8. 8. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 208/33 
Udtalelse om den økonomiske situation i Fællesskabet, medio 1988 
(88/C 208/11) 
Det økonomiske og sociale Udvalg (ØSU) besluttede den 15. december 1987 i henhold til 
forretningsordenens artikel 20, stk. 4, at udarbejde en udtalelse om den økonomiske situation 
i Fællesskabet, medio 1988. 
Det forberedende arbejde blev overdraget ØSU's sektionen for økonomiske, finansielle og 
monetære spørgsmål, som udpegede Francesco Drago til ordfører. Sektionen vedtog sin 
udtalelse den 16. maj 1988. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 256. plenarforsamling, den 2. juni 1988, 
med meget stort flertal, idet 2 medlemmmer stemte imod og ingen stemte hverken for eller 
imod, følgende udtalelse. 
Indledning 
I nærværende udtalelse fokuseres der på nogle vigtige 
foranstaltninger i den økonomiske politik, som vil 
kunne tilføre den europæiske økonomi mere dynamik 
og fremme det internationale økonomiske samerbejde. 
I udtalelsen om den sociale situation i EF er der foretaget 
en analyse af de sociale aspekter; ØSU har imidlertid 
altid kraftigt understreget, at den økonomiske og den 
sociale politik indgår i et snævert samspil, eftersom 
socialpolitikken, dersom den fornødne fleksibilitet er 
til stede, kan lægges an, så at den støtter økonomien, 
medens den økonomiske politik kan stå som en garant 
for, at den sociale tryghed fastholdes og at de sociale 
vilkår forbedres. 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. På baggrund af foregående års meget ustabile 
internationale situation mener ØSU, at de økonomisk­
politiske foranstaltninger i de tolv EF-lande bør have 
som prioriteret mål at frigøre EF's økonomi i 1988 
for de usikkerhedsfaktorer, som satte deres præg på 
foregående års udvikling. Med henblik herpå er regerin­
gerne og EF-institutionerne nødt til at koordinere og 
indpasse den økonomiske politik i en overordnet 
ramme, som skal være konsekvent og til gensidig støtte, 
således at det bliver muligt 
— at øge den nuværende beskedne vækstrate, der er 
utilstrækkelig til at reducere arbejdsløsheden, som 
nu er blevet en økonomisk indikator for den sociale 
marginalisering, 
— at medvirke til en tilbagevenden til større stabilitet 
i forholdet mellem de vigtigste valutaområder og 
finansielle markeder samt, 
at rette afgørende op på de internationale skævheder 
for at dæmpe de negative effekter, specielt for de 
mest sårbare områder. 1.2. Et opsving i den økonomiske vækst i Europa og 
bedre konvergens i de makroøkonomiske resultater vil 
kunne puste nyt liv i samarbejdsstrategien for mere 
vækst og beskæftigelse, og samtidig fremme konsolide­
ringen af det internationale samarbejde. På indeværende 
tidspunkt har samarbejdsstrategien ikke opvist de for­
ventede resultater; dette skyldes et utilstrækkeligt enga­
gement fra medlemsstaternes regeringer, og skaber en 
vis utilfredshed hos arbejdsmarkedets parter, som i 
sig selv kan spænde ben for en fornuftig, konfliktfri 
strategi. 
ØSU mener, at samspillet mellem konvergens, koordi­
nering og harmonisering kan bidrage til en afbalanceret 
udvikling i den økonomiske og sociale samhørighed 
inden for EF, og samtidig bane vejen for, at det indre 
marked gennemføres senest i 1992, således at man til 
fulde kan udnytte dette markeds muligheder og incita­
menter. 
1.3. Vækst og udvikling, stabilitet samt korrigering 
af skævheder fremstår i dag som nogle indbyrdes for­
bundne målsætninger, som det er umuligt at opfylde 
hver for sig. Det er derfor absolut påkrævet, at de 
mellemliggende målsætninger og den økonomiske poli­
tiks midler indgår i et sådant samspil, at virkningerne 
heraf også rækker ud over EF's grænser og øver positiv 
indflydelse på det internationale samarbejde. Uruguay­
runden spiller en vigtig rolle i denne sammenhæng. 
