgiveren.  Han  kan 
således  påtage  sig handelsagentur  for en anden  agen-
turgiver  eller  arbejde  som  ikke-selvstændig  handels-
repræsentant  for en arbejdsgiver. 
2. Handelsagenten  skal  have  agenturgiverens  tilla-
delse  til at drive  virksomhed  for egen  regning  eller  for 
tredjemands  regning,  såfremt  denne  virksomhed  ved-
rører  varer  eller  tjenesteydelser,  som  konkurrerer  med 
de varer  eller  tjenesteydelser,  som  han  har  i agentur 
for agenturgiveren. 
3. Parterne  kan  fravige  bestemmelserne  i stk.  1 og 
2 og kan  således  aftale,  at handelsagenten  ikke  kan 
drive  anden  virksomhed  for  en anden  agenturgivers 
regning,  for egen  regning  eller  som  lønmodtager. 
Artikel  8 
1. Handelsagenten  kan  kræve  skadeserstatning  af 
agenturgiveren,  såfremt  han  er blevet  gjort  ansvarlig 
for en krænkelse  af industrielle  eller  intellektuelle 
ejendomsrettigheder  vedrørende  de varer  eller  tjene-
steydelser,  som  han  har  i agentur,  såfremt  denne 
krænkelse  er fremkaldt  af agenturgiveren. 
2. Bestemmelserne  i stk.  1 finder  tilsvarende  an-
vendelse  på overtrædelse  af reglerne  om illoyal  kon-
kurrence. 
Artikel  9 
1. Handelsagenten  har  beføjelse  til at føre  for-
handlinger  om  agenturforretninger  for agenturgiver-
ens regning.  Han  kan  kun  afslutte  forretninger, 
såfremt  agenturgiveren  har givet  ham  beføjelse  hertil. 
2. Agenten  formodes  at have  beføjelse  til: 
— at modtage  reklamationer  fra  tredjemand  i 
tilfælde  af mangelfuld  levering  samt  erklæringer 
om, at varen  stilles  til disposition  i tilfælde  af, at 
modtagelse  nægtes, 
— at varetage  agenturgiverens  rettigheder  med  hen-
syn til bevissikring. 
3. Indskrænkninger  i agentens  beføjelser  kan  kun 
gøres  gældende  over  for  tredjemand,  såfremt  denne 
havde  eller  burde  have  haft  kendskab  hertil. 
Artikel  10 
1. Agenturgiveren  skal  over  for  handelsagenten 
handle  loyalt  og redeligt.  Han  skal  efter  omstændig-hederne  yde  handelsagenten  enhver  hjælp,  der  er 
påkrævet  til udøvelsen  af de i henhold  til kontrakten 
fastsatte  hverv. 
2. Med  forbehold  af agenturgiverens  almindelige 
pligt  i henhold  til stk.  1 skal  han  i passende  omfang 
stille  det materiel  samt  de oplysninger  og dokumen-
ter, der  er nødvendige  for handelsagentens  virksom-
hed, til rådighed  for  denne.  Han  skal  navnlig: 
a) forsyne  agenten  med  prøver,  mønstre,  tariffer, 
reklametryksager,  almindelige  betingelser  og an-
dre dokumenter  vedrørende  de varer  eller  tjene-
steydelser,  denne  har i agentur, 
b) skaffe  handelsagenten  alle  oplysninger  af betyd-
ning  for kontraktens  gennemførelse,  navnlig  ved-
rørende  produktionsniveau  og produktionsmulig-
heder  samt  uden  ophold  underrette  handelsagen-
ten, når  han  forudser,  at det  antal  agenturforret-
ninger,  som  han  vil være  i stand  til at gennem-
føre,  vil være  betydelig  mindre  end  det,  som  han-
delsagenten  normalt  kunne  forvente, 
c) uden  ophold  underrette  handelsagenten  om 
accept,  afslag  eller  i påkommende  tilfælde  om 
kun delvis  gennemførelse  af en agenturforretning. 
KAPITEL  III 
Vederlag  og godtgørelse  for udgifter 
Artikel  11 
1. Agenturgiveren  skal  yde  handelsagenten  veder-
lag?  som  kan  gives  i form  af provision  eller  som  et 
fast beløb  eller  begge  dele.  Den  del af vederlaget,  som 
er variabel,  og som  beregnes  i forhold  til omsætnin-
gen, betragtes  som  provision. 