1.4. ØSU skal i øvrigt understrege, at signalerne fra 
finans- og valutamarkederne i 1987 stadig giver anled­
ning til stor usikkerhed, og at de negative forventninger, 
der følger heraf, kan ramme den reale økonomiske 
udvikling. Den samordnede indsats over for valutakur­
ser og fælleserklæringerne fra de vigtigste industrilande 
formår ikke som førhen at genskabe den fornødne tillid 
i erhvervslivet og på de finansielle markeder eller at 
sikre en samordning, som via en fælles indsats vil kunne 
afværge recessionsfaren på mellemlang sigt. 
1.5. Det påtrængende nødvendige i, at de grundlæg­
gende økonomiske størrelser styres i retning af en mere 
Nr. C 208/34 De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 8. 88 
støt vækst og en bedre geo-økonomisk balance, stiller 
krav om, at det europæiske og internationale samarbej­
de kommer til udtryk i politiske afgørelser, som er 
afpasset efter risikoen for krisesituationer og som atter 
tilvejebringer overensstemmelse mellem monetære og 
reale variabler. 
2. Kommissionens økonomiske prognose for 1988 
2.1. I begyndelsen af 1988 anså Kommissionen det, 
på linje med de internationale samarbejdsorganisatio­
ner (Den internationale Valutafond, IMF; Organisatio­
nen for økonomisk Samarbejde og Udvikling, OECD), 
for givet, at uroen på de finansielle markeder og kursfal­
dene på aktiebørserne ville medføre en kraftig afmat­
ning i væksten. 
I mellemtiden har det vist sig, at d enegative virkninger 
af disse begivenheder var mindre udtalte, end man 
havde turdet håbe, og på denne baggrund er prognoser­
ne blevet revideret opad. 
2.2. Kommissionen tager i sine prognoser udgangs­
punkt i den rent tekniske antagelse, at kurspariteterne 
vil ligge fast på værdierne fra første kvartal 1988 (dvs. 
1 UD$ = 1,67 DM = 127 yen). Endvidere antager den, 
at det økonomiske væksttempo på verdensplan vil være 
uændret. Endelig forudser den, at væksten i verdenshan­
delen vil andrage cirka 5-6% i 1988 og 1989. Det er en 
afgørende forudsætning for vækstudsigterne i Fælles­
skabet, at disse antagelser holder stik. 
2.3. På grund af en bruttonationalprodukt (BNP) 
vækst på lige godt og vel 2,5% i 1987 forventes en 
tilsvarende vækstrytme i 1988. I de sidste to år har der 
været tale om en støt vækst, som har været båret oppe 
af en dynamisk udvikling i den interne efterspørgsel, 
men væksttakten forventes imidlertid at tage lidt af i 
1988 og i 1989. 
Det er den eksterne balance, der er bremsen på væksten, 
og det forventes ikke, at denne faktor ændrer sig nævne­
værdigt. 
2.4. De mest dynamiske komponenter i efterspørgs­
len er fortsat, som i 1987, det private forbrug og investe­
ringerne i maskiner og udstyr. 
2.5. Den økonomiske vækst vil føre til en stigning i 
beskæftigelsen på 0,8% i såvel 1988 som 1989. Le­
digheden vil falde svagt, nemlig med 0,2 procentpoints 
i forhold til 1987, men vil fortsat ligge på over 11 % af 
arbejdsstyrken, svarende til over 15 millioner arbejdsle­
dige i 1989. Inflationstakterne vil konvergere i nedad­
gående retning (cirka 3%). Der forventes at indtræde 
et fald i overskuddet på EF's samlede løbende betalings­
balance (fra 1 % af BNP i 1987 til 1 \ % af BNP i 1989). 2.6. Disse prognoser viser, at den nuværende vækst­
rytme, også selv om vækstraten for 1988 formentlig 
holder, fortsat er utilstrækkelig til afgørende at reducere 
arbejdsløsheden. Hertil kommer, at der er en risiko for, 
at de nuværende tendenser ikke fortsætter, eftersom de 
ydre bindinger begynder at blive følelige for de lande, 
som har registreret den kraftigste vækst, og som har 
bidraget pænt til handelen inden for EF og til at stimule­
re økonomien (Spanien, Portugal, Det forenede Konge­
rige og Italien). 
3. Grundlaget for en indsats til stimulering af den 
europæiske økonomi 
3.1. ØSU er af den opfattelse, at man med største 
held kan stimulere opsvinget i den europæiske økonomi 
i 1988 via den kombinerede effekt af to positive elemen­
ter i udviklingen: det ene element understøtter de mere 
langsigtede perspektiver i EF's udvikling, medens det 
andet har relation til udviklingen i Fællesskabet i 1988. 
3.2. Det første element består i det globale kompro­
mis, som blev indgået på Det Europæiske Råd i Bruxel­
les (den 11. og 12. februar). Hele denne komplekse 
aftale — om strukturfonde, budgetdisciplin, egne ind­
tægter og foranstaltninger til kontrol med landbrugsud­
gifterne — opfylder de politisk-institutionelle betingel­
ser i Delors-planen om gennemførelsen af Fællesakten 
og imødekommer ØSU's synspunkter i udtalelserne om 
disse spørgsmål. 
3.3. De tolv EF-lande har hermed et gunstigt, trovær­
digt udgangspunkt for at fremskynde den beslutnings­
proces, der skal gøre det indre marked til en realitet; 
alle medlemsstaterne må konsekvent holde fast ved 
den genfundne fælles opbakning om de tilnærmelses-, 
harmoniserings- og liberaliseringsprocesser, der indgår 
i den globale integration. 
3.4. De værdier, der afspejler kræfterne bag ud­
viklingen hen imod det indre marked, antager stadig 
større betydning, eftersom de er et kriterium på, om 
der er indbyrdes overensstemmelse mellem det sæt af 
makroøkonomiske politikker, som skal understøtte 
væksten og føre til virkeliggørelsen af 1992-målet. 
3.5. Det andet element er den endnu positive kon­
junktur i 1988, som bekræftes i Kommissionens progno­
ser, men som alligevel ikke er tilfredsstillende i betragt­
ning af den fortsat høje ledighed. 
3.6. ØSU er opmærksom på de redegørelser, som 
Kommissionen har ladet udarbejde, dels for at vurdere 
fordelene ved det indre market (Cecchini-rapporten), 
8. 8. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 208/35 
dels for at kortlægge virkningerne af regionalpolitikken 
(Cambridge University). ØSU finder det beklageligt, at 
det er gennem pressen, det har fået kendskab til disse 
rapporter, og at de ikke er sendt direkte til dets medlem­
mer. ØSU forbeholder sig ret til at afgive en udtalelse 
om disse. 
4. ØSU's forslag til en mere dynamisk vækst 
4.1. ØSU er af den opfattelse, at de impulser, der er 
nødvendige for en selvbærende økonomisk dynamik i 
den europæiske vækst, kan tilvejebringes gennem en 
justering af medlemsstaternes økonomisk-politiske po-
licy-mix og gennem en mere engageret og resolut adfærd 
i visse medlemsstater. 
4.2. Gennemføres denne politik med den fornødne 
konsekvens, vil den fjerne de bremser på væksten, der 
har en tendens til at kumulere sig, og frembringe en 
multiplikatoreffekt, som via en bedre allokering kan 
skabe et samspil mellem makropolitikken og struktur­
politikken på EF- og nationalt plan. ØSU mener derfor, 
at følgende foranstaltninger må have prioritet på det 
korte sigt: 
— en understøttelse af den interne efterspørgsel gen­
nem en mere dynamisk udvikling in investeringerne 
og en passende udvikling i det private forbrug, på 
en sådan måde at lønmodtagernes købekraft sikres 
i det mindste på samme niveau, og at de svageste 
befolkninsgruppers (de arbejdsløses og pensionister­
nes) købekraft forbedres, 
— en forbedring af de overordnede og specifikke vilkår 
for nyinvesteringer og investeringer i innovative sek­
torer, som samtidig skaber mulighed for en sænk­
ning af realrenten og befæster stabilitetsmålet på 
mellemlang sigt samt ikke skaber fornyede infla-
tionsforventninger, 
— en yderligere styrkelse af Det europæiske monetære 
System (EMS) og udvidet anvendelse af ECU'en, 
med henblik på at forbedre forvaltningen af syste­
met og øge accepten af ECU. 