2. Provisionens  størrelse  aftales  mellem  parterne. 
Er der ikke  truffet  aftale  herom,  har  handelsagenten 
ret til sædvanlig  provision  i den  branche  og på det 
sted,  hvor  han  udøver  sin virksomhed,  for repræsen-
tationen  af de varer  eller  tjenesteydelser,  som  er gen-
stand  for  agenturkontrakten.  Findes  en sådan  sæd-
vanlig  provision  ikke,  har  handelsagenten  ret til en 
rimelig  provision. 
3. Handelsagenturkontrakter,  der  ikke  giver  han-
delsagenten  ret til vederlag,  er ugyldige. 
18.1.77 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 13/5 
Artikel  12 
1. Handelsagenten  har ret til provision  af en agen-
turforretning,  der afsluttes  i kontraktperioden: 
a) såfremt  den  er kommet  i stand  ved  handelsagen-
tens medvirken,  eller 
b) såfremt  den  er afsluttet  med  tredjemand,  med 
hvem  agenten  tidligere  har ført  forhandlinger  eller 
afsluttet  en forretning  i henhold  til agenturkon-
trakten, 
c) såfremt  handelsagenten  har  repræsentation  inden 
for et bestemt  geografisk  område  eller  for en be-
stemt  personkreds,  og forretningen  er indgået  in-
den for  dette  geografiske  område,  eller  med  en 
person,  der hører  til denne  gruppe,  selv  om han-
delsagenten  ikke  selv  har  ført  forhandlinger  om 
eller indgået  forretningen. 
2. Handelsagenten  har  ikke  ret til den  i stk.  1 
nævnte  provision,  såfremt  en anden  agent  har ret her-
til i henhold  til artikel  13. 
Artikel  13 
Handelsagenten  har ret til provision  af en agenturfor-
retning,  som  er afsluttet  efter  kontraktens  ophør: 
a) såfremt  forhandlingerne  om forretningen  er ført  af 
ham,  eller 
b) såfremt  han  har  truffet  forberedelser  til forretnin-
gen, og forretningen  hovedsagelig  er bragt  i stand 
ved hans  medvirken  i kontraktsperioden;  i dette 
tilfælde  har han  kun  ret til provision,  såfremt  for-
retningen  er afsluttet  inden  for en rimelig  tid efter 
kontraktens  ophør.  Om  fristen  er rimelig  afhæn-
ger af forretningens  art og omfang. 
Artikel  14 
Såfremt  handelsagenten  af agenturgiveren  har  fået 
pålagt  at foretage  inkassationer,  har  han  ret til en 
særlig  inkassoprovision. 
Artikel  15 
1. Handelsagentens  ret til provision  opstår  ved  for-
retningens  afslutning  mellem  agenturgiver  og tredje-
mand. 
2. Provisionen  forfalder  til betaling  i disse  to 
tilfælde: 
a) på det tidspunkt  og i det omfang,  agenturgiveren 
har gennemført  forretningen,  selv  om  han  ikke opfylder  sine  pligter  helt  eller  delvis  som  aftalt, 
eller 
b) på det tidspunkt  og i det omfang,  tredjemand  har 
gennemført  forretningen. 
3. Såfremt  agenturgiver  eller  tredjemand  ikke  har 
erlagt  hele  sin ydelse,  beregnes  det forfaldende  provi-
sionsbeløb  på grundlag  af den  ydelse,  der  har  den 
højeste  værdi. 
4. Parterne  kan  aftale,  at så længe  tredjemand  ikke 
har opfyldt  sine  pligter,  vil provisionen  forfalde  til 
betaling  på et senere  tidspunkt  end  det i stk.  2, litra 
a), fastsatte  tidspunkt.  Imidlertid  vil provisionen  i alle 
tilfælde  forfalde  til betaling  den  sidste  dag  i den 
tredje  måned,  der følger  efter  den måned,  hvori  agen-
turgiveren  har  opfyldt  sine  pligter.  Hvis  der  er ind-
gået en sådan  aftale,  har  handelsagenten  ret til et 
rimeligt  acontobeløb,  der senest  forfalder  til betaling 
den sidste  dag  i den  måned,  der  følger  efter  den 
måned,  hvori  agenturgiveren  har opfyldt  sine  pligter. 