A. Stimulering af den samlede efterspørgsel 
4.3. Gennem en bedre økonomisk dynamik bør der 
frembringes et væksttempo i den aggregerede efter­
spørgsel, som modsvarer den reale ydeevne i de enkelte 
økonomier. Dette indebærer, 
— at landene med lav inflation, overskudsudbud af 
arbejdskraft og en valutakurs, som har en deflato­
risk effekt, bør sætte mere resolut ind for at stimule­
re den interne efterspørgsel. I disse lande holdes 
fortsat en restriktiv finanspolitisk kurs; specielt bør 
Forbundsrepublikken Tyskland stille sig mere be­
redvilligt med hensyn til at acceptere en reduktion i overskuddet på handelsbalancen og med hensyn 
til at substituere eksportefterspørgsel med intern 
efterspørgsel, og 
at lande med betydeligt betalingsbalanceunderskud 
og kraftige eksterne bindinger bør opretholde et 
internt efterspørgselsniveau, som er foreneligt med 
kravet om udgiftsomlægninger og om en reduktion 
af renteydelsernes andel af underskuddet. Disse 
lande kan imidlertid ikke føre en autonom ekspansiv 
politik. Hvad angår de nytiltrådte EF-lande, rejser 
ØSU spørgsmålet, om det er hensigtsmæssigt at 
fastholde de eksportlofter, som er aftalt i tiltrædel­
sestraktaterne. 
4.4. For det andet bør de offentlige og private in­
vesteringer have en mere målrettet plads i skattesyste­
merne, som bør sigte mod at fremme væksten på ud­
budssiden. Skatteinstrumentet bør i højere grad anven­
des til at fremme erhvervsinvesteringer, der bidrager til 
at skabe flere og bedre arbejdspladser, ved bl.a. at 
stimulere den opsparing, der er nødvendig for disse 
investeringer. 
De supplerende offentlige ressourcer, der anvendes til 
at støtte investeringerne, bør holdes fast på en konstant 
vækstrytme og primært kanaliseres over i innovative 
sektorer, miljøbeskyttelse, infrastrukturarbejder og om­
råder, som kan skabe større uafhængighed af ydre 
bindinger. 
I Fællesskabet er der desuden et presserende behov 
for en styrkelse af transportsystemerne — gennem en 
kombination af transportarter (vej - bane - indre vand­
veje - havne) i bestemte knudepunkter — samt for en 
accelerering af det private/offentlige udbud af struktu­
rer for forædling, afsætning og distribution af varer og 
tjenesteydelser. 
4.5. En mere dynamisk påvirkning af konjunkturen 
bør ske ved, at forbedringerne i kapitaldannelsesmeka­
nismerne og i investeringerne følges op af nye mulighed­
er for erhvervslivet, kvalificeret beskæftigelse, grund­
forskning og teknologisk forskning. 
B. Foranstaltninger på mikroøkonomisk plan 
4.6. Stimuleringen af den samlede udvikling bør føl­
ges op af foranstaltninger, der opmuntrer det private 
initiativ og foretagsomheden. I denne forbindelse må 
medlemsstaterne ikke glemme, at produktionsom-
kostningsstrukturen og tjenesteydelsernes effektivitet 
sammen med de øvrige determinanter i investeringsbe­
slutningerne (efterspørgsel, profit og relative priser) er 
bestemmende for virksomhedernes adfærd. 
Det følger heraf, at overflødige normer og tunge ad­
ministrative procedurer, som brenser for ressourcernes 
produktivitet, må undgås. 
Nr. C 208/36 De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 8. 88 
4.7. ØSU finder i øvrigt, at vitaliteten inden for 
små og mellemstore virksomheders (SMV) sektoren, 
handelen og turisterhvervet, som stadig er i stand til at 
absorbere arbejdskraft, bør understøttes gennem en 
differentieret efterspørgsels- og udbudspolitik, nærmere 
bestemt gennem selektive foranstaltninger, som letter 
denne sektors adgang til lån, til eksportgarantiordnin­
ger samt til ny teknologi og hertil knyttet viden. 
I forlængelse af indsatsen til fremme af markedsmæssige 
aktiviteter bør der desuden ske fremme af aktiviteter, 
som ganske vist kun har en indirekte, samfundsøkono­
misk nyttevirkning på længere sigt, men som er egnet 
til at opsuge ledig arbejdskraft. 
4.8. Væksten i beskæftigelsen bør øges gennem en 
hensigtsmæssig arbejdsudbudspolitik, som letter til­
pasningen til efterspørgslen. Også arbejdstidsom-
lægninger og -forkortelse vil under overholdelse af den 
restriktion, produktivitetshensynene lægger, kunne give 
stødet til en gunstig vending i beskæftigelsessituationen. 
ØSU har udtalt sig herom i en tidligere udtalelse, hvor 
det understregede den interesse, det udviser for dette 
spørgsmål, og fremhævede de overvejelser, Kommissio­
nen har gjort sig. 
4.9. ØSU vil her understrege, at forudsætningen for, 
at der kan skabes en stabil ramme om de definitive 
skridt, der må tages for at liberalisere kapitalbevægel­
serne og dernæst harmonisere skatte- og afgiftsordnin­
gerne, er, at der frembringes en bedre allokeringseffekt 
sideløbende med en mere ligelig fordeling af nytteeffek-
ter og indkomster. 
C. Finansiel integration og styrkelse af Det europæiske 
monetære System 
4.10. Særlig opmærksomhed bør henledes på forhol­
det mellem de finansielle transaktioners volumen i de 
enkelte medlemsstater og disses nationalindkomst. Be­
slutninger vedrørende porteføljeforvaltning og finan­
sielle placeringers sammensætning øver voksende ind­
flydelse på forbrugs-, investerings- og produktionsbe­
slutningerne. 
Med de stadig mere betydelige kapitalbevægelser og 
den igangværende kapitalliberalisering følger derfor et 
krav om en bedre koordinering af rente- og valutakurs­
politikken. 
4.11. Den acceleration i integrationsprocessen, der 
vil følge af en bedre real konvergens i medlemsstaternes 
økonomier, må i Det europæiske monetære System — 
som også styrkes ved, at ECU'ens rolle øges — være 
det instrument, der danner overgangen til en passende 
autonomi i den europæiske valutapolitik. 
Etableringen af det indre marked og integrationen på 
det økonomiske og handelsmæssige område bør følges 
op af foranstaltninger, der rækker ud over det nuværen­
de mellemstatslige samarbejde på valutaområdet. 4.12. Aftalerne i Basel og i Nyborg har betydet en 
styrkelse af finansieringsmekanismerne for interventio­
ner inden for udsvingsbåndene, en forlængelse af løbeti­
den for meget kortfristede kreditfaciliteter, en fordo­
bling af loftet for automatisk låneforlængelse samt en 
100 pct's accept af ECU'en inden for meget kortfristet 
finansiering. 
4.13 Efter ØSU's mening er vi med denne aftale 
endnu ikke nået så vidt, at vi kan gå ind i en debat om 
etablering af en europæisk centralbank, men aftalen er 
på den anden side et skridt på vejen mod tilvejebringel­
sen af andre institutionelle referencerammer. På det 
korte sigt er det nødvendigt, 
— at det britiske pund går ind i valutakursmeka­
nismen, 
— at lirens udsvingsmargen indsnævres, 
— at Belgien og Luxembourg ophæver det dobbelte 
/ valutamarked, 
— at EMS-samarbejdet udvides til at omfatte samtlige 
medlemsstater, så at tiltrædelsestraktaterne i det 
mindste overholdes. 
Det må undersøges, om disse særforanstaltninger er 
berettigede set i lyset af liberaliseringen af kapitalbevæ­
gelserne og skabelsen af et finansielt EF. 
4.14. ØSU er ganske vist tilfreds med den koordine­
ring af valutapolitikken, der sikres af centralbankerne 
inden for områder med hver sin autonomi, men finder, 
at der kunne tilføres økonomien yderligere dynamik, 
dersom væksten i det land, der har den toneangivende 
valuta, var mere støt. I øjeblikket er der, i mangel heraf, 
en bremse på væksten, hvorfor forudsætningerne for 
afgørende fremskridt hen imod den økonomiske og 
monetære union, udebliver. 
I mangel af en sådan vending vil Systemet i det lange 
løb kunne føre til lavere vækst og beskæftigelse i de 
lande, hvor tempoet i omkostnings- og prisudviklingen 
er hurtigst. 
4.15. I øvrigt bør finansieringsmekanismerne og Den 
europæiske Fond for monetær Samarbejdes (FECOM) 
rolle styrkes og revideres, så at der kan sikres en kapital­
tilbageføring landene imellem i tilfælde af kapitaltil-
eller udstrømming. Envidere må en fælles forvaltning 
af reserverne sikres, ligesom FECOM skal kunne inter­
venere på valutamarkederne. 
I denne sammenhæng mener ØSU, at oprettelsen af en 
europæisk valutafond kunnen udgøre en etape på vejen 
8. 8. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 208/37 
mod skabelsen af en europæisk centralbank med forbil­
lede i Federal Reserve Board. 