5. Agenturgiveren  sender  hver  måned  handelsagen-
ten en provisionsnota  over  skyldige  og forfaldne  pro-
visionsbeløb.  Denne  provisionsnota  skal  indeholde 
samtlige  væsentlige  forhold,  der ligger  til grund  for 
beregningen  af provisionsbeløbet.  Provisionsnotaen 
udarbejdes  uden  ophold  og senest  den  sidste  dag  i 
den følgende  måned.  Denne  frist  kan  ved  aftale 
forlænges  tre måneder. 
Artikel  16 
1. Handelsagentens  ret til provision  ophører: 
a) såfremt  denne  ikke  har opfyldt  de pligter,  der på-
hviler  ham  i henhold  til artikel  5, stk.  2, litra  a), 
såfremt  agenturgiveren  har  afsluttet  forretningen 
uden  kendskab  til tredjemands  insolvens,  og 
såfremt  det er fastslået,  at tredjemand  ikke  gen-
nemfører  eller  vil gennemføre  forretningen,  eller 
b) hvis  og i det omfang  forretningens  gennemførelse 
er blevet  umulig,  uden  at dette  kan  tilregnes  agen-
turgiveren,  eller 
c) såfremt  det ikke  med  rimelighed  kan  kræves  af 
agenturgiveren,  at  forretningen  gennemføres, 
særlig  hvis  alvorlige  grunde,  der  kan  tilregnes 
tredjemand,  berettiger  til ikke  at gennemføre  for-
retningen. 
2. De  provisionsbeløb,  som  handelsagenten  alle-
rede har  modtaget  i anledning  af disse  forretninger, 
skal tilbagebetales. 
Artikel  17 
Medmindre  andet  er aftalt,  beregnes  provisionen  på 
grundlag  af fakturaens  bruttobeløb  uden  fradrag  af 
Nr. C 13/6 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 18.1.  77 
kontantrabat,  kunderabat  og nedslag,  der  gives  ensi-
digt af agenturgiveren  efter  forretningens  afslutning, 
og uden  fradrag  af ekstraomkostninger,  navnlig  til 
transport,  emballage,  forsikring,  afgifter  og told, 
medmindre  disse  omkostninger  faktureres  særskilt  til 
kunden. 
Artikel  18 
1. Handelsagenten  har ret til at kræve,  at der gives 
ham alle  de  nærmere  redegørelser,  udskrifter  og 
kopier  af agenturgiverens  regnskabsbøger,  som  er 
nødvendige  for at kontrollere  rigtigheden  af de provi-
sionsbeløb,  som  tilkommer  ham.  Artikel  6 finder  til-
svarende  anvendelse. 
2. Såfremt  der foreligger  rimelige  grunde  til at be-
tvivle  nøjagtigheden  eller  fuldstændigheden  af de i 
stk. 1 omhandlede,  af agenturgiveren  givne  oplysnin-
ger, eller  såfremt  agenturgiveren  nægter  at give  disse 
oplysninger,  skal  handelsagenten  eller  en af ham 
udpeget  person,  der er bemyndiget  hertil  i henhold  til 
den nationale  lovgivning,  som  finder  anvendelse  i den 
stat, hvor  regnskabsbøgerne  føres,  have  ret til indsigt 
i regnskabsbøgerne  eller  dokumenterne.  Denne  ret til 
indsigt  gælder  i det omfang,  det er nødvendigt  for at 
kontrollere  rigtigheden  eller  fuldstændigheden  af pro-
visionsopgørelsen  eller  de meddelte  oplysninger. 
Artikel  19 
1. Hvis  handelsagenten  allerede  har  opfyldt  de 
pligter,  der følger  af agenturkontrakten,  eller  hvis  han 
allerede  har  truffet  foranstaltninger  til at påtage  sig 
disse  pligter,  har  han  ret til vederlag,  selv  om agen-
turgiveren  ikke  har gjort  brug  af hans  tjenesteydelser, 
eller  har  gjort  betydelig  mindre  brug  heraf,  end  han-
delsagenten  normalt  kunne  forvente,  medmindre 
agenturgiverens  adfærd  er en følge  af omstændighe-
der, som  er ham  uvedkommende. 