4.16. Til disse fremskridt hører muligheden af en 
mere udbredt anvendelse af den officielle ECU som 
faktureringsvaluta i internationale handelstransak-
tioner. 
En udvidet anvendelse af statspapirer i ECU vil også 
hurtigere kunne skabe et bindeled mellem det officielle 
og det private kredsløb. 
Den private ECU rammes af en efterspørgsel og et 
udbud efter den officielle ECU, som ikke er på højde 
med kravene i et produktionssystem, og der spærres 
fortsat for potentielle anvendelser af ECU'en, fordi 
de nødvendige institutionelle initiativer udebliver. Den 
endelige etablering af det indre marketd og fastlæggel­
sen af et sæt retsregler for europæiske selskaber vil 
kunne blive signalet for overgangen til selskabs­
regnskaber udtrykt i ECU, for ECU'ens anvendelse som 
faktureringsvaluta, i forbindelse med EF-omspændende 
tjenesteydelser og i internationale entrepriser. 
5. Korrektion af de internationale skævheder 
5.1. Skal der sættes ind over for skævhedernes reale 
årsager, er de største samhandelspartnere nødt til at 
iværksætte samordnede foranstaltninger. At disse er 
uopsættelige, fremgår tydeligt af de nuværende sårbar­
heds-indikatorer, som foreligger på internationalt plan, 
og af de prognosticerede tendenser. 
De Tolvs institutioner og regeringer bør styrke og ud­
bygge instrumenterne i samarbejdet med landene af 
Den europæiske Frihandelssammenslutning (EFTA) og 
Comecon. 
EFTA-landene tegner sig for en betydelig del af samhan­
delen med EF og er tillige den partner, der er mest 
engageret i EF's etablering af det indre marked, specielt 
i dette markeds økonomiske, valutariske og finansielle 
muligheder. Umiddelbart kunne EFTA-landene styrke 
deres valutasamarbejde inden for det vesteuropæiske 
område ved at skabe et fastere bånd mellem deres 
valutaer og ECU'en. 
Comecon-landene udgør på den anden side en realitet, 
hvis udvikling nødvendigvis vil medføre tættere han­
delsmæssige forbindelser og økonomisk samarbejde 
med EF både på to- og flersidet basis, så snart for­
handlingerne om Fælleserklæringen er afsluttet. 
5.2. I den internationale sammenhæng nødvendiggør 
risikoen for en svækkelse af efterspørgslen på verdens­
plan og den nuværende skrøbelige balance på de finan­
sielle markeder og på valutamarkederne samordnede 
indgreb over for de strukturelle faktorer. Det er vanske-ligt at finde sammen om sådanne indgreb, men de er 
mere effektive end kortsigtede stabiliseringsforan-
staltninger. 
5.3. ØSU anser det derfor for væsentligt, at de grad­
vise, styrede tilpasninger mellem dollar-, yen- og D-
mark-områderne udmøntes i en justering af samhan-
delsmængderne og af de reale valutakurser, som øver 
indflydelse på disse. 
5.4. De Tolv, De forenede Stater, Japan og de nyin­
dustrialiserede asiatiske lande bør følges ad gennem den 
økonomiske udviklingsfase fra konkurrencetilpasninger 
til strukturtilpasninger. Dette bør ske i en ikke-protek-
tionistisk samhandel, hvor der ikke lægges hindringer 
i vejen for den fri verdenshandel, og hvor de ikke-
olieproducerende og mest gældstyngede udviklingslan­
de ikke isoleres. 
5.5. Dette kræver, at de politiske interesser gøres 
forenelige med et kollektivt ansvar, der fordeles efter 
de forskellige staters betydning, rolle og økonomiske 
muligheder. Følgelig må en helhed af komplementære 
foranstaltninger iværksættes: 
— de Tolv må prioritere arbejdsløshedsproblemerne 
højt ved at understøtte den økonomiske vækst gen­
nem en stimulering af den indenlandske efterspørg­
sel i de lande, som frembyder optimale betingelser 
og gennem understøttelse af udbuddet i de lande, 
som er hårdest ramt af produktionsmæssige vanske­
ligheder og inflationspres, 
— De forenede Stater må vise, at det påtager sig hoved­
ansvaret for gradvist at få nedbragt sit reale handels­
balanceunderskud og bragt ligevægt på betalingsba­
lancens løbende poster. I De forenede Stater skal 
den indenlandske efterspørgsel, renten, skatte- og 
afgifts- samt pengepolitikken være med til at sikre 
en ikke-inflationsdrivende vækst, 
— Japan må reducere sit handelsbalanceoverskud kraf­
tigt ved at fremme væksten i den indenlandske efter­
spørgsel, udvikle en tilfredsstillende socialpolitik og 
udbygge den korrigeringsproces, som er indledt, 
men som ikke i sig selv er tilstrækkelig til at genska­
be balance, 
de asiatiske nyindustrialiserede lande, herunder spe­
cielt de lande, hvor importrestriktionerne er af bety­
deligt omfang, må fremme samhandelsliberaliserin­
gen og føre en politik, som indebærer øget inden­
landsk forbrug og appreciering af deres valutaer. 