2. Det  i stk.  1 nævnte  vederlag  skal  normalt  bereg-
nes under  hensyn  til samtlige  omstændigheder  og på 
grundlag  af  handelsagentens  gennemsnitlige  og 
månedlige  vederlag  i de tolv  måneder,  der  går  forud 
for det tidspunkt,  hvor  de i stk.  1 nævnte  omstændig-
heder  indtrådte.  Såfremt  kontrakten  er indgået  min-
dre end  12 måneder  før  dette  tidspunkt,  beregnes 
vederlaget  på grundlag  af det gennemsnitlige  måned-
lige vederlag,  der  er betalt  i det tidsrum,  hvor  kon-
trakten  var gældende. 
3. Ved  anvendelsen  af bestemmelserne  i stk.  2 
tages  der navnlig  hensyn  til: 
a) de udgifter,  som  handelsagenten  har  afholdt  med 
henblik  på etablering  af agenturet  og forberedelse 
af sin virksomhed, b) de udgifter,  som  handelsagenten  har  sparet,  eller 
det, som  han  har  tjent  ved  anden  beskæftigelse, 
eller  som  han  med  forsæt  har undladt  at tjene  ved 
at afslå  en acceptabel  beskæftigelse. 
Artikel  20 
1. Handelsagenten  kan  kun  kræve  godtgørelse  for 
udgifter,  som  han  har  afholdt  under  den  normale 
udøvelse  af sit hverv,  såfremt  denne  godtgørelse  er 
aftalt  mellem  parterne  eller  følger  af sædvane. 
2. Såfremt  handelsagenten  imidlertid  har  afholdt 
udgifter  i forbindelse  med  særlige  aktiviteter  efter 
agenturgiverens  forskrifter  eller  med  dennes  sam-
tykke,  godtgøres  disse. 
KAPITEL  IV 
Del credere 
Artikel  21 
1. Enhver  aftale  om,  at handelsagenten  over  for 
agenturgiveren  indestår  for,  at tredjemand  betaler  de 
varer  eller  tjenesteydelser,  der er genstand  for de for-
retninger,  som  agenten  har  ført  forhandlinger  om 
eller  afsluttet,  skal  udfærdiges  skriftligt  eller  i form  af 
kabeltelegram,  telex-meddelelse  eller  telegram.  En 
sådan  aftale  kaldes  i det følgende  del credere-aftale. 
2. a) Enhver  del  credere-aftale,  der  vedrører  forret-
ninger,  som  handelsagenten  hverken  har  ført 
forhandlinger  om eller  afsluttet,  er ugyldig. 
b) Del  credere-aftale  kan  kun  indgås  for  en be-
stemt  forretning  eller  for rækker  af forretnin-
ger med  bestemte  tredjemænd,  som  er angivet 
i del credere-aftalen. 
c) Enhver  del  credere-aftale,  der  indebærer,  at 
handelsagenten  i ubegrænset  omfang  indestår 
for de i stk.  1, første  punktum,  nævnte  for-
retninger,  er ugyldige. 
3. Handelsagenten  har  ret til en særskilt  og rimelig 
del credere-provision  af indgående  forretninger,  som 
henhører  under  del credere-aftalen. 
4. Parterne  kan  fravige  bestemmelserne  i stk.  1 — 
3 for så vidt  angår  de forretninger: 
a) som  indgås  i tilfælde,  hvor  agenturgiveren  eller 
tredjemand  har  forretningssted,  eller  såfremt  den 
18.1.  77 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 13/7 
pågældende  ikke  har  et forretningssted,  bopæl 
uden  for Fællesskabets  medlemsstater,  eller 
b) som  handelsagenten  har  fået  fuldmagt  til at af-
slutte  og gennemføre. 
KAPITEL  V 
Agenturgiverens  konkurs,  udlæg  samt  overdragelse  af 
fordringer 
Artikel  22 
1. Fysiske  personer,  som  har  deres  hovedindtægt 
ved et hverv  som  handelsagenter,  ligestilles  med  løn-
modtagere  i agenturgiverens  tjeneste,  for så vidt  an-
går deres  krav  om vederlag  og godtgørelse  for udgif-
ter, såfremt  der over  for agenturgiveren  indledes  kon-
kurs,  akkord  eller  en anden  lignende  ordning. 
2. De  i stk.  1 nævnte  personer  har  for så vidt  an-
går den  del af deres  indtægt,  der er undtaget  fra kre-
ditorforfølgning,  samme  rettigheder  som  lønmod-
tagere,  såfremt  tredjemand  lader  foretage  udlæg  hos 
agenturgiveren  for deres  krav  på vederlag  eller  godt-
gørelse  for deres  udgifter. 
3. De  nationale  retsregler  om lønmodtagere  finder 
tilsvarende  anvendelse  på de i stk.  1 omhandlede  per-
soner  for så vidt  angår  overdragelse  af de fordringer 
på vederlag  og godtgørelse  for  udgifter,  som  de har 
mod  agenturgiveren. 
4. Medlemsstaterne  kan  fastsætte  maksimale 
indtægtsbeløb  for anvendelse  af stk.  1. 
KAPITEL  VI 
Aftalens  indgåelse  og ophør 
Artikel  23 
Hver  af parterne  har  ret til af den  anden  part  af få et 
underskrevet  dokument  med  angivelse  af kontraktens 
samt  senere  tillægs  indhold.  Der  kan  ikke  gives 
afkald  på denne  ret. 
Artikel  24 
Artikel  23  finder  tilsvarende  anvendelse,  såfremt 
agenturkontrakten  bringes  til ophør  efter  fælles  over-
enskomst. Artikel  25 
Med  forbehold  af artiklerne  27 og 28 ophører  en 
kontrakt,  hvis  varighed  er bestemt  eller  kan  fastsættes 
nærmere,  ved  udløbet  af den  i kontrakten  anførte 
periode.  Medmindre  andet  er aftalt,  anses  en kon-
trakt,  hvis  varighed  er begrænset  eller  kan  fastsættes 
nærmere,  og som  videreføres  efter  kontraktperiodens 
udløb,  for  ændret  til en kontrakt,  der  gælder  for  et 
ubestemt  tidsrum. 
Artikel  26 
1. Såfremt  kontrakten  er indgået  for  et ubestemt 
tidsrum,  kan  hver  af parterne  opsige  den  med  et opsi-
gelsesvarsel,  som  skal  gives  skriftligt.  Der  skal  gælde 
samme  varsel  for begge  parter. 
2. I  det første  år af kontraktperioden  kan  opsigel-
sesvarslet  ikke  være  kortere  end  to måneder.  Efter  det 
første  år forlænges  varslet  med  en måned  for  hvert 
yderligere  påbegyndt  år.  Medlemsstaterne  kan 
fastsætte  et maksimalt  opsigelsesvarsel,  som  i intet 
tilfælde  må være  kortere  end  tolv  måneder.  Ethvert 
opsigelsesvarsel  skal  udløbe  ved  udgangen  af en 
kalendermåned. 
Artikel  27 
1. Hver  af parterne  kan  på et hvilket  som  helst 
tidspunkt  bringe  kontrakten  til ophør: 
a) såfremt  den  anden  part  i forbindelse  med  kontrak-
ten har  begået  en fejl  af en sådan  art,  at det ikke 
kan kræves,  at den  part,  der  bringer  kontrakten 
til ophør,  opretholder  den  indtil  opsigelsesvarslets 
udløb  eller  indtil  det aftalte  tidspunkt,  eller 
b) såfremt  der opstår  omstændigheder,  som  umulig-
gør eller  i alvorlig  grad  truer  kontraktens  gen-
nemførelse,  eller  som  medfører  betydelig  forstyr-
relse  af det forretningsmæssige  grundlag  for kon-
trakten,  og såfremt  det af disse  årsager  ikke  kan 
kræves,  at kontrakten  opretholdes  indtil  opsigel-
sesvarslets  udløb  eller  indtil  det aftalte  tidspunkt. 
2. Kontrakten  skal  ophøre  i forhold  til den  anden 
part med  virkning  fra  det  tidspunkt,  hvor  fejlen  er 
blevet  kendt,  eller  fra det tidspunkt,  hvor  de omstæn-
digheder,  der  berettiger  til ophævelsen,  er indtrådt. 
Efter  anmodning  fra  den  anden  part  skal  den,  der 
bringer  kontrakten  til ophør,  give  ham  skriftlig  med-
delelse  om årsagerne  hertil. 
3. Såfremt  kontrakten  bringes  til ophør  i henhold 
til bestemmelserne  i stk.  1, litra  a), ifalder  den  part, 
der har  begået  fejlen,  erstatningsansvar  over  for den 
anden  part. 
Nr. C 13/8 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 18.1.  77 
Artikel  28 
1. Såfremt  en af parterne  giver  meddelelse  om,  at 
han opsiger  kontrakten,  eller  erklæret,  at virkningerne 
af kontrakten  ophører,  uden  iagttagelse  af det  kon-
traktmæssige  eller  lovlige  opsigelsesvarsel  og uden  at 
begrunde  dette  med  en af de i artikel  27 nævnte 
ophørsgrunde,  ifalder  den  pågældende  part  erstat-
ningsansvar  over  for den anden  part. 
2. I  de i stk.  1 nævnte  tilfælde  kan  handelsagenten 
kræve  en fast  godtgørelse  i stedet  for  skadeserstat-
ning,  såfremt  kontraktens  ophør  eller  erklæringen 
vedrørende  kontraktens  ophør  hidrører  fra agenturgi-
veren.  Denne  godtgørelse  beregnes  på grundlag  af 
handelsagentens  gennemsnitlige  vederlag  i de tolv 
måneder,  der går forud  for den  i stk. 1 nævnte  erklæ-
ring om kontraktens  ophør  eller  forud  for meddelel-
sen til agenten  om kontraktens  ophør.  Såfremt  kon-
trakten  har  været  i kraft  i mindre  end  tolv  måneder, 
beregnes  godtgørelsen  på grundlag  af et gennemsnit-
lige vederlag  i den  kontraktsperiode,  der  går  forud 
for hændelsen.  Godtgørelsen  skal  betales  for  tiden 
indtil  kontraktens  normale  udløb,  men  kan  dog  højst 
udgøre  to års vederlag. 
Artikel  29 
1. Ved  kontraktens  ophør  skal  handelsagenten 
overdrage  det i artikel  10, stk. 2, nævnte  materiale  og 
den der nævnte  dokumentation  til agenturgiveren,  for 
så vidt  han  ikke  har disponeret  herover  i forbindelse 
med normal  virksomhed. 
2. For  at sikre  handelsagentens  rettigheder  for så 
vidt angår  vederlag  og godtgørelse  for  udgifter  har 
denne,  selv  efter  kontraktens  ophør,  tilbageholdsret 
over løsøre  og andre  værdier,  som  tilhører  agenturgi-
veren,  men  som  handelsagenten  har i sin besiddelse  i 
henhold  til kontrakten. 
Artikel  30 
1. Efter  kontraktens  ophør  kan  handelsagenten 
eller dennes  arvinger  kræve  godtgørelse  for  kunde-
kredsen: 
a) såfremt  agenten  har  tilført  agenturgiveren  nye 
kunder,  eller  såfremt  han  i betydeligt  omfang  har 
udvidet  forretningsforbindelserne  med  de eksiste-
rende  kunder,  og 
b) såfremt  denne  virksomhed  må give  agenturgiveren 
betydelige  fordele,  og 
c) såfremt  han  uanset  artikel  13 på grund  af kon-
traktens  ophør  ikke  modtager  vederlag  for  de aftaler,  hvorom  der  er ført  forhandlinger,  eller 
som er indgået  efter  kontraktens  udløb  mellem 
agenturgiveren  og de i litra  a) nævnte  kunder. 
2. Godtgørelsen  for  kundekredsen  skal  fastsættes 
til et rimeligt  beløb  under  hensyntagen  til samtlige 
omstændigheder.  Den  udgør  for hvert  år, kontrakten 
har løbet,  mindst  en tiendedel  af det gennemsnitlige 
årlige  vederlag  beregnet  på grundlag  af det gennem-
snitlige  vederlag  i de seneste  fem  år, og således  at de 
salg,  hvoraf  der skal  ydes  provision  i henhold  til arti-
kel 13, også  tages  i betragtning.  Såfremt  kontrakten 
har løbet  i mindre  end  fem  år, beregnes  godtgørelsen 
ud fra periodens  gennemsnit. 
3. Den  maksimale  godtgørelse  for  kundekredsen 
skal være  mindre  end  det dobbelte  af det gennemsnit-
lige årlige  vederlag  beregnet  i overensstemmelse  med 
bestemmelserne  i stk.  2. Uden  at godtgørelsesbeløbet 
kan overskride  denne  grænse,  kan  hver  af parterne 
dog kræve,  at dette  fastsættes  på anden  måde  end  an-
ført i stk.  2, såfremt  dette  krav  under  hensyntagen  til 
samtlige  omstændigheder  er rimeligt. 
4. Såfremt  agenten  opsiger  kontrakten  under  iagt-
tagelse  af kontraktmæssigt  eller  lovligt  opsigelsesvar-
sel, har han  ret til en godtgørelse,  der ikke  kan  over-
stige  det i stk. 2 fastsatte  beløb.  Er opsigelsen  beretti-
get som  følge  af agenturgiverens  optræden  eller  af 
grunde,  som  er særegne  for agenten,  og som  følge  af 
hvilke  det ikke  længere  kan  kræves,  at denne  fortsæt-
ter sin virksomhed,  kan  godtgørelsen  fastsættes  til det 
i stk.  3 nævnte  maksimale  beløb,  såfremt  dette  kan 
anses  for rimeligt. 
5. Krav  på godtgørelse  for kundekredsen  kan  ikke 
på forhånd  udelukkes  eller  begrænses.  Det  kan  kun 
gøres  gældende  i tre  måneder  efter  kontraktens 
ophør. 
6. Den  i artikel  28 omhandlede  ret til skadeserstat-
ning eller  godtgørelse  berører  ikke  retten  til godtgø-
relse  for kundekredsen. 
Artikel  31 
Godtgørelse  for kundekredsen  skal  ikke  ydes: 
a) såfremt  agenturgiveren  har  bragt  eller  har kunnet 
bringe  kontrakten  til ophør  i medfør  af artikel  27, 
stk. 1, litra  a), 
b) såfremt  agenturgiveren  viderefører  kontrakten 
med den  efterfølger,  som  foreslås  af handelsagen-
ten eller  dennes  arvinger,  idet  den  nye  agent 
indtræder  i sin forgængers  rettigheder  og pligter, 
18.1.  77 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 13/9 
c) såfremt  agenten  har  bragt  kontrakten  til ophør 
uden  at overholde  den  kontraktsmæssige  eller 
lovlige  opsigelsesfrist  og uden  gyldig  grund  i hen-
hold  til artikel  27, stk.  1. 
Artikel  32 
1. Enhver  overenskomst,  hvorved  handelsagentens 
udøvelse  af erhvervsvirksomhed  begrænses  efter  kon-
traktens  ophør,  skal  være  skriftlig  og er i modsat  fald 
ugyldig.  En sådan  overenskomst  kaldes  herefter  kon-
kurrenceklausul. 
2. Begrænsningen  kan  kun  vedrøre  det  geogra-
fiske  område  eller  den  personkreds,  som  handels-
agenten  har  fået  tildelt,  og kun  de varer  eller  tjene-
steydelser,  som  denne  havde  i agentur  ved  kontrak-
tens ophør. 
3. Konkurrenceklausulen  kan  højst  gælde  i to år 
efter  kontraktens  ophør. 
4. Med  forbehold  af bestemmelserne  i stk.  5, har 
agenturgiveren  pligt  til at yde  handelsagenten  en 
rimelig  godtgørelse  for  det  tidsrum,  i hvilket  klausu-
len gælder.  Denne  godtgørelse  beregnes  på grundlag 
af handelsagentens  vederlag  under  hensyntagen  til 
samtlige  foreliggende  omstændigheder. 
5. a) Såfremt  agenturgiveren  bringer  kontrakten  til 
ophør  i henhold  til artikel  27, stk.  1, litra  a), er 
konkurrenceklausulen  gældende,  men  agentur-
giveren  har  ikke  pligt  til at yde  godtgørelse. 
b) Såfremt  handelsagenten  bringer  kontrakten  til 
ophør  i henhold  til artikel  27,  stk.  1, litra  a), 
finder  konkurrenceklausulen  anvendelse,  med-
mindre  den  opsiges  af agenten.  Opsigelsen  skal 
ske skriftligt. 
c) Såfremt  en af parterne  ophæver  kontrakten  i 
henhold  til artikel  27, stk.  1, litra  b), eller  giver 
meddelelse  om  kontraktens  ophør  i medfør  af 
denne  bestemmelse,  kan  konkurrenceklausulen 
opsiges  af den  anden  part.  Opsigelsen  skal  ske 
skriftligt. 
6. Agenturgiveren  kan  inden  kontraktens  ophør 
give afkald  på konkurrenceklausulen.  Seks  måneder 
efter  meddelelsen  om  afkaldet  er agenturgiveren  fri-
gjort  fra forpligtelsen  til at yde  den  i stk.  1, omhand-
lede godtgørelse. KAPITEL  VII 
Almindelige  og afsluttende  bestemmelser 
Artikel  33 
1. Såfremt  en juridisk  person  eller  et selskab  med 
en indbetalt  kapital  på over  100  000  europæiske  reg-
ningsenheder  påtager  sig et handelsagentur,  kan  par-
terne  fravige  bestemmelserne  i artikel  15,  stk.  4, arti-
kel 19 og 21 samt  artikel  26, stk.  2, og artikel  30. 
2. Som  europæisk  regningsenhed  gælder  den  reg-
ningsenhed  der  er blevet  vedtaget  af Kommissionen 
ved beslutning  nr.  3289/75/EKSF  af 18.  december 
1975  (!). 
Artikel  34 
1. Forældelsesfristen  for krav  ifølge  de foregående 
bestemmelser  er fire  år regnet  fra  udløbet  af det  år, 
hvor  kravet  er opstået. 
2. For  så vidt  angår  krav,  der  er opstået  i løbet  af 
de seneste  ti år, og som  vedrører  beløb,  der  ikke  er an-
ført i den  i artikel  15,  stk.  5, nævnte  provisionsnota, 
eller  som  vedrører  beløb,  der  er nævnt  i artikel  20, 
regnes  forældelsesfristen  fra udløbet  af det  år, hvor 
kontrakten  er ophørt. 
Artikel  35 
1. Enhver  kontraktmæssig  bestemmelse,  hvorved 
parterne  fraviger  nedennævnte  bestemmelser  til 
ugunst  for  handelsagenten,  er ugyldig:  artikel  5, stk. 
1; artikel  8; artikel  10,  stk.  1 og stk.  2, litra  b) og c); 
artikel  11,  stk.  1 og 3; artikel  12,  stk.  1; artikel  13; 
artikel  14;  artikel  15;  artikel  16,  stk.  1; artikel  18; 
artikel  19,  stk.  1 og 2; artikel  20,  stk.  2; artikel  21, 
stk. 1, 2 og 3; artikel  23; artikel  26;  artikel  27;  artikel 
28; artikel  29, stk.  2; artikel  30; artikel  32; artikel  34. 
2. Ud  over  de i artikel  21,  stk.  4, og artikel  33 
omhandlede  tilfælde  kan  de i stk.  1 nævnte  præcep-
tive bestemmelser  fraviges  i det omfang,  agenten  ud-
øver  sin virksomhed  uden  for  Fællesskabet. 
Artikel  36 
1. Medlemsstaterne  vedtager  og offentliggør  inden 
1. januar  1980  de nødvendige  bestemmelser  for  at 
(!) EFT  nr. L 327  af 19. 12. 1975,  s. 4. 
Nr. C 13/10 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 18. 1.77 
efterkomme  dette  direktiv  og underretter  omgående 
Kommissionen.  Disse  bestemmelser  finder  anvendelse 
fra 1. juli  1980. 
2. Fra  tidspunktet  for meddelelsen  af dette  direktiv 
underretter  medlemsstaterne  Kommissionen  i så god 
tid, at denne  kan  fremsætte  sine  bemærkninger  om alle udkast  til ved  lov  eller  administrativt  fastsatte  be-
stemmelser,  som  de påtænker  at vedtage  på det  af 
dette  direktiv  omfattede  område. 
Artikel  37 
Dette  direktiv  er rettet  til medlemsstaterne.