5.6. Kun gennem en langt hurtigere udligning af 
forskellene mellem overskuds- og underskudslande kan 
Nr. C 208/38 De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 8. 88 
man fjerne farerne for recession i de næste to år og gøre 
det muligt at videreføre den europæiske integration 
uden samhandelsforvridninger og protektionistiske gen-
gældelsesforanstaltninger. 
6. Instrumenter til multilateral samordning 
6.1. ØSU er bange for, at den europæiske økonomi 
kommer til at betale prisen for en ukoordineret til­
pasningsproces, med den følge, at der opstår er stort 
underskud i samhandelen med udlandet i 1989. 
Det er derfor vigtigt, at EF sammen med de øvrige 
partnere får tilvejebragt nogle instrumenter til multila­
teral samordning; manglen herpå bevirker, at det ikke 
i øjeblikket er muligt at samordne økonomiens reale 
variabler. 
6.2. Der er et stadigt stigende behov for »objektive 
indikatorer« til multilateral overvågning af verdensøko­
nomien. I korrigeringsfasen vil eksistensen af nogle 
sammenlignelige referencepunkter gøre det lettere at 
sikre økonomisk-politiske foranstaltninger præget af 
indbyrdes overensstemmelse. Disse indikatorer bør, jf. 
retningslinjerne fra topmødet i Tokyo i maj 1986, ved­
røre den økonomiske politik, midtvejsmålsætninger og 
økonomiernes præstationer. 
6.3. ØSU bemærker videre, at den manglende sam­
ordning af de økonomiske politikker i 1987 medførte, 
at centralbankerne var nødsaget til at øge interventio­
nerne på valutamarkederne og de finansielle markeder. 
Disse interventioner indebærer risiko for, at långiverne 
i sidste ende kommer til at stå som garanter for hele det 
finansielle system, som er sammensat af instrumenter og 
aktører af forskellig art. 
Bryssel, den 2. juni 1988. 6.4. De mest industrialiserede lande bør i udøvelsen 
af politisk suverænitet ikke så meget satse på økono­
misk suverænitet, som nu dikteres af den økonomisk­
finansielle interdependens, men snarere søge at nå frem 
til et nyt internationalt valutarisk grundlag. 
6.5. ØSU finder det påkrævet, at de internationale 
valutaforbindelser, som er præget af omfattende kapi­
talbevægelser mellem de store reservevalutaer, styres af 
regler, som ikke kan overføres fra EMS, men som 
formår at garantere de virkninger, som i dag skyldes 
intervention i valutapariteterne. 
6.6. Under hensyntagen til sammenhængen mellem 
udviklingslandenes gældssituation og tilpasningspro­
cessens konsekvenser, opfordner ØSU afslutningsvis 
medlemsstaterne til sammen med internationale orga­
ner at genskabe forudsætningerne for at give udviklings­
landene adgang til nye kreditter. Enhver ekstra finansie­
ring af debitorlandene vil være ensbetydende med et 
ringere behov for begrænsning af kreditorlandenes 
overskud. 
Spørgsmålet om eftergivelse af i det mindste ekstremt 
fattige landes gæld bør tages op af kreditorlandene i de 
internationale organer for udviklingssamarbejde og 
-bistand. 
7. De interesseorganisationer fra erhverv og sam­
fund, som er repræsenteret i ØSU, opfordrer derfor 
stats- og regeringscheferne til straks fra det næste top­
møde i Hannover at afpasse De Tolvs politiske og 
institutionelle udvikling efter behovet for at føre en 
økonomisk politik byggende på samarbejdsstrategien 
for mere vækst og beskæftigelse, som er mere effektiv, 
mere afbalanceret med hensyn til midlerne og bedre 
samordnet landene imellem. 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg