-s 
m. 
m 
«U KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
v 
mm 
lÉii 
1 
ir»:' 
Si Bruxelles, den 12.02.1997 
KOM(96) 650 endelig udg. 
ÅRSBERETNING FRA KOMMISSIONEN 
Ligestilling mellem kvinder og mænd i 
Den Europæiske Union 
-1996 -
l*V* 

CONTENTS 
FORORD d Çr 
RESUMÉ i e 
FØRSTE DEL 
KAPITEL 1 SOLIDARITET OG SAMARBEJDE MELLEM MÆND OG KVINDER I ET SAM­
FUND I FORANDRING 9 
1.1 "Mainstreaming" og integrering 9 
1.2 Strukturfondene og ligestillingen 15 
1.3 Den sociale dialog og arbejdsmarkedets parter 22 
KAPITEL 2 ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER 23 
2.1 Ligestilling og økonomi 23 
2.2 Den europæiske beskæftigelsesstrategi og medlemslandenes 
flerårige programmer 36 
2.3 Erhvervslivet og kvindelige iværksættere 48 
KAPITEL 3 HVORDAN FORENER MAN ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIELIV? 51 
3.1 Småbørnsforældres beskæftigelsesstatus 51 
3.2 Forældreorlov 57 
3.3 Individualisering af rettigheder 64 
KAPITEL 4 LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I 
BESLUTNINGSTAGNINGEN 71 
4.1 Kvindernes placering i beslutningstagningen i dag 71 
4.2 Hvorfor er det så vigtigt med ligelig deltagelse 
af mænd og kvinder? 74 
4.3 Strategier for at få flere kvinder ind på poster med 
politisk beslutningsansvar 76 
4.4 Lovgivning og initiativer på europæisk plan 79 
4.5 Kvindernes indflydelse i arbejdsmarkedsorganisationerne 84 
d 
KAPITEL 5 KVINDERS MULIGHEDER FOR AT HÅNDHÆVE 
DERES RETTIGHEDER 89 
5.1 Kvinders rettigheder 89 
5.2 Håndhævelse og retsmidler 97 
5.3 Eksisterende retsmidler i fællesskabsretten 100 
ANDEN DEL 
KAPITEL 6 RESULTATERNE AF BEIJING-KONFERENCEN 107 
6.1 Forberedelse af Beijing-konferencen 107 
6.2 Selve konferencen 114 
6.3 De ikke-statslige organisationers bidrag 115 
6.4 Efter konferencen - handlingsplanens gennemførelse 117 
FORTEGNELSE OVER FIGURER 123 
FORTEGNELSE OVER TABELLER 124 
KILDER 125 
^ ex. 
FORORD 
Ligestilling mellem mænd og kvinder er et emne, som er blevet behandlet i dokumenter ud fra mange forskellige syns­
vinkler. Den foreliggende rapport er imidlertid den første, der omhandler Den Europæiske Unions samlede politik på lige­
stillingsområdet. Den henvender sig til en bred læserskare, som ikke kun omfatter personer, der beskæftiger sig med ligestil­
lingspolitik, men alle, der er med til at formulere og gennemføre politiske tiltag omkring beskæftigelse, sociale anliggender, 
arbejdsmarkedsrelationer og almen og erhvervsfaglig uddannelse, det være sig på europæisk, nationalt og/eller regionalt plan. 
Denne rapport kan også blive et interessant redskab for medlemmer af Europa-Parlamentet, arbejdsmarkedets parter, univer­
sitets- og forskningscentre og alle, som deltager i den aktuelle ligestillingsdebat. 
Kommissionen har til hensigt at udsende den som den første i en række af årlige rapporter om ligestillingen i EU. Der er 
tre hovedformål med denne rapport: at give en klar redegørelse for Den Europæiske Unions politik for ligestilling mellem 
mænd og kvinder (synliggørelse), at lægge op til debat om de fremskridt, der er gjort, og om forslag til fremtidige initiativer 
(strategi) og at levere et reference-grundlag for Kommissionen, EU's medlemslande og de lande, der ansøger om medlemskab 
(konvergens). 
I rapporten gennemgås de hidtidige resultater både i de enkelte medlemslande og på unionsplan, og dermed kan den fun­
gere som et kontrolinstrument på ligestillingsområdet. Den giver læseren oplysninger om flere forskellige emner i tilknytning 
til ligestillingsproblematikken. Den er i brede træk struktureret på samme måde som Fællesskabets fjerde handlingsprogram 
om lige muligheder for mænd og kvinder (første del) og omhandler fem hovedemner: solidaritet og samarbejde mellem mænd 
og kvinder i et samfund i forandring, ændrede økonomiske vilkår for både mænd og kvinder, mulighed for at forene erhvervs­
arbejde og familieliv, ligelig repræsentation af mænd og kvinder i beslutningstagningen og kvinders mulighed for at hånd­
hæve deres rettigheder. Det er hensigten, at anden del af disse årsrapporter skal omhandle et specielt tema i ligestillingsde­
batten. I år har man som tema valgt De Forenede Nationers Internationale Kvindekonference (Beijing, september 1995). 
Der gøres meget ud af at beskrive tendenserne både i Den Europæiske Union og i de enkelte medlemslande. Man har til­
stræbt at finde en passende balance mellem disse to aspekter. Oplysninger om nationale (og regionale) arrangementer er ble­
vet indsamlet med bl.a. hjælp fra Det Rådgivende Udvalg for Ligestilling mellem Mænd og Kvinder, og jeg vil gerne benyt­
te lejligheden til at rette en varm tak til udvalgets medlemmer for deres medvirken. 
Yderligere oplysninger om integreringen af ligestillingsaspektet i andre fællesskabspolitikker og nationale politikker findes i 
andre årsrapporter, som Kommissionen udgiver, som f.eks. rapporten Beskæftigelsen i Europa og aktivitetsrapporten om 
SOCRATES-programmet, LEONARDO DA VINCI-programmet og programmet "Ungdom for Europa III". 
Indholdet af denne rapport vil på unionsplan blive drøftet af mange, der beskæftiger sig med ligestillingspolitik. Det er mit 
håb, at denne og de efterfølgende rapporter kan bidrage yderligere til at få gennemført ligestilling mellem mænd og kvinder. 
Pâdraig Flynn 
l2r 
RESUME 
Ligestilling mellem mænd og kvinder anerken­
des helt klart som et grundlæggende demokratisk 
og menne-skeretligt princip. Det Europæiske 
Fællesskab har, lige siden det blev oprettet, aner­
kendt princippet om ligeløn og har med det som 
udgangspunkt udarbejdet en række indbyrdes 
sammenhængende retsinstrumenter, der skal 
sikre ligeret med hensyn til adgang til beskæfti­
gelse, erhvervs-uddannelse, arbejdsvilkår og i vidt 
omfang også social beskyttelse. 
For at fremme ligestilling i praksis har Det 
Europæiske Fællesskab siden 1980'erne iværksat 
en række specifikke handlingsprogrammer, som 
på trods af begrænsede budgetressourcer har sat 
ganske meget i gang rundt omkring i de enkelte 
medlemslande. Desuden erklærede Det 
Europæiske Råd i Essen (december 1994), at 
fremme af ligestillingen mellem mænd og kvin­
der var blandt Den Europæiske Unions og med­
lemslandenes højst prioriterede Opgaver på linje 
med bekæmpelse af arbejdsløsheden. 
Kommissionen har rent faktisk i udarbejdelsen 
af alle sine politiske tiltag fremhævet gennem­
førelse af ligestilling som et af de vigtigste hensyn. 
Det betyder, at ligestillingspolitikken skal afspej­
les i alle andre politikker - en overordnet politisk 
målsætning, som gælder for dem alle. 
Denne ambitiøse strategi blev præsenteret i 
Kommissionens meddelelse om forslag til det 
fjerde handlingsprogram om lige muligheder for 
mænd og kvinder (1996-2000) og bakket op i en 
senere rådsafgørelse(,). Vedtagelsen af handlings­
programmet blev i februar 1996 fulgt op af en 
meddelelse fra Kommissionen med titlen 
"Integrering af lige muligheder for kvinder og 
mænd i alle fælles-skabspolitikker og -aktio-
1 Rådets afgørelse af 22.12.1995. EFT nr. L 335 af 
30.12.1995. 
2 KOM(96) 67 endelig udg. af 21.2.1996. 
Jc 
RESUMÉ 
Den foreliggende årsrapport om ligestilling 
mellem mænd og kvinder i Den Europæiske 
Union blev bebudet i Kommissionens hvidbog 
fra 1994, Europæisk Social- og 
Arbejdsmarkedspolitik - En vej frem for 
Unionen(î). I rapporten gennemgås udviklingen 
på ligestillingsområdet både i medlemslandene og 
på europæisk plan. Den kan således bruges som 
et værktøj i overvågningen af ligestillingspolitik­
kerne, hvilket er en vigtig forudsætning for at 
kunne integrere ligestillingsaspektet i de øvrige 
politikker. 
KAPITEL 1 
SOLIDARITET OG 
SAMARBEJDE 
MELLEMMÆND OG 
KVINDERIET 
SAMFUND 
I FORANDRING 
Ligestillingsbestræbelserne har fået en mere 
fremtrædende plads på flere områder i Den 
Europæiske Unions politikker og programmer. 
Nøglen til denne nye strategi ligger i begrebet 
"mainstreaming", som nævnes første gang i det 
tredje handlingsprogram og er videreudviklet i 
det fjerde handlingsprogram. Denne mere hel­
hedsorienterede ligestillingsstrategi går ud på, at 
der skal foretages en analyse af de kønsmæssige 
virkninger af alle politikker, programmer og akti­
oner. "Mainstreaming" defineres som systematisk 
hensyntagen til forskelle i mænds og kvinders vil­
kår, situationer og behov i alle fællesskabspolitik­
ker både på det forberedende stadium, under 
gennemførelsen og ved evalueringen, og uanset 
om de pågældende politikker vedrører Europa, de 
industrialiserede lande eller udviklingslandene. 
Integrering af kønsaspektet i f.eks. transportpo­
litikken indebærer, at der tages hensyn til det fak­
tum, at kvinder benytter offentlige transportmid­
ler langt hyppigere end mænd, og at færre kvin­
der end mænd har egen bil eller adgang til bil. 
Kvinder medbringer også ofte børn, barnevogne 
og kørestole. Gode og effektive offentlige syste­
mer til passagerbefordring, der også er tilgængeli­
ge for passagerer med særlige behov, ville medvir­
ke til at skabe ligestilling. Efterhånden lægges der øget vægt på "main­
streaming", som ikke fuldstændigt udelukker 
positiv særbehandling af kvinder. De to strategier 
supplerer hinanden og bør anvendes sammen. 
Denne udvikling kan konstateres ikke blot i 
Fællesskabets tre handlingsprogrammer, men 
også i udviklingspolitikken og i de enkelte med­
lemslande. Integrering af ligestillingsaspektet var 
også et centralt emne på Beijing-konferencen, 
hvori Den Europæiske Union deltog aktivt (se 
kapitel 6). 
Det er en vanskelig og langvarig proces at gen­
nemføre en sådan "mainstreaming"-strategi, og 
det kræver flere forskellige indfaldsvinkler. Det 
forudsætter f.eks. en analyse af de aktuelle for­
hold, så man kan vurdere, om en given politik 
har forskellige virkninger for mænd og kvinder, 
og det kræver kønsspecifikke data, økonomiske 
ressourcer og ligelig repræsentation af de to køn 
blandt dem, der skal træffe de nødvendige beslut­
ninger. 
Det kræver mobilisering af alle politikker og 
mere omfattende høring af og koordinering mel­
lem alle, der er involveret i disse politikker. 
Derfor har Kommissionen oprettet sin egen lige­
stillingsgruppe under forsæde af Kommissionens 
formand. Gruppen skal vurdere situationen med 
hensyn til ligeret og ligestilling mellem mænd og 
kvinder både på unionsplan og i Kommissionen 
selv. 
Strukturfondene 
Den Europæiske Socialfond (ESF), der er den 
ældste af strukturfondene, har i hvert fald siden 
1976 taget direkte hensyn til ligestillingsaspektet, 
og for de øvrige fondes vedkommende er ligestil-
lingselementet blevet markeret kraftigere, hver 
gang reglerne er blevet revideret. Men både de 
politiske erklæringer om ligestilling og de kon­
krete bevillinger til ligestillingsprogrammer og -
aktioner har fortsat kun ringe betydning i det 
samlede billede. Ganske vist har stadigt flere 
kvinder har fået fordel af støtten fra ESF, men 
størsteparten af de uddannelsestilbud til kvinder, 
der får støtte, vedrører traditionelle "kvindejob". 
Desuden forhindrer manglende børnepasnings­
muligheder mange kvinder i at deltage i sådanne 
uddannelsesordninger. 
Med hensyn til ligestilling har fondenes mest 
synlige initiativ til fordel for kvinder i de senere år 
været NOW-programmet (Fællesskabsinitiativ til 
3 KOM(94) 333 endelig udg. af 27. juli 1994. 
RESUMÉ 
fremme af lige muligheder for kvinder inden for 
beskæftigelse og erhvervsuddannelse), som blev 
iværksat under det tredje handlingsprogram. Det 
blev udformet, så det var mere fleksibelt i relati­
on til kriterier for deltagelse og tildeling af støtte, 
og det havde samtidig en indirekte integration-
svirkning, idet det trak flere kvinder ind i støtte­
processen, og det gav de ansvarlige for formidlin­
gen af støtten i medlemslandene øget viden om 
behov, ønsker, færdigheder og kapacitet hos kvin­
der, som de normalt ikke ville være kommet i 
kontakt med. 
Set ud fra et ligestillingsynspunkt har den vig­
tigste udvikling i strukturfondene formentlig 
været revisionen i 1993. Ligestilling blev dermed 
et gennemgående princip i alle tre fonde - ESF, 
EFRU (Den Europæiske Fond for 
Regionaludvikling) og EUGFL (Den Europæiske 
Udviklings- og Garantifond for Landbruget). 
Med revisionen i 1993 blev der også indført spe­
cifikke referencer til ligestilling i forbindelse med 
mål nr. 3. 
Der er meget stor forskel på, hvordan medlem­
slandene forsøger at gennemføre ligestillingsprin-
cipperne i praksis. Alle har dog gjort en indsats i 
så henseende ved f.eks. at forsøge at øremærke 
bevillinger til fordel for kvinder i forhold til, hvor 
stor en del de udgør af de arbejdsløse, og/eller ved 
at lave et særligt budget for foranstaltninger til 
fordel for kvinder. Særforanstaltninger til fordel 
for kvinder kan også omfatte støtte til børnepas­
ning og til pleje af syge og ældre familiemedlem­
mer eller tiltag med henblik på at gøre kvinderne 
mere konkurrencedygtige på arbejdsmarkedet. 
Ved et seminar i Bruxelles i 1996 mødtes 
repræsentanter for Kommissionen, medlemslan­
dene og relevante interessegrupper og organisati­
oner for at drøfte, hvordan strukturfondene kan 
bidrage til at integrere ligestillingsaspektet i fæl­
lesskabspolitikkerne. Kommissionen gjorde det 
klart, at ESF fortsat skulle være det vigtigste støt­
teinstrument i ligestillingsbestræbelserne, men at 
de andre fonde også kunne yde et markant bidrag 
ved f.eks. at give støtte til supplerende infrastruk­
tur såsom bygninger til børnepasningsfaciliteter 
samt transport. Kvinderne har ikke markeret sig 
stærkt i forbindelse med specifik støtte fra EFRU, 
og det blev slået fast, at de i langt højere grad kan 
og bør involveres i planlægnings- og formidlings­
processen i forbindelse med regional udvik-ling. 
Tilsvarende er man klar med en række foranstalt­
ninger, der tager sigte på at gøre kvinderne mere 
synlige og engagerede i landbrugsudvikling, og 
flere andre foranstalt-ninger er under forberedel-EfTektiv brug af strukturfondene forudsætter, 
at ligestillingsspørgsmålene integreres i fuldt 
omfang allerede på planlægningsstadiet, men 
også i forbindelse med bedømmelsen og evalue­
ringen af de programmer og projekter, der får 
støtte fra fondene. Det kræver dels, at man ind­
drager personer med et grundigt kendskab til 
ligestillingsspørgsmål, og at man indfører syste­
mer, som gør det muligt at evaluere foranstalt­
ningernes positive virkninger for kvinderne. Som 
en opfølgning af konferencen foreslog det irske 
formandskab en rådsresolution om lige mulighe­
der og strukturfondene. Forslaget blev vedtaget af 
Rådet den 2. december 1996. 
Arbejdsmarkedets parters 
placering i det fjerde 
handlingsprogram 
Solidaritet og samarbejde er centrale elementer 
i det fjerde handlingsprogram. Arbejdsmarkedets 
parter nævnes specifikt i programmets målsæt­
ninger tilligemed et krav om, at ligestillings­
aspektet integreres i den sociale dialog både på 
lokalt og regionalt plan, og et løfte om at støtte 
arbejdsmarkedets parters bestræbelser på at 
udvikle fælleseuropæiske netværk. I det fjerde 
handlingsprogram omtales arbejdsmarkedets par­
ter også som aktører i indsatsen omkring kvinders 
deltagelse i beslutningsprocessen. 
Med aftalen om social- og arbejdsmarkeds­
politikken i traktaten om Den Europæiske Union 
fra 1992 har arbejdsmarkedets parter fået langt 
større indflydelse. De kan forhandle "rammeafta­
ler", der i sidste ende kan gennemføres som bin­
dende retsinstrumenter. Et første eksempel på 
denne proces var vedtagelsen af direktivet om 
forældreorlov (se også kapitel 3 og 5). EFS, 
UNICE og CEEP har nu besluttet at føre for­
handlinger om et andet spørgsmål af afgørende 
betydning for ligestillingen: fleksible arbejdstider 
og sikkerhed i ansættelsen. 
Kvinderne er underrepræsenteret i de beslut­
tende organer i arbejdsmarkedsorganisationerne. 
Man har ingen nøjagtige statistikker, men det står 
klart, at der kun er meget få kvindelige generals­
ekretærer, formænd og forretningsudvalgsmed-
lemmer. På arbejdsgiverside er kvinderne endnu 
mindre synlige på lederniveau. Både i fagbe­
vægelsen og i arbejdsgiverorganisationerne er 
kvinderne bedre repræsenteret blandt de fastan­
satte medarbejdere end i de repræsentative orga-
RESUMÉ 
Både arbejdsgiverne og fagbevægelsen går ind 
for ligebehandling af mænd og kvinder. Visse fag­
foreninger har indført positiv særbehandling for 
at rette op på den skæve repræsentation af mænd 
og kvinder i deres egne strukturer. 
Arbejdsgiverorganisationerne erkender, at der 
ikke er ligestilling, og er klart modstandere af 
kønsdiskrimination, men de stiller sig tvivlende 
over for behovet for positiv særbehandling. 
Betydningen af at få kvinderne bedre repræsen­
teret i den sociale dialog er ikke kun et spørgsmål 
om tal, men også om at bibringe debatten et bre­
dere perspektiv og sikre, at problemstillinger, som 
har kønspecifikke konsekvenser, og som oven i 
købet kan stille det ene køn ringere, ikke behand­
les, som om de var kønsneutrale. Det kan også 
medvirke til at sætte spørgsmål af direkte og 
åbenbar interesse for kvinder - f.eks. børnepas­
ning - på dagsordenen. 
KAPITEL 2 
ÆNDREDE 
ØKONOMISKE 
VILKÅR FOR BÅDE 
MÆND OG 
KVINDER 
De kønsbetingede forskelle er meget markante 
på arbejdsmarkedet og afspejles i det forhold, at 
kvinder og mænd isoleres i forskellige typer job, 
og at kvinderne er i voldsomt overtal inden for 
deltids-arbejde og andre former for atypisk 
beskæftigelse. Kvinder og mænd er placeret for­
skelligt med hensyn til beskæftigelsessektorer og 
erhverv, men også beskæftigelsesstatus. Et stadigt 
større flertal blandt kvinderne er lønmodtagere. 
Det er meget få kvinder, der er arbejdsgivere eller 
selvstændige erhvervsdrivende, hvis man ser bort 
fra landbruget. 
Uddannelse og faglige kvalifikationer får sti­
gende betydning i alle lande, efterhånden som 
konkurrencen om job er blevet skærpet, og den 
økonomiske aktivitet er blevet omstruktureret. 
Når kvinderne først har fået de fornødne færdig­
heder og kvalifikationer, har de også større udsigt 
til varig beskæftigelse i job, som er mere stabile, 
bedre lønnede og med muligheder for karriereud­
vikling. Manglende færdigheder og kvalifikatio­
ner er med til at afskære kvinder endnu mere fra lønnet beskæftigelse. På trods af væksten i 
beskæftigelsen og det forbedrede uddannelses- og 
kvalifikationsgrundlag, som kvinderne har tilført 
beskæftigelsesmarkedct, tjener kvinder fortsat 
væsentligt mindre end mænd. Koncentrationen 
af kvinder inden for lavtlønnet arbejde kombine­
ret med den udprægede kønsopdeling på jobmar­
kedet har betydet, at det går særdeles trægt med 
at indsnævre lønforskellen mellem mænd og 
kvinder. 
En langvarig periode med forandringer har 
resulteret i generationsbestemte forskelle mellem 
forskellige grupper af kvinder; denne proces må 
forventes at fortsætte i nogen tid endnu. Generelt 
har der dog været tale om en meget stærk og ved­
varende efterspørgsel efter beskæftigelse fra kvin­
dernes side selv i perioder - og i områder - med 
alvorlig økonomisk recession, efterhånden som 
flere kvinder søgte ind i den officielle arbejdsstyr­
ke. De steder, hvor der har været vækst i beskæf­
tigelsen, har det først og fremmest resulteret i en 
øget beskæftigelsesfrekvens blandt kvinder i de 
mellemste aldersgrupper. For kvinderne har de 
største stigninger i beskæftigelsesmulig-hederne 
ligget inden for liberale erhverv, tekniske fag og 
almindelige servicejob. Det betyder, at et mindre­
tal af velkvalificerede kvinder har skaffet sig en 
stærk position på arbejdsmarkedet, mens andre 
har været henvist til dårligere lønnede og mere 
tilfældige job. 
Den beskæftigelsesstrategi, der blev vedtaget af 
Det Europæiske Råd i Essen, har åbnet nye 
muligheder for at inddrage ligestillingsproblema-
tikken i medlemslandenes flerårige beskæftigel­
sesprogrammer. En foreløbig analyse af medlem­
slandenes programmer tyder på, at gennemførel­
se af ligestilling i de flerårige programmer har 
givet anledning til visse begynder-vanskeligheder 
for flere medlemslande. Der er dog tegn på, at 
man i programmerne er begyndt at tage mere 
hensyn til de eksisterende forskelle mellem mænd 
og kvinder på arbejdsmarkedet. 
Stadigt flere kvinder, som ønsker at forbedre 
deres status på arbejdsmarkedet, føler sig tiltruk­
ket af mulighederne for at oprette egen virksom­
hed og blive selvstændige erhvervsdrivende eller 
gå ind i uafhængig økonomisk aktivitet. Det er 
nogle af de områder, som er med til at skabe 
vækst i beskæftigelsen i Europa. Programmer for 
lokale beskæftigelsesinitiativer til fordel for kvin­
der er blandt de tiltag, der er udviklet på euro­
pæisk plan for at give kvinder mulighed for at 
forsøge sig som iværk-sættere. 
4 
RESUMÉ 
KAPITEL 3 
HVORDAN 
FORENER MAN 
ERHVERVSARBEJDE 
OG FAMILIELIV? 
Når pasningen af børnene, som det ofte er 
tilfældet, betragtes som hovedsageligt moderens 
ansvar, kan problemer med at skaffe børnepas-
ningsfaciliteter være en alvorlig hindring for kvin­
derne i deres forsøg på at opnå ligestilling på 
beskæftigelsesområdet. Der er store forskelle mel­
lem medlemslandene med hensyn til erhvervsak­
tiviteten blandt kvinder med børn, men erhvervs­
frekvensen i denne gruppe er dog stigende i alle 
medlemslande. I nogle få lande har det at have 
børn kun ringe indvirkning på kvindernes 
erhvervsfrekvens; i andre lande varierer erhvervs­
frekvenserne afhængigt af antallet af børn. Der er 
langt flere kvinder end mænd med børn, der har 
deltidsarbejde, især i de lande, hvor deltidsarbej­
de generelt er forholdsvis udbredt blandt kvinder. 
Der kan også registreres forskelle mellem med­
lemslandene med hensyn til børnepasningsfacili-
teter. I artikel 3 i Rådets henstilling fra 1992 om 
børnepasning(4) defineres de vigtigste elementer i 
gode børnepasningsfaciliteter. Der mangler dog i 
høj grad komplette og sammenlignelige data, og 
der er problemer med at fortolke de eksisterende 
data, som er baseret på meget divergerende opfat­
telser af børnepasningsbegrebet i de forskellige 
medlemslande. Etablering af sammenlignelige 
overvågningssystemer er et tilbagevendende krav 
i børnepasningsdebatten. 
Arbejdsmarkedets parter - EFS, UNICE og 
CEEP - har bidraget særdeles positivt til udvik­
lingen med deres rammeaftale om forældreorlov 
fra december 1995, som efterfølgende blev iværk­
sat i form af et rådsdirektiv i juni 1996. 
Dette direktiv (se også kapitel 3 og 5) giver 
både kvinder og mænd ret til tre måneders foræl­
dreorlov efter et barns fødsel eller adoption. Den 
praktiske gennemførelse af direktivet er i vidt 
omfang overladt til de enkelte medlemslande. 
Der er stor forskel på de eksisterende ordninger 
omkring forældre-orlov i medlemslandene. 
I det igangværende handlingsprogram peges 
der på behandling af kvinder som selvstændige 
individer i relation til beskatning og socialsikring ("individualisering") som et andet område, der 
kan gøre det lettere at forene erhvervsarbejde og 
familieliv. Det debatteres og undersøges i øjeblik­
ket, hvordan sådanne systemer bedst kan udfor­
mes for at fremme ligestillingen og undgå for­
skelsbehandling. 
KAPITEL 4 
LIGELIG 
REPRÆSENTATION 
AF MÆND OG 
KVINDER I BESLUT­
NINGSTAGNINGEN 
Kvinder er fortsat underrepræsenteret på natio­
nalt, regionalt og lokalt niveau i alle Den 
Europæiske Unions medlemslande. Der er store 
forskelle landene imellem, men den gennemsnit­
lige repræsen-tation af kvinder i de nationale par­
lamenter er kun 15% (selv om det trods alt er en 
forbedring i forhold til de 11%, der blev registre­
ret i 1980). Kommissionen erkender problemet 
og er klar over, at kvindernes underrepræsentati­
on i beslutningstagningen er et tab for samfundet 
som helhed og betyder, at der ikke i fuldt omfang 
tages hensyn til hele befolkningens interesser og 
behov. Mere ligelig deltagelse af de to køn i 
beslutningsprocessen er også en af hovedmålsæt­
ningerne for det fjerde handlingsprogram, og i 
1994 vedtog Europa-Parlamentet en beslutning 
om kvinders deltagelse i beslutningsprocesserne. 
Beijing-handlingsplanen (se også kapitel 6) 
omfattede også et krav om, at kvinder bliver fuldt 
repræsenteret i magtstrukturer og beslutningspro­
cesser. 
Det ser således ud til, at der er fuld forståelse 
for problemet. Kvindernes underrepræsentation 
resulterer i et demokratisk underskud, et alvorligt 
tab af talent og ekspertise og utilstrækkelig hen­
syntagen til kvinders særlige interesser og behov. 
Der kan dog konstateres en støt opad-gående ten­
dens med hensyn til antallet af kvinder, der delta­
ger aktivt i det politiske og offentlige liv - i parla­
mentariske forsamlinger (herunder Europa-
Parlamentet), i regeringer og i regional- og lokal­
politik. 
4 Rådets henstilling . EFT nr. L 123 af 8.5.1992. 
RESUMÉ 
Det debatteres, hvordan og i hvilket omfang 
man skal benytte sig af positiv særbehandling for 
at rette op på situationen. Der er ikke enighed 
om begrebet "paritetisk demokrati". Også kvoter 
debatteres kraftigt, selv om de anvendes selektivt 
i visse medlemslande. Mål og tidsplaner for 
forøgelse af procentsatserne er ganske vist ikke 
bindende, men kan være med til at gøre proble­
merne mere synlige og bidrage til at skabe hold­
nings-ændringer. 
I forbindelse med det tredje handlingsprogram 
støttede Kommissionen indsamling af data og 
analyser af vinders deltagelse i det politiske liv og 
andre aspekter af beslutningsprocessen og bidrog 
til formuleringen af egnede strategier. "Athen­
erklæringen" fra 1992 markerede indledningen 
på en helhedsstrategi for kvinders deltagelse i 
beslutningsprocessen. Over hele Europa blev der 
under valgkampagnen forud for valget til 
Europa-Parlamentet i 1994 arbejdet på at gøre 
opmærksom på problemerne og støtte kvindeor­
ganisationerne i deres kampagner for at få flere 
kvinder til at deltage. 
I de fleste medlemslande er man i gang med at 
formulere forskellige strategier for at opnå en 
mere ligelig repræsentation af de to køn i beslut­
ningsprocessen. Kommissionen støtter forskning 
i kvinders repræsentation i erhvervsmæssige og 
administrative organer i hele Europa. Kvindernes 
underrepræsentation på mange områder inden 
for det sociale, økonomiske og politiske liv giver 
dog fortsat anledning til bekymring, hvilket også 
kom til udtryk i "Rom-chartret" fra 1996, som 
blev undertegnet af en række kvindelige ministre 
fra europæiske lande. 
Også andre aktører er med til at formulere soci­
al- og arbejdsmarkedspolitikken. Bestræbelserne 
på at få arbejdsmarkedets parter til at interessere 
sig for ligestillingsproblematikken er omhandlet i 
kapitel 1. Der gøres løbende forsøg på i højere 
grad at inddrage den frivillige sektor, bl.a. blev 
der i marts 1996 i Bruxelles afholdt et europæisk 
forum for social- og arbejdsmarkedspolitikken. 
Den Europæiske Kvindelobby deltager i et forum 
for europæiske ikke-statslige organisationer på 
det sociale og arbejdsmarkedsmæssige område (se 
også kapitel 5). I den sociale dialog indgår også 
spørgsmål om menneskerettigheder og udvik­
lingssamarbejde. KAPITEL 5 
KVINDERS 
MULIGHEDER FOR 
AT HÅNDHÆVE 
DERES 
RETTIGHEDER 
Ligebehandling af mænd og kvinder er en 
grundlæggende rettighed i fællesskabsretten. 
Begrebet er blevet videreudviklet fra den enkelts­
tående bestemmelse om lige løn for samme arbej­
de i Rom-traktatens artikel 119 til et udførligt 
program for ligestillingsforanstaltninger. 
Fællesskabsretten er blevet fortolket og præciseret 
af EF-Domstolen, i vidt omfang gennem anmod­
ninger fra de nationale retter om præjudicielle 
afgørelser med henvisning til artikel 177, men 
også via sager om overtrædelse af fællesskabsret­
ten, som Kommissionen har indbragt for 
Domstolen på grundlag af artikel 169. Specielt 
har Domstolen skabt en retspraksis vedrørende 
begrebet direkte og indirekte forskels-behandling 
i fællesskabsretten. 
Den Europæiske Union har opmuntret og støt­
tet initiativer i medlemslandene med henblik på 
at gøre både kvinder og mænd mere bevidste om 
deres lovfæstede rettigheder. 
Den seneste udvikling inden for ligestillings-
lovgivningen omfatter anvendelse af protokollen 
om social- og arbejdsmarkedspolitikken i trakta­
ten om Den Europæisk Union. På grundlag af 
denne protokol har arbejdsmarkedets parter ind­
gået en rammeaftale om forældreorlov og drøfter 
nu emner som mere fleksible arbejdstidsordnin-
ger, sikkerhed i ansættelsen og beskyttelse af 
arbejds-tagernes værdighed. I juli 1996 offentlig­
gjorde Kommissionen et forslag til direktiv om 
bevis-byrden i sager om kønsdiskrimination. 
På trods af den forholdsvis omfattende lovgiv­
ning omkring ligeløn og ligebehandling af mænd 
og kvinder er der fortsat visse uløste problemer 
med hensyn til anvendelsen af fællesskabsretten: 
tidsfrister, retsmidlernes effektivitet og sanktions­
muligheder samt adgang til retssystemet er nogle 
af de problematiske områder, hvor både mænd og 
kvinder støder på hindringer, når de forsøger at 
udøve deres rettigheder. 
RESUMÉ 
KAPITEL 6 
RESULTATERNE AF 
BEIJING­
KONFERENCEN kvenser for kvindernes stilling og i relation til 
menneskerettigheder. 
I medlemslandene er der iværksat en lang 
række initiativer omkring informationsformid­
ling og opfølgende aktiviteter. 
KONKLUSIONER 
De Forenede Nationers fjerde internationale 
kvindekonference fandt sted i Beijing i september 
1995. Den skulle vurdere, hvor langt man var 
nået med de "Fremadskuende Strategier for 
Forbedring af Kvinders Stilling frem til år 2000", 
som blev vedtaget på FN's foregående kvinde­
konference i 1985. Fra alle sider blev der udtrykt 
skuffelse over gennemførelsen af disse strategier 
på trods af de mange resultater, kvinder har 
opnået på alle områder i tilværelsen og i mange 
egne af verden. 
Den Europæiske Unions forberedelser til kon­
ferencen omfattede udarbejdelse af en række poli­
tiske dokumenter, indsamling af information, 
støtte til konferencer og en kraftig markering af 
sin placering af FN's forberedende møder. Også 
de enkelte medlemslande investerede betydelig 
energi i forberedelserne og inddrog græsrodskvin-
debevægelser og ikke-statslige organisa-tioner i 
forberedelsen på linje med offentlige myndighe­
der og institutioner. 
På selve konferencen spillede Den Europæiske 
Union en markant og konstruktiv rolle i for­
handlingerne om handlingsplanen. Mange euro­
pæiske ikke-statslige organisationer, der beskæfti­
ger sig med kvinders stilling både i Den 
Europæiske Union og i udviklingslandene, deltog 
i det forum, der blev afholdt parallelt med hoved­
konferencen. Det var den generelle opfattelse, at 
kontakten og kommunikationen mellem regerin­
ger og ikke-statslige organisationer er blevet bedre 
i årenes løb. 
Efter konferencens afslutning har Det 
Europæiske Råd vedtaget, at det hvert år vil vur­
dere arbejdet med gennemførelsen af handlings­
programmet i Den Europæiske Union. Det 
igangværende handlingsprogram for lige mulig­
heder for mænd og kvinder er et konkret udtryk 
for, hvor stor betydning Den Europæiske Union 
tillægger opfyldelsen af målene for kvindekonfe­
rencens handlingsplan, med særlig vægt på inte­
greringen af ligestillingsaspektet i alle fællesskabs­
politikker. Det samme gør sig gældende både i 
relation til udviklingssamarbejdet med kravet om 
analyse af alle politikkers og programmers konse-Rapporten konkluderer, at ligestillingspolitik­
ken er inde i en overgangs- og fornyelsesfase. Der 
er skabt et vigtigt fællesskabsretligt grundlag for 
ligebehandling af mænd og kvinder både i juri­
disk henseende og i praksis. Der er startet en ny 
debat om behovet for at komme endnu videre 
ved at inddrage langt flere aktører. Det skal resul­
tere i en ny solidaritet mellem kønnene og nye 
fremadrettede overvejelser på internationalt plan 
om kvinders status. Denne fornyelse skal betrag­
tes som den seneste fase af de sidste tyve års fort­
satte ligestillingsbestræbelser i Europa. 
Den konkrete gennemførelse af ligestillingstra­
tegierne er ikke gået lige så hurtigt som erkendel­
sen af behovet for nye metoder og indfaldsvinkler 
til ligestilling. Det er en langsigtet opgave at inte­
grere ligestillingsaspektet i alle politikker og pro­
grammer, og resultaterne vil først kunne mærkes 
lidt efter lidt. 
Det fremgår af denne rapport, at kvinders vil­
kår i samfundet er meget forskelligartede, og at 
nye strategier for gennemførelse af ligestilling på 
europæisk plan frem over må tage hensyn både til 
forskellene mellem kvinder indbyrdes og til de 
ulige vilkår for mænd og kvinder. Det indebærer 
endnu flere udfordringer og krav til en effektiv 
ligestillingspolitik. 
5 Acquis communautaire: A French term relating to basic 
principles of European law. 
7 

KAPITEL 1 
SOLIDARITET 
OG SAMARBEJDE MELLEM 
MÆND OG KVINDER I ET 
SAMFUND I FORANDRING 
"MAINSTREAMING" OG 
INTEGRERING 
Det Europæiske Fællesskab har, lige siden det 
blev oprettet anerkendt princippet om ligeløn og 
har med det som udgangspunkt udarbejdet en 
række indbyrdes sammenhængende retsiinstru­
menter, der skal sikre ligeret med hensyn til 
adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, 
arbejdsvilkår og i vidt omfang også social beskyt­
telse. 
For at fremme ligestilling i praksis har Det 
Europæiske Fællesskab siden 1980'erne iværksat 
en række specifikke handlingsprogrammer, som 
på trods af begrænsede budgetressourcer har sat 
ganske meget i gang og især har tilskyndet til at 
intensivere indsatsen i de enkelte medlemslande. 
Disse programmer har finansieret positive særfor­
anstaltninger og pilotprojekter, som udvidede 
Den Europæiske Unions aktionsområde til at 
omfatte bestræbelser på at forene erhvervsarbejde 
og familieliv, kvindernes rolle i beslutningspro­
cessen, kvindernes deltagelse i det økonomiske liv 
og i beskæftigelsen. Der må nu arbejdes ihærdigt 
for at videreføre og intensivere den indsats, der 
allerede er gjort. På De Europæiske Råd i hen­
holdsvis Essen, Cannes og Madrid blev det 
understreget, at gennemførelse af ligestilling er en 
lige så vigtig opgave for Den Europæiske Union 
og medlemslandene som kampen mod arbejds­
løsheden. Unionens opbakning til denne målsæt­
ning kom også konkret til udtryk i dens aktive 
deltagelse i De Forenede Nationers kvindekonfe­
rence i Beijing i september 1995. Kommissionen 
har slået fast, at gennemførelsen af ligestilling er 
et af de vigtigste hensyn i relation til udviklingen 
SOLIDARITET OG SAMARBEJDE MELLEM MÆND OG KVINDER I ET SAMFUND I FORANDRING 
af alle fællesskabspolitikker. Det betyder, at lige­
stilling nu er blevet et politisk mål, der bør gå 
igen i alle politikker - en overordnet politisk mål­
sætning, som gælder for dem alle. 
En indsats for at fremme ligestillingen forud­
sætter en ambitiøs strategi. Det indebærer, at man 
ikke må begrænse sig til kun at iværksætte speci­
fikke foranstaltninger til fordel for kvinder, men 
at man skal mobilisere alle generelle foranstalt­
ninger og politikker med det specifikke formål at 
få gennemført ligestilling. 
For at støtte en sådan indsats foreslog 
Kommissionen i juli 1995 et nyt handlingspro­
gram for lige muligheder for mænd og kvinder(l). 
I Rådets afgørelse(2) om vedtagelsen af dette 
handlingsprogram understreges det endnu stær­
kere, at målet er at integrere ligestillingsproble-
matikken mere effektivt i arbejdet med at forbe­
rede, iværksætte og overvåge alle Den Europæiske 
Unions og dens medlemslandes politikker, foran­
staltninger og aktiviteter. 
"Mainstreaming "-princippet 
Denne afgørelse blev i februar 1996 efterfulgt 
af en meddelelse fra Kommissionen "Integrering 
af lige muligheder for kvinder og mænd i alle fæl­
lesskabspolitikker og -aktioner"<3), hvori den ved­
tagne integreringsstrategi forklares nærmere. Det 
understreges i denne meddelelse, at gennemførel­
se af ligestilling ikke blot kræver positive særfor­
anstaltninger rettet mod kvinder, men også for­
anstaltninger, der tager sigte på at tilpasse hele 
samfundsopbygningen til en mere retfærdig rolle­
fordeling mellem mænd og kvinder. Det påpeges 
i meddelelsen, at "mainstreaming"-princippet 
ikke er ensbetydende med blot at give kvinder 
øget adgang til fællesskabsprogrammerne og -res­
sourcerne, men indebærer samtidig mobilisering 
af alle Den Europæiske Unions "retsinstrumen-
ter, finansielle midler og analyse- og tilskyndel-
sesmuligheder". Det skulle bidrage til, at der lige 
fra planlægningsstadiet i alle politikker tages hen­
syn til de mulige virkninger for mænds og kvin­
ders respektive situation (kønsperspektivering). I 
denne sammenhæng er det både nødvendigt og 
vigtigt at basere ligestillingspolitikken på en solid 
statistisk analyse af mænds og kvinders situation 
på forskellige områder i tilværelsen og i relation 
til de ændringer, der foregår i vort samfund. Kommissionen har defineret integrering af 
ligestillingsaspektet som systematisk hensyntagen 
i alle politikker og foranstaltninger til mænds og 
kvinders respektive ønsker og behov. Forskelle i 
mænds og kvinders vilkår, behov og forhold inde­
bærer forskelle i status og med hensyn til adgang 
til ressourcer og udvikling, kontrol med aktiver, 
beslutningsmæssige beføjelser og forskelle i opfat­
telsen af mænd og kvinder. Undersøgelse af tilste­
deværelsen og omfanget af disse forskelle beteg­
nes som "analyse af kønsaspektet". 
Tilvejebringelse af viden om disse forskelle og 
deres politiske konsekvenser kan betegnes som 
" kønsperspekti veri ng". 
Den strategi, der ligger til grund for en sådan 
indfaldsvinkel består i at sikre, at ligestillingen 
gennemføres horisontalt og dækker så mange 
områder som overhovedet muligt. Denne strategi 
indebærer samtidig, at ligestillingshensyn figure­
rer på hvert eneste stadium i den politiske cyklus 
inden for disse samme områder. 
Integrering af kønsaspektet kan i denne sam­
menhæng betragtes som et supplement til positiv 
særbehandling, som har en vigtig funktion med 
hensyn til at gøre kvinder mere synlige og rette op 
på skævhederne mellem mænd og kvinder inden 
for områder som adgang til erhvervsuddannelse 
og beskæftigelse. Integreringsstrategien bidrager 
til at inddrage kvinder på områder, som tidligere 
blev opfattet som værende neutrale, men som i 
realiteten virker forskelligt for mænd og kvinder. 
Integreringsbegrebet og -metoderne i relation 
til ligestilling er blevet udviklet gradvist. 
Udgangspunktet har dels været de aktiviteter, der 
blev gennemført i forbindelse med det tredje 
handlingsprogram for lige muligheder for kvin­
der og mænd, dels erfaringer fra Kommissionens 
projekter inden for udviklings-samarbejdet. 
Integreringsprincippet er også indført i relation 
til andre emner, som f.eks. miljøhensyn. 
Udviklingen af en sådan global og integreret 
strategi på ligestillingsområdet går igen i de inter­
nationale organisationer, der beskæftiger sig med 
kvinders vilkår. De Forenede Nationers fjerde 
(1) KOM(95) 381 endelig udg. af 19.7.1995. 
(2) Rådets afgørelse af 22. 12. 1995. EFT nr. L 335 af 
30.12.1995, s. 37. 
(3) KOM(96) 67 endelig udg. af 21. 2. 1996. 
10 
SOLIDARITET OG SAMARBEJDE MELLEM MÆND OG KVINDER I ET SAMFUND I FORANDRING 
LIGESTILLING SOM POLITISK MÅLSÆTNING 
NEDERLANDENE 
I Nederlandene anskues spørgsmålet om ligestilling mellem kønnene ud fra en kvindepolitisk synsvinkel. 
Kvindepolitik i Nederlandene er altid blevet betragtet som en tværgående politik, dvs. en politik, der 
anskuer alle regeringstiltag og -aktiviteter ud fra én bestemt synsvinkel. Baggrunden for at gøre det til en 
tværgående politik er, at kvindepolitik i realiteten ikke kun vedrører kvinder. Der er tale om en proces, 
som indebærer en samfundsændring foranlediget af en kritisk analyse af relationerne mellem kønnene. 
Allerede i 1976 anførte det nederlandske ligestillingsråd i et memorandum, at spørgsmålet om kvindens 
stilling er af relevans for alle politikker. Derfor måtte der føres kvindepolitik på alle områder, og den 
kunne ikke henvises til et bestemt hjørne af samfundet eller placeres i et særskilt ministerium. Der blev 
nedsat et koordinerende styringsudvalg, og et medlem af regeringen blev udpeget til at sørge for den nød­
vendige koordinering og justering. 
Ud over den tværgående politik var der også brug for en sektorpolitik, forstået som en politik, der var 
specielt udformet med henblik på at støtte ligestillingsprocessen i lokalsamfundene og blandt bestemte 
grupper af kvinder. Denne "tosporede" politik er fortsat gældende. I 1985 blev det officielt erklæret, at 
sigtet var at integrere ligestillingsaspektet på alle politiske områder. Kvindepolitikken skulle således i sid­
ste ende gøre sig selv overflødig. Indtil det er sket, fortsætter det koordinerende styringsudvalg og det 
udpegede medlem af regeringen deres arbejde. Deres opgave er at stimulere, udvikle og rådgive. 
Det politiske program for 1992 fulgte fortsat disse retningslinjer og understregede behovet for en inte­
greret kvindepolitik. Alle ministre skal arbejde for at integrere kvindepolitikken i deres respektive ressort. 
Hvert ministerium udarbejder en rapport, som omhandler ligestillings-planer og -infrastruktur i de 
enkelte sektorer. Det er klart, at integrationsprocessen er vanskelig. Ministeriernes ønsker og forslag i rela­
tion til kvindepolitikken harmonerer ikke altid med forslagene fra det koordinerende styringsudvalg. I 
betragtning af de eksisterende ressourcer som f.eks. information, forskning, ministerielle memoranda og 
kontrakter er en tværministeriel lige-stillings-kommission ikke altid nok til at sikre, at integrationspoli­
tikken gennemføres i praksis. 
I 1994 blev der oprettet et organ, der skal vurdere de øvrige politikkers konsekvenser for kvinderne. Dette 
organ blev kaldt "Emancipatie Effect Rapportage" (EER). EER gør det muligt at påvirke andre politik­
ker og tvinge politikerne til at tage hensyn til de pågældende politikkers konsekvenser for såvel kvinder 
som for selve ligestillingsprocessen. På nationalt plan er EER1 s rekommendationer allerede blevet fulgt af 
Indenrigsministeriet i relation til reformer af valgsystemet. I Undervisningsministeriet har det resulteret 
i ændringer af eksisterende planer og tiltag for at undgå, at de skal få negative konsekvenser. 
I 1996 har den infrastruktur, der ligger til grund for alle ligestillingstiltag, undergået gennemgribende 
ændringer. Sigtet med disse ændringer er at få kønsaspektet integreret mere effektivt i de øvrige politik­
ker. Hidtil har det officielle ligestillingsråd været regeringens eneste råd-givende organ i ligestillingsan-
liggender. Ligestillingsrådet blev i lighed med mange andre organer opløst for at effektivisere regeringens 
arbejde. Det står endnu ikke klart, hvordan ligestillings-aspektet skal integreres i nye rådgivende styrel­
ser. Hele støttesystemet på lige-stillingsområdet er i øjeblikket ved at blive revideret. Det nye system skal 
efter planerne både beskæftige sig med specifikke ligestillingsproblemer og arbejde for at integrere lige­
stillingsaspektet i de øvrige politikker. Det er også hensigten at støtte en generel kvindepolitik. Det for­
ventes, at det koordinerende styringsudvalg for ligestilling får udvidet sit ansvarsområde i relation til over­
vågning, stimulering og tilpasning af de politiske hovedmålsætninger. 
11 
SOLIDARITET OG SAMARBEJDE MELLEM MÆND OG KVINDER I ET SAMFUND I FORANDRING 
FIRE EU-PROGRAMMER 
Fra lovgivning til "mainstreaming" 
Fællesskabets første handlingsprogram til fremme af 
lige muligheder for mænd og kvinder (1982-1985) 
blev iværksat i erkendelse af, at selv om det var vigtigt at 
lovgive på området, var der alligevel behov for yderligere 
og supplerende foranstaltninger i form af positiv særbe­
handling på forskellige felter. 
Fællesskabets andet program på mellemlang sigt til 
fordel for kvinder (1986-1990) skal ses i forlængelse af 
arbejdet med at gennemføre ligestillingsdirektiver i et 
Fællesskab, der nu var udvidet til 12 medlemslande. I 
dette program kom ligestillingspolitikken også til at 
omfatte positiv særbehandling på nye områder såsom 
uddannelse, nye teknologi og mulighederne for at forene 
erhvervsarbejde og familieliv samt inden for lokal udvik­
ling. 
Fællesskabets tredje handlingsprogram på mellemlang 
sigt for lige muligheder for kvinder og mænd (1991-
1995) blev introduceret som "en ny fase" i ligestillings­
politikken med forslag til en mere omfattende strategi for 
Fællesskabets indsats. 
Fællesskabets fjerde handlingsprogram på mellemlang 
sigt for lige muligheder for mænd og kvinder (1996-
2000) er udtryk for et stort fremskridt med fokus på 
"mainstreaming"-princippet. I programmet foreslås det, 
at der i medlems-landene skal udvikles og iværksættes 
metoder, strategier, modeller og undersøgelser, der tager 
sigte på at integrere ligestillingsaspektet i alle poli-tikker 
og aktiviteter. 
De tre første programmer blev iværksat på 
Kommissionens initiativ. Det igangværende program er 
baseret på et forslag fra Kommissionen til Rådet og blev 
iværksat ved en rådsafgørelse. 
Disse programmer blev suppleret med af andre foran­
staltninger, som f.eks. etablering af en lang række net, 
som skal støtte ligestillingsorganisationernes arbejde og 
pege på effektive metoder og eksempler til efterfølgelse. 
Den Europæiske Union arbejder desuden på at forbedre 
kvindernes vilkår og afskaffe forskelsbehandlingen af 
mænd og kvinder via sin dialog med tredjelande, især via 
politikken for udviklingssamarbejde og bestræbelserne på 
at fremme og beskytte menneskerettighederne. internationale kvindekonference i Beijing i 1995 
vedtog en erklæring om integrering af kønsaspek­
tet i lovgivning og offentlige politikker, program­
mer og projekter (se kapitel 6). Forslaget var 
udarbejdet af Den Europæiske Union, som bak­
kede det kraftigt op. Kønsperspek-tiveringen 
både i relation til udviklingssamarbejde og i rela­
tion til dialogen med tredjelande er fortsat siden 
FN-konferencen med analytiske undersøgelser af 
de enkelte politikker. Det drejer sig bl.a. om 
menneskerettigheder(4), nødhjælp og humanitær 
bistand (1995) og strukturtilpasningspolitikker 
(1995). Europarådet indkaldte i februar 1996 en 
gruppe specialister i "mainstreaming" i forbindel­
se med drøftelser i Styringskomiteen for 
Ligestilling mellem Mænd og Kvinder. 
Anvendelse af 
"mainstreaming"-princippet 
"Mainstreaming" kræver mobilisering af alle 
ressourcer, og derfor oprettede Kommissionen i 
1995 sin egen ligestillingsgruppe med deltagelse 
af medlemmer af Kommissionen og under forsæ­
de af Kommissionens formand. Formålet med 
denne gruppe er at lægge op til debat og sikre, at 
ligestillingsaspektet indbygges konsekvent og 
systematisk i alle fællesskabsaktiviteter. Der er 
nedsat en gruppe med repræsentanter fra flere tje­
nestegrene, som skal forberede og overvåge dette 
arbejde og registrere planlagte og igangværende 
initiativer med henblik på at afdække eventuelle 
muligheder for at skabe synergi og koordinere 
dem indbyrdes. 
I førnævnte meddelelse om integrering af lige­
stillingsaspektet, som er et resultat af denne ind­
sats, har Kommissionen peget på syv områder, 
hvor det er afgørende at mobilisere fællesskabspo­
litikkerne for at opnå ligestilling: beskæftigelse og 
arbejdsmarked, kvindelige virksomhedsledere og 
medhjælpende ægtefæller i små og mellemstore 
virksomheder, almen uddannelse og erhvervsud­
dannelse, personlige rettigheder, eksterne relatio­
ner, information og Kommissionens egen perso­
nalepolitik. 
Det er en kompliceret proces at anvende 
"mainstreaming"-princippet på generelle politik­
ker, program-mer og projekter, og det rejser nye 
spørgsmål på hvert eneste stadium i den politiske 
cyklus lige fra det forberedende arbejde gennem 
implementeringen og frem til evalueringen og en 
Kommissionens meddelelse om de udenrigspolitiske 
aspekter af menneskerettighederne (KOM(95) 567 ende­
lig udg. af 12.11. 1995. 
12 
SOLIDARITET OG SAMARBEJDE MELLEM MÆND OG KVINDER I ET SAMFUND I FORANDRING 
FRA "KVINDmOG1JimmiNG"TIE 
Den strategi, der betegnes "kvinder og udvikling", og som blev udviklet i 1970'erne, var centreret 
omkring at afdække kvinders situation, skaffe oplysninger om kvinders liv og mobilisere kvindegrup­
per på græsrodsniveau over hele verden. I begyndelsen resulterede "kvinder og udvikling"-analysen i et 
stort antal rene kvindeprojekter eller "kvindeafsnit" i projekter, der vedrørte en hel sektor eller en del 
af en sektor, eller som opererede med flere forskellige mål i øvrigt. 
Disse strategier var således karakteriseret ved en opfattelse af kvinden som "ligestillet, men uden for". 
Projekterne overså ofte, at mændene havde den afgørende kontrol med alle aktiver og styrede beslut­
ningsprocessen. Desuden var projekterne i mange tilfælde meget små, marginale, velfærdsorienterede 
og afhængige af ministerier og projektstyringsorganer, som manglede de økonomiske og tekniske res­
sourcer til at sikre en bæredygtig udvikling, når først projektet var afsluttet. Det utilsigtede resultat af 
sådanne projekter var i vidt omfang at cementere kvindernes isolerede placering i periferien af de cen­
trale udviklingsbestræbelser. 
Analyseredskaberne er gradvist blevet finere og mere effektive, og det har resulteret i en ny strategi, der 
betegnes "køn og udvikling". "Køn og udvikling" fokuserer på de indbyrdes relationer mellem mænd 
og kvinder (kønsbetingede relationer) frem for på kvinderne i sig selv. Betegnelsen "køn" refererer i 
denne sammenhæng til socialt erhvervede og kulturelt betingede egenskaber, der adskiller kvinder og 
mænd, og ikke kun til de fysiske forskelle. Eftersom kønsforskelle i denne forstand er historisk og kul­
turelt betingede, er de også forskellige fra land til land og region til region, og de forandrer sig over tid. 
Analyse af kønsaspektet i forbindelse med progranWprojektplanlægning har til formål at afdække kvin­
dernes ressourcer, aktiviteter, potentiale og begrænsninger i forhold til mænd i en given samfunds-øko­
nomisk gruppe. Målet er ikke blot at rette op på skævheder og udjævne forskelle mellem mænd og 
kvinder, men også at sikre den størst mulige effektivitet i udviklingsarbejdet. 
Efter den yderligere marginalisering af kvinderne som følge af den oprindelige strategi med rene kvin­
deprojekter blev man klar over, at der var brug for en mere helhedsorienteret strategi. Integrering af 
kønsaspektet blev derfor udviklet som en ny strategi, med det formål at integrere kønsaspektet i alle 
overordnede udviklingspolitikker, programmer og projekter. 
Denne "mainstreaming" betyder dog ikke, at der ikke er behov for positive særforanstaltninger og pro­
grammer og projekter, som er specifikt rettet mod de dårligst stillede grupper (og det er oftest kvinder) 
på områder, hvor skævhederne er særligt udtalte, f.eks. inden for almen og erhvervsfaglig uddannelse, 
adgang til lån og kredit og områder, som per definition især vedrører kvinder. Sådanne foran-staltnin-
ger adskiller sig fra de tidligere rene kvindeprojekter ved at være udformet med henblik på at opnå den 
størst mulige strategiske virkning, have den fornødne størrelse og blive brugt som vigtige midlertidige 
foranstaltninger for at rette op de på de største kønsbetingede skævheder og bringe den forfordelte 
gruppe op på et niveau, som kan danne udgangspunkt for deres deltagelse i mere generelle udvik-
lingsforanstaltninger. 
Kommissionens generaldirektorat for udvikling (GD VIII) anser disse nye strategier for at være af stor 
betydning for Kommissionens udviklingspolitik og bistands-projekter. 
Kilde; Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om integrering af kønsaspektet i udviklingssamarbej-
det, KOM(95) 423 endelig udg. af 18. september 1995. 
w&sm»#itMmmi 
13 
SOLIDARITET OG SAMARBEJDE MELLEM MÆND OG KVINDER I ET SAMFUND I FORANDRING 
TABEL 1: "MAINSTREAMING" OG STADIERNE 
! DEN POLITISKE PROCES 
Stadier 
Formulering af politikken 
Revision 
Implementering 
Administration 
Overvågning 
Evaluering og opfølgning Midler og metoder 
• Udarbejdelse af konsekvensanalysesyste­
mer 
• Etablering af kønsspecifikke høringsme-
kanismer 
• Udarbejdelse af kønsspecifikke data 
• Risikovurderingsanalyse 
• Oplysningskampagner 
• Personaleinformation, distribution 
• Aftale om hensigtsmæssige overvågnings-
indikatorer 
• Nye kriterier 
• Indsamling af kønsspecifikke data 
• Analyse af samspil og sammenhæng med 
andre mål 
• Brug af overvågningsdata 
eventuel revision. Det bliver endnu mere kompli­
ceret af, at mange politikker ved første øjekast 
forekommer kønsneutrale. Konkrete beviser for 
politikkernes forskellige virkninger for henholds­
vis mænd og kvinder kommer muligvis kun grad­
vist for en dag efter undersøgelser, der afslører 
forskelle med hensyn til adgang eller anvendelse. 
Det afhænger af mange faktorer, hvorvidt det er 
let eller vanskeligt at forfølge en given strategi for 
at gennemføre "mainstreaming"-princippet. Her 
skal nævnes spørgsmålet om, hvor stor ulighed 
der rent faktisk gør sig gældende mellem mænd 
og kvinder på det pågældende område, hvilke 
metoder der kan bringes i anvendelse for at for­
følge strategien, hvilke strukturer og økonomiske 
midler der er til rådighed, samt kontakter med 
kvinder i de besluttende organer. Andre faktorer, 
der kan have betydning, er kønsfordelingen 
blandt beslutningstagerne, adgang til kønsspeci­
fikke data til brug for analyserne og den historisk 
betingede interesse for de pågældende spørgsmål, 
for blot at nævne nogle få. Tabel 1 viser de forskellige stadier i den politi­
ske proces, hvor "mainstreaming"-princippet kan 
anvendes, og hvilke konsekvenser det har for 
hvert enkelt stadium. 
14 
SOLIDARITET OG SAMARBEJDE MELLEM MÆND OG KVINDER I ET SAMFUND I FORANDRING 
STRUKTURFONDENE OG 
LIGESTILLINGEN 
Strukturpolitikkerne er Den Europæiske 
Unions vigtigste redskab til at fremme samhørig­
heden og solidari-teten, øge beskæftigelsen og 
forstærke integrationen. En forhøjelse af bidraget 
fra strukturfondene (Den Europæiske 
Regionaludviklingsfond, EFRU, Den 
Europæiske Socialfond, ESF og Den Europæiske 
Udviklings- og Garantifond for Landbruget, 
EUGFL) til støtte for ligestillingen har derfor 
stor politisk betydning. Integrering af ligestil-
lingsproblematikken i strukturpolitikkerne har 
først og fremmest til formål at mindske de ulig­
heder, der eksisterer mellem mænd og kvinder 
med hensyn til beskæftigelse, uddannelsesniveau, 
adgang til arbejdsmarkedet og inddragelse i 
beslutningsprocessen. Men det er samtidig et led 
i ønsket om at fremme en bæredygtig udvikling 
ved at kombinere jobskabelse og velstand med 
livskvalitet og bevaring af vore kulturelle værdier 
og naturen omkring os. 
ESF var den første fond, der tog ligestillingss­
pørgsmålet op, men efterhånden er alle struktur­
fondene blevet inddraget i bestræbelserne på at 
fremme ligestilling. 
Alle de projekter, som fondene støtter, kan - i 
hvert fald indirekte - bidrage til at fremme lige­
stillingen, og de fleste af projekterne er udformet, 
så de i lige høj grad kommer mænd og kvinder til 
gode. Generelle foranstaltninger er imidlertid 
ikke nødvendigvis kønsneutrale. 
Programmeringsperioden 
1989-1993 
Den europæiske fælles akt førte til en reform af 
strukturfondene for at gøre dem mere effektive 
og samordnede. Med reformen i 1988 blev fon­
denes opgaver omdefineret. Der blev opstillet 
fem mål: 
• Fremme af udviklingen og strukturtilpasnin­
gen i de tilbagestående regioner (mål nr. 1) 
• Støtte til regioner, der er hårdt ramt af indu­
striel tilbagegang (mål nr. 2) 
• Bekæmpelse af langtidsledighed (mål nr. 3) • Fremme af den erhvervsmæssige integrering 
af unge (mål nr. 4) 
• Tilpasning af landbrugsstrukturerne (mål nr. 
5a) og fremme af udviklingen af landdistrik­
terne (mål nr. 5b). 
Ligestillingsaspektet blev ikke udtrykkeligt 
nævnt i definitionen af disse mål. Samtlige mål 
vedrørte dog potentielt også kvinder, eftersom de 
er stærkt repræsenteret i målgrupperne og mål­
områderne. 
Reformen styrkede ESF's støttemuligheder i 
relation til ligestilling. ESF havde siden 1978 
finansieret specifikke foranstaltninger for kvin­
der, især uddannelsesprogrammer. I retningslin­
jerne for gennemførelsen af forordningen fra 
1988 blev kvinderne specifikt nævnt blandt de 
grupper, der havde særlige vanskeligheder på 
arbejdsmarkedet. 
De projekter, der gennemføres som led i alle 
generelle ESF-foranstaltninger vedrørende 
uddannelsestilbud og hjælp til unge og langtids­
ledige til at finde beskæftigelse, gav også mulig­
hed for at forbedre kvindernes situation med 
hensyn til beskæftigelse. Det skal desuden næv­
nes, at 5% af ESF-bevillingerne til mål nr. 3 og 4 
(dvs. 380 mio. ECU) var specielt øremærket til 
foranstaltninger til fordel for kvinder. 
De andre fonde (EFRU og EUGFL) har bidra­
get inddirekte og mindre koncentreret til at frem­
me ligestillingen dels via deres generelle støtte til 
udviklingsformål, dels via finansiering af uddan-
nelsesinfrastrukturer for supplerende sociale faci­
liteter. 
I 1991 iværksatte Kommissionen på baggrund 
af den fortsatte skarpe adskillelse mellem mænd 
og kvinder på arbejdsmarkedet og ønsket om at 
gøre ligestillingsbestræbelserne mere synlige et 
særligt initiativ, NOW (Lige muligheder for kvin­
der inden for beskæftigelse og erhvervs-uddannel­
se) med et budget på 156 mio. ECU(5). De nyska­
bende foranstaltninger, der er iværksat i forbin­
delse med dette initiativ, samt dets tværnationale 
karakter supplerer medlems-landenes egne initia­
tiver inden for de såkaldte fællesskabsstøtteram­
mer. Der blev lagt særlig vægt på bestemte typer 
foranstaltninger, der fokuserede på de områder, 
hvor kvinderne er specielt svagt repræsen-teret, 
f.eks. støtte til oprettelse af nye virksomheder. 
Gennem NOW blev EFRU inddraget i ligestil-
lingsproblematikken via støtte til børnepasnings-
faciliteter. 
(5) EFT nr. C 327 af 29.12.1990. 
15 
SOLIDARITET OG SAMARBEJDE MELLEM MÆND OG KVINDER I ET SAMFUND I FORANDRING 
I medlemslandene har NOW medvirket til at 
fjerne opfattelsen af støtteforanstaltninger til for­
del for kvinder som særskilte og isolerede tiltag 
ved at mobilisere en lang række aktører, heri­
blandt ministerier, lokalforvaltninger, faglige 
organisationer, kvindeorganisationer, lokale 
udviklingsorganistationer, universiteter og andre. 
800 projekter fik støtte fra NOW-initiativet, og 
alle involverede flere medlemslande. 
Programmeringsperioden 
1994-1999 
Den reform af strukturfondene, der blev gen­
nemført i 1993, var af afgørende betydning for 
ligestillingsbestræbelserne. Den markerede et 
fremskridt med hensyn til øget interesse for lige­
stillingsspørgsmål i forbindelse med ESF, men -
hvad der var mere vigtigt - den placerede også 
ligestilling som ét af de centrale emner, der går 
igen i alle de europæiske fonde, herunder også 
EFRU og EUGFL. 
Med den nye rammeforordning blev ligestil-
lingsprincippet for første gang udtrykkeligt 
nævnt i forbindelse med bestemmelserne om den 
nødvendige overensstemmelse mellem de foran­
staltninger, der finansieres af strukturfondene, og 
Fællesskabets øvrige politikker. 
I artikel 7 i den nye forordning står der: 
"Aktioner, der finansieres af strukturfondene, EIB 
eller et andet eksisterende finansielt instrument, skal 
vare i overensstemmelse med traktaterne og med de 
retsakter, der er udstedt i henhold til disse, samt med 
Fællesskabets politikker, herunder dem, der vedrører 
konkurrencereglerne, reglerne for indgåelse af 
offentlige aftaler og bestemmelserne om miljøbeskyt­
telse, og med princippet om lige muligheder for 
mand og kvinder.,<6). 
Desuden blev henvisningen til ligestillingsprin-
cippet yderligere underbygget af forordningen 
om alle foranstaltninger, der iværksættes med 
støtte fra ESF. Specielt i forbindelse med mål nr. 
3 skal der ifølge forordningen som noget af det 
vigtigste gennemføres foranstaltninger med hen­
blik på at fremme lige muligheder for mænd og 
kvinder på arbejdsmarkedet, især i de beskæfti-
gelsessektorer, hvor kvinder er underrepræsente­
ret, og til fordel for kvinder uden erhvervsmæssi­
ge kvalifikationer, eller som vender tilbage til 
arbejdsmarkedet efter at have været borte fra det 
i en periode. Endelig nævnes ligestillingsprincippet i de 
dokumenter, der danner grundlag for forskellige 
fællesskabsinitiativer, såsom EMPLOYMENT-
initiativets tre afsnit (NOW, HORIZON, YOU-
THSTART), ADAPT-programmet, i forbindelse 
med hvilket der skal lægges særlig vægt på foran­
staltninger til fremme af ligestilling og forbed­
ring af kvinders vilkår, og URBAN-programmet, 
der som et af sine mål har gennemførelse af for­
anstaltninger i "problemområder" i byerne. I ini­
tiativet til fordel for små og mellemstore virk­
somheder (SMV) er et af målene at fremme kvin­
ders beskæf-tigelse i små og mellemstore virk­
somheder og tage hensyn til deres særlige uddan­
nelsesbehov. 
Mal nr. 3 og 4 
For den nuværende programmeringsperiodes 
vedkommende (1994-1999) nævnes ligestillings­
aspektet i alle ESF-programmeringsdokumenter, 
især i forbindelse med mål nr. 3. I dem alle ind­
går ligestilling som et gennemgående princip for 
alle de projekter, der forelægges. 
I de fleste lande har det samtidig betydet, at der 
er fastlagt specifikke politiske retningslinjer med 
en prioritering af de formål, som støtten kan 
anvendes til i forbindelse med mål nr. 3 
(Tyskland, Belgien, Spanien, Grækenland, 
Frankrig, Italien, Luxembourg, Danmark og 
Storbritannien) og i forbindelse med afsnittet om 
"menneskelige ressourcer" i mål nr. 1-initiativer 
(Irland, Portugal, Italien, Grækenland, 
Storbritannien og Danmark). Denne tværgående 
fremgangsmåde resulterer i mange tilfælde i, at 
der opstilles bestemte mål, som f.eks. at sikre, at 
kvindernes deltagelse i de foreslåede projekter når 
op på mindst samme niveau som deres andel af 
de arbejds-løse (51% i Danmark, 50% i Finland, 
Sverige og Nederlandene og 57% i Flevoland i 
den østlige del af Nederlandene). Det er dog ikke 
alle lande, der opererer med sådanne kvantitative 
målsætninger, og de vedrører heller ikke samtlige 
str ukturfondsmål. 
De lande, der har indført specifikke retnings­
linjer på dette område, har i de fleste tilfælde også 
afsat et begrænset budget til formålet og viser der­
med, at disse retningslinjer opfattes som et sup­
plement til de tværgående målsætninger, hvilket i 
hvert fald er med til at gøre indsatsen mere syn­
lig. En sådan tværgående strategi kan dog i visse 
tilfælde være ledsaget af særlige foranstalt-ninger 
<6) Rådets forordning (EØF) nr. 2081/93 af 20.7. 1993. EFT 
nr. LI 93 af 31.7.1993. 
16 
SOLIDARITET OG SAMARBEJDE MELLEM MÆND OG KVINDER I ET SAMFUND I FORANDRING 
med henblik på at skaffe særlige børnepasningsfa-
ciliteter (Nederlandene, Belgien og Stor-britanni-
en.). 
Indførelsen af idéen med "genveje" til integra­
tionen på grundlag af erfaringerne fra NOW-ini-
tiativet og lempelsen af betingelserne for at 
komme i betragtning til støtte har gjort det 
muligt at udvikle "pakker" af individuelt oriente­
rede foranstaltninger til at hjælpe kvinderne ind 
på eller tilbage på arbejdsmarkedet. 
Der er udviklet særlige foranstaltninger til for­
del for kvinder i form af pasningsforanstaltninger 
for ældre, syge og børn, mens man samtidig 
arbejder på at gøre kvinderne mere konkurrence­
dygtige og lettere at skaffe i beskæftigelse på 
arbejdsmarkedet. Blandt sådanne foranstaltnin­
ger kan nævnes specifikke uddannelses- og 
optræningsforanstaltninger, iværksætterkurser, 
informationsformidling og i visse tilfælde også 
foranstaltninger med henblik på at ændre både 
forældres og døtres holdninger til skoleundervis­
ning ved at tilskynde pigerne til at vælge andre 
fag end de traditionelle kvindefag. I denne sam­
menhæng spiller uddannelsesmoduler for lærerne 
en afgørende rolle. 
Mål nr. 1, 2 og 5b 
Der foreligger ikke noget officielt skriftligt 
materiale om ligestillingssituationen i forbindelse 
med mål nr. 1 og mål nr. 5b. For mål nr. 2's ved­
kommende blev der i slutningen af 1995 udsendt 
et spørgeskema til medlemslandene. Det drejer 
sig om prioriteringen af samtlige støtte-foran­
staltninger i relation til dette mål, men der var en 
særlig serie spørgsmål, som vedrørte lige-stilling. 
Der kunne af besvarelserne udledes flere forskel­
lige tendenser: 
Der var flere medlemslande, der ikke udtrykke­
ligt nævnte ligestilling i forbindelse med mål nr. 
2. Andre medlemslande opererede ganske vist 
ikke med ligestillingsbegrebet blandt deres erk­
lærede målsætninger, men de sørgede dog for, at 
det indgik i nogle af de foranstaltninger, de gen­
nemfører. 
Danmark og Sverige opererer med ligestilling 
som et tværgående princip, der er fælles for alle 
projekter, der finansieres i forbindelse med mål 
nr. 2. I Danmark er princippet udtrykkeligt skre­
vet ind i de forskellige programmer, der gennem­
føres. Eftersom kvinder i højere grad end mænd 
er dårligt uddannede og ramt af arbejdsløshed, 
må ESF-støtten formodes at være til mere direk­
te fordel for dem, og det gælder især i forbindel­
se med mål nr. 3. Med hensyn til den nye programmeringsperio­
de for støtten til projekter i regioner, hvor der 
gennemføres strukturomlægninger (1997-1999), 
har Kommissionen i et vejledende notat til med­
lemslandene fra april 1996 indføjet en specifik 
reference til ligestillingsaspektet. Under forhand­
lingerne om vedtagelse af programmerne vil 
Kommissionen sikre sig, at det kommer til 
udtryk som andet og mere end principerklærin­
ger. 
I Sverige indgår fremme af ligestilling mellem 
mænd og kvinder (og mellem unge og ældre) i 
mål nr. 2-programmerne i forbindelse med 
udvælgelseskriterierne for projekter eller gennem 
indføjelse af specifikke foranstaltninger til fordel 
for kvinder. Iværksætterstøtte, erhvervs-uddan­
nelse og rådgivning, som alt sammen er tilpasset 
kvindernes behov, indgår i programmerne. 
Desuden har Sverige indarbejdet ligestillings-
princippet i alle strukturfondsmålene. Det bety­
der, at mål nr. 6, som dækker de meget tyndt 
befolkede egne i den nordlige del af landet, også 
drejer sig om at fastholde kvindernes tilstede­
værelse i området. Den ene af de to strategiske 
målsætninger er at sikre lokalsamfundenes leve­
dygtighed med særlig vægt på kvindernes og de 
unges behov for uddannelse og omskoling i 
området. Andre eksempler på det samme finder 
man i relation til mål nr. 4 og 5b. Nogle af de 
godkendte projekter omfatter specifikke aktivite­
ter til fordel for kvinder, men de skal alle sammen 
operere med kvantificerbare mål for ligestilling. 
Det skal nævnes, at der gøres en ihærdig indsats 
for at opnå en bedre samordning af støtten fra de 
forskellige fonde. I denne forbindelse skal man 
især være opmærksom på ESF's, EFRU's og 
EUGFL's kombinerede interventioner, der kan 
bruges til at gennemføre foranstaltninger og til­
byde faciliteter, som gør det muligt for kvinder at 
forene erhvervsarbejde og familieliv (vuggestuer, 
børnehaver, skolefritidsordninger og aktiviteter 
efter skoletid), transporttilbud i tyndt befolkede 
områder m.m.). Foranstaltninger, der hænger 
direkte sammen med tilvejebringelse af infra­
struktur i erhvervsområder og oprettelse eller 
bevaring af job kan være til direkte fordel for 
kvindelige erhvervsdrivende og medhjælpende 
ægtefæller samt for de kvindelige ansatte i de 
virksomheder, der får støtte. Generelt kan man 
sige, at støtteforanstaltninger, der vedrører tilpas­
ning af produktionsaktiviteter, lokal udvikling og 
forbedring af livskvaliteten, ikke kun berører 
kvinderne, men alligevel kan indvirke mere direk­
te på bestræbelserne på at fremme ligestillingen, 
fordi de kommer tættere på problemerne. 
17 
SOLIDARITET OG SAMARBEJDE MELLEM MÆND OG KVINDER I ET SAMFUND I FORANDRING 
KKVINDERI ANTWERPENS MEDBORGERKLUB 
BELGIEN 
Medborgerklubben i Antwerpen er beregnet for de lokale beboere: uddannelses- og beskæftigelses-pro­
jekter, erhvervscenteret, udlejning af værktøj og redskaber, jobcenteret, det lokale nyhedsbrev, tekno­
logicenteret m.m de henvender sig til alle i hele kvarteret. Medborgerklubben har ingen særlige 
kvindeprojekter, men ATEC, der stir for Antwerpens Teknologiske Center og er ét af de mange initi­
ativer fra medborgerklubbens side, har nogle programmer, som er specielt beregnet for kvinder, og som 
samfinansieres af ESF. 
Teknologi er sjovt for kvinder 
Et af de mest succesrige ATEC-programmer er PC-teknikerkurset. Alle, der deltager i dette kursus, kan 
finde et job bagefter, men det er meget få kvinder, der tilmelder sig. Derfor gør ATEC en særlig ind­
sats for at opfordre kvinder til at deltage. Ansatte fra centeret henvender sig direkte til kvinder, og 
ATEC offentliggør annoncer og artikler i tidsskrifter, og det ser ud til at virke. I hver gruppe på tolv 
kursusdeltagere er der nu to eller tre kvinder, og disse kvinder får tilbudt job, så snart de har afsluttet 
kurset. 
Det har fået ATEC til at iværksætte et mere langsigtet initiativ for at gøre unge piger og kvinder inter­
esseret i teknologi. ATEC organiserer tekniske teenage-projekter for de 10-14-årige i samarbejde med 
en ungdomsklub for storbyungdom. Teenage-piger lærer at skille og samle computere, eller de kon­
struerer f.eks. en selwander til planter. Kort sagt, unge piger lærer, at teknologi kan være sjovt. Denne 
fremgangsmåde vil muligvis først give resultater på lang sigt, men man er nødt til at begynde et sted. 
Herudover er der naturligvis programmer, som traditionelt interesserer kvinder: genoptræning og vide­
reuddannelse for kvinder, som ønsker at arbejde som sekretærer, kurser i fjernsalg, administration osv. 
ATEC har udviklet et kursusprogram i administration for teknikere, som især henvender sig til kvin­
der fra etniske mindretal. Ikke kun tyrkiske og marokkanske kvinder, men også kvinder fra Asien, 
Afrika og Østeuropa deltager i dette kursus, fortæller Leen Verbist, som er ansvarlig for programmet. 
Uddannelsesprogrammet har nu kørt i tre år, og resultaterne er begyndt at kunne mærkes: 50% af del­
tagerne har siden fundet job eller er under videreuddannelse. Gruppen består dels af meget unge kvin­
der (18-21 år), dels af noget ældre kvinder (fra 27 år og opefter). 
18 
SOLIDARITET OG SAMARBEJDE MELLEM MÆND OG KVINDER I ET SAMFUND I FORANDRING 
Ud over at lade ligestillingsaspektet indgå som 
et tværgående princip i de regionale programmer, 
hvilket først og fremmest er medlemslandenes 
opgave i forbindelse med tilsynet med foranstalt­
ningerne og udvælgelsen af projekter, er det fort­
sat nødvendigt at gennemføre specifikke foran­
staltninger for kvinder. 
Derfor yder strukturfondene via fællesskabsini­
tiativerne og pilotprojekterne også støtte til 
sådanne foranstaltninger. 
Fællesskabsinitiativer 
og pilotprojekter 
Det nye EMPLOYMENT-initiativ blev lance­
ret i 1995 med et særligt afsnit baseret på erfarin­
gerne fra NOW. Første fase af EMPLOYMENT-
NOW kommer til at omfatte 700 projekter. 
Samtlige projekter involverer flere medlemslande 
og bidrager til at fremme informationsudvekslin­
gen og i mange tilfælde også tværnationale kon­
takter mellem kvinder. 
Andre fællesskabsinitiativer, herunder 
URBAN, LEADER og INTERREG, samt pilot­
projekter, der finansieres i henhold til artikel 10 i 
EFRU-forordningen, kan også bruges til at sætte 
ting i gang og foreslå nye løsning-modeller. 
Kommissionen har forlangt, at der i URBAN 
li-programmet lægges særlig vægt på ligestillings­
aspektet. 
LEADER li-initiativet skulle også give nye 
idéer på grundlag af erfaringerne fra LEADER I-
initiativet, som gav kvinder mulighed for at gen­
nemføre lokale projekter med henblik på udvik­
ling af landdistrikterne: turisme, produktion og 
markedsføring af lokale specialiteter, udvikling af 
små og mellemstore virksomheder og styrkelse af 
håndværk og kunsthåndværk. 
For de pilotprojekter, der finansieres i henhold 
til artikel 10 i EFRU-forordningen, opererer 
RECITE II-programmet(7) om støtte til tværregi­
onale samarbejdsprojekter med et budget på 110 
mio. ECU, der bl.a. skal bruges til at støtte 
"oprettelse og udvikling af ressourcecentre med 
henblik på forbedring af kvindernes jobmulighe­
der og deres integrering i erhvervslivet". LEADER-PROGRAMMET SKABER JOB 
TIL KVINDER I LANDBRUGSOMRÅDER 
GRÆKENLAND 
Ganske mange græske kvinder deltager i "lokale aktions­
grupper", som gennemfører landbrugsudviklingsprogram-
mer. 
Med støtte fra LEADER-programmet blev der oprettet 26 
lokale udviklingsvirksomheder, som gav kvindekooperati­
ver mulighed for at arbejde inden for landbrugsturisme, 
små og mellemstore virksomheder, forædling af landbrugs­
produkter, traditionelt kunsthåndværk og miljø-beskyttel­
se. 
I landsbyen Velventos fremstiller kvindekooperativet tradi­
tionelt bagværk. Kooperativet blev oprettet i 1985 og 
omfatter i dag flere bemærkelsesværdige aktiviteter. Der 
fremstilles syltetøj, marmelade og kompot, som distribueres 
under kooperativets eget navn til fødevareforretninger over 
hele landet. Produkterne er af traditionel art, men opfylder 
moderne ernæringskrav og er absolut konkurrencedygtige i 
forhold til tilsvarende industrifremstillede produkter. 
Kooperativet har sine egne produktionsfaciliteter og 
beskæftiger 20 kvinder fra landsbyen. 
Kooperativet har med støtte fra LEADER-programmet 
beskæftiget sig med følgende: markedsundersøgelser, delta­
gelse i messer og udstillinger, udarbejdelse af et varemærke 
samt undersøgelse og udformning af emballage. 
Uddannelsesseminaret for medlemmer af kvindekooperati­
vet for kunsthåndværk i Velventos indgik i LEADER-pro­
grammet. Det drejer sig om at fremstille konkurrencedygti­
ge produkter, indføre nyskabende fremstillingsmetoder og 
øge salget. 
Et andet kvindekooperativ arbejder i landsbyen Agios 
Georgios. I dette lille lokalsamfund er over 20 kvinder 
beskæftiget med at fremstille traditionelle madvarer, hoved­
sagelig nudler (petoura). Disse madvarer fremstilles med 
moderne maskiner. 
Kommunen overlod kooperativet en forladt bygning, som 
blev sat i stand til formålet. Projektet er en meget vigtig 
økonomisk og social faktor i landsbyen. 
(7) F.FTnr. C 326 af 31.10.1996. 
19 
SOLIDARITET OG SAMARBEJDE MELLEM MÆND OG KVINDER I ET SAMFUND I FORANDRING 
Støsrø&tørøæift 
EUGFL's udviklingssektion bidrager til Den 
Europæiske Unions samfinansiering af pilotpro­
jekter. Et særligt program for pilotprojekter, der 
tager sigte på at få flere kvinder til at deltage i 
udviklingsbestræ-belserne i landdistrikterne, er 
under forberedelse på grundlag af artikel 8 i 
EUGFL-forordningen. Der skal bevilges 20 mio. 
ECU til programmet i perioden 1997-1999, og 
hvert år vil der blive fastsat et særligt satsnings­
område. 
Seminar om strukturfondene 
og ligestilling 
Kommissionen understregede klart i sin med­
delelse fra 1996 om integrering af ligestillings­
aspektet i fællesskabspolitikkerne, at strukturfon­
dene kan "give et effektivt bidrag til bekæmpelse 
af arbejds-løsheden og til fremme af lige mulig­
heder, som begge er prioriterede mål for Unionen 
og dens medlemsstater." 
Den 7. og 8. marts 1996 afholdtes i Bruxelles 
et seminar med titlen "Strukturfondene og lige 
muligheder"; seminaret var arrangeret af den bel­
giske regering og Kommissionen i fællesskab og 
havde som deltagere repræsentanter for 
Kommissionens forskellige tjenestegrene med 
ansvar for forvaltningen af strukturfondene tilli­
gemed repræsentanter for medlemslandene og 
deres lokalforvaltninger samt forskellige eksperter 
og projektudviklere. Spørgsmålet om integrering 
af ligestillingsaspektet i strukturfondsforanstalt­
ningerne var det gennemgående tema i debatten. 
De generelle konklusioner fra seminaret om 
strukturfondene og ligestillingen (7.-8. marts 
1996) opsummerer de fremtidige muligheder: 
At kunne udnytte andres erfaringer er et 
grundliggende element i den merværdi, Den 
Europæiske Union kan tilbyde. Det blev på kon­
ferencen konkluderet, at formidling af erfaringer 
er af afgørende betydning, og det gælder også 
overførsel af erfaringer mellem medlemslandene 
og bedre koordine-ring af pilotprojekterne, fæl­
lesskabsinitiativerne og de foranstaltninger, der 
gennemføres inden for fællesskabsstøtterammer­
ne. Også et mere effektivt samspil mellem fonde­
ne og flere foranstalt-ninger, der involverer mere 
end én fond, er vigtigt. 
Der blev slået til lyd for at kombinere artikel 10 
i EFRU-forordningen, artikel 6 i ESF-forordnin-
gen og artikel 8 i EUGFL-forordningen for at 
fremme nye idéer med henblik på iværksættelse af 
pilotforanstaltninger og oplysningskampagner. Der blev lagt vægt på, at aktørerne på ligestil­
lings-området også bør deltage i tilsynsudvalgene: 
der er brug for et aktivt samarbejde for at uddan­
ne og påvirke dem, der beskæftiger sig med lige-
stillingsproblematikken, og sikre, at information 
om erfaringerne i marken også når frem til de 
besluttende organer. Tilsynsudvalgene spiller en 
afgørende rolle for, hvordan disse midler fordeles. 
Evaluering er en væsentlig forudsætning for at 
kunne følge foranstaltningerne effektivt op. 
Kommissionen ønsker nedsat en arbejdsgruppe, 
som skal se på evalueringsspørgsmålet og udar­
bejde forslag til evalueringsmetoder med bistand 
fra eksperter. Formålet er at hjælpe alle, der arbej­
der med strukturfondsinitiativer, med at lægge en 
hensigtsmæssig evalueringsstrategi. 
Efter konferencen fremlagde det irske for­
mandskab et forslag til en rådsresolution om 
strukturfondene og lige muligheder. 
Resolutionen blev vedtaget den 2. december 
1996. 
20 
SOLIDARITET OG SAMARBEJDE MELLEM MÆND OG KVINDER I ET SAMFUND I FORANDRING 
SATSNINGSOMRÅDER INDEN 
FOR EMPLOYMENT-NOW-INITIATLVET 
Der er foretaget en foreløbig analyse på grundlag af oplysninger i EMPLOYMENT-NOW-projekto-
versigten (marts 1995). 
Iværksætterkurser 
Næsten halvdelen af projekterne drejer sig om ét eller flere aspekter ved at oprette en virksomhed. I 
denne gruppe indgår f.eks. bedre adgang til iværksætterkurser, støttetjenester, uddannelse og opfølg­
ning. Over 60% af projekterne i Østrig, Grækenland, Italien, Spanien og Sverige beskæftiger sig med 
dette emne. 
Afskaffelse af den vertikale kønsopdeling på arbejdsmarkedet 
46 projekter drejer sig specifikt om gennemførelse af ligestilling på lederniveau i virksomheder. 22 pro­
jekter tager sigte på kvinder, der ønsker at avancere på deres arbejdsplads, og 7 projekter vedrører pro­
grammer for positiv særbehandling. Derudover er der 44 projekter for uddannelse i ligestillingss­
pørgsmål, som tager sigte på bestemte målgrupper, herunder fagforeningsrepræsentanter, virksom­
hedsledere og personaleuddannelseschefer i den offentlige og den private sektor. 
Afskaffelse af den horisontale kønsopdeling på arbejdsmarkedet 
Man interesserer sig i særlig grad for de sektorer, som forventes at udvikle sig stabilt, eller som repræs­
enterer et vækstpotentiale, f.eks. byggesektoren, transport og teknologi. Mange EMPLOYMENT-
NOW-projekter drejer sig også om anvendelse af telekommunikationsteknologi og edb-teknologi (73) 
eller etablering af teletjenester (21). 
Anerkendelse af kvinders færdigheder 
Projekterne anlægger forskellige indfaldsvinkler på dette spørgsmål. Nogle af dem arbejder med model­
ler og metoder for anerkendelse og udnyttelse af de færdigheder, kvinderne har erhvervet uden for deres 
grunduddannelse eller deres job (anerkendelse af tidligere arbejdserfaring). I dette afsnit indgår også de 
færdigheder, der erhverves ved varetagelsen af de familiemæssige forpligtelser, såsom håndtering af 
mange forskellig-artede opgaverpå én gang, overordnet tilsyn og budgetstyring. Nogle projekter til­
stræber at give kvindernes arbejdsindsats øget værdi via uddannelsesprogrammer, der anerkender deres 
færdigheder og tilbyder anerkendt kompetencegivende uddannelse på relevante områder (27 projek­
ter). Andre projekter arbejder på at finde nye beskæftigelsessektorer og udvikle erhvervsprofiler, som 
også kan være med til at forbedre kvinders status (39 projekter). 
21 
SOLIDARITET OG SAMARBEJDE MELLEM MÆND OG KVINDER I ET SAMFUND I FORANDRING 
DEN SOCIALE DIALOG OG 
ARBEJDSMARKEDETS 
PARTER 
Den sociale dialog på europæisk plan er ensbe­
tydende med regelmæssig og struktureret kontakt 
mellem arbejdsmarkedets parter. På det overord­
nede plan er det de tre europæiske hovedorgani­
sationer, der varetager den sociale dialog: Den 
Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation 
(EFS), Sammenslutningen af Europæiske 
Industri- og Arbejdsgiverorganisationer 
(UNICE), og Det Europæiske Center for 
Offentlige Virksomheder (CEEP). Den sociale 
dialog foregår også inden for de enkelte sektorer, 
og Kommissionen gennemfører høringer med 
disse og andre organisationer, der er involveret i 
Den Europæiske Unions social- og arbejdsmar­
kedspolitik. Den sociale dialog blev formelt etab­
leret med den europæiske fælles akt, hvori der 
står: "Kommissionen bestræber sig på at udvikle 
dialogen mellem arbejdsmarkedets parter på 
europæisk plan, idet denne dialog, hvis parterne 
finder det ønskeligt, kan føre til, at der knyttes 
aftalemæssige forbindelser", (artikel 118 B). 
Den sociale protokol vidner om arbejdsmarke­
dets parters voksende betydning. På grundlag af 
protokollen indgik UNICE, CEEP og EFS den 
14. december 1995 en aftale om forældreorlov, 
som den 3. juni 1996 blev udmøntet i et rådsdi-
rektiv(8). Af andre emner, der er til behandling i 
øjeblikket eller snart kommer det, skal nævnes: 
mere fleksible arbejdstider og sikkerhed i ansæt­
telsen, omvendt bevisbyrde i ligestillingssager og 
seksuel chikane. 
Ligestillingsaspektet skal også integreres i den 
sociale dialog. I Fællesskabets fjerde sociale hand­
lingsprogram på mellemlang sigt peges der på 
arbejdsmarkedets parters muligheder for at bidra­
ge til ligestillingspolitikken. Arbejdsmarkedets 
parter indtager en central plads i programmets 
målsætninger, som bl.a. gå ud på at sikre, at lige­
stillingsaspektet indgår i fornødent omfang på 
alle niveauer i den sociale dialog. 
Kommissionen har på sin side givet tilsagn om 
at yde arbejds-markedets parter faglig og økono­
misk støtte, i fald de beslutter i fællesskab at etab­
lere europæiske net for udveksling af informatio­
ner og erfaringer på ligestillingsområdet, hvilket 
muligvis vil kræve ansættelse af nye medarbejdere til at varetage disse opgaver. Kommissionen har 
også påtaget sig at føre tilsyn med ligestillings-ini­
tiativer inden for rammerne af den sociale dialog. 
Der har lige siden Det Europæiske Fællesskabs 
oprettelse været regelmæssige konrakter og drøf­
telser mellem arbejdsmarkedets parter på euro­
pæisk plan. Arbejdsmarkedets parter har udsendt 
mange fælles erklæringer, herunder også én med 
titlen "Kvinder og erhvervsuddannelse". 
Arbejdsmarkedets parter kan bidrage til 
Kommissionens integrerede politik for en mere 
ligelig kønsfordeling i beslutningsprocessen ved 
at sørge for, at kvinderne bliver bedre repræsente­
ret både med hensyn til kvantitet (flere kvinder i 
de besluttende organer) og med hensyn til kvali­
tet (mere indflydelse til kvinderne) på europæisk 
plan (se kapitel 4). 
Desuden er arbejdsmarkedets parter på euro­
pæisk plan blevet opfordret til at deltage som 
fuldgyldige medlemmer i det nye rådgivende lige­
stillingsudvalg. Det er derfor særdeles vigtigt, at 
kvinderne og kvindernes problemer bliver stærke­
re repræsenteret i arbejdsmarkedsorganisationer­
ne og i den sociale dialog. 
(8) EFT nr. L 145 af 19. 6. 1996, s. 4. 
22 
KAPITEL 2 
ÆNDREDE ØKONOMISKE 
VILKÅR FOR BÅDE MÆND 
OG KVINDER 
LIGESTILUNG 
OG ØKONOMI 
Der sker store forandringer i beskæftigelsen i 
Den Europæiske Union både kvantitativt og kva­
litativt, og det er baggrunden for de signifikante 
ændringer i kvindernes økonomiske situation. 
Kvinderne markerer sig stadigt stærkere på det 
formelle arbejdsmarked. Størsteparten af den 
stigning i både beskæftigelse og arbejdsløshed, 
der har kunnet registreres i det seneste tiår i Den 
Europæiske Union, har fundet sted blandt kvin­
derne. I takt med at arbejdsstyrken i Den 
Europæiske Union i stigende grad præges af kvin­
der, undergår den strukturbetingede ændringer. 
Beskæftigelsen i servicesektoren er vokset mar­
kant, og samtidig er der blevet tale om mere 
tilfældige job og uregelmæssig arbejdstid. 
Mønsteret i både beskæftigelse og ikke-beskæf-
tigelse varierer kraftigt både mellem lande, mel­
lem kvinder og mænd og mellem forskellige 
grupper af kvinder. Afgørende faktorer, såsom 
alder, børn og uddannelseskvalifikationer, er for­
bundet med markante forskelle i erhvervsfre­
kvens, især blandt kvinder. Tendensen er, at kvin­
der indtager og bevæger sig mellem en række for­
skellige økonomiske situationer på forskellige sta­
dier i deres tilværelse og afhængigt af ændringer i 
de økonomiske og sociale vilkår. De traditionelle 
definitioner på beskæftigelse og arbejdsløshed er 
ikke tilstrækkelige til at kunne bruges til at analy­
sere de komplekse og flydende økonomiske pla­
ceringer, der gør sig gældende for mange grupper 
af kvinder. 
23 
ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER 
Der kan registreres nye mønstre i kvindernes 
økonomiske aktivitet tilligemed gennemgribende 
demografiske og sociale ændringer. Lavere fød-
selsfrekvenser, højere gennemsnitsalder i befolk­
ningen, mindre husstande og ændrede familie­
strukturer .... det påvirkes alt sammen af- og ind­
virker også selv på - hvordan kvinder deltager i 
det økonomiske liv. Efterhånden som disse fakto­
rer spiller ind, opstår der nye variationer mellem 
forskellige generationer af kvinder både inden for 
og mellem medlemslandene. 
Selv om der er tale om store forandringer, kan 
der også registreres en udpræget kontinuitet. Det 
kønsopdelte arbejdsmarked er et både udbredt og 
vedvarende fænomen. Kvinderne er generelt sam­
let inden for et begrænset antal erhverv og 
beskæftigelsesområder, hovedsagelig i servicesek­
toren. 
Kvinderne som en afgørende 
faktor for vakst 
I anden halvdel af 1980'erne faldt stigningen i 
beskæftigelsen i Den Europæiske Union sammen 
med yderligere fremgang inden for servicesekto­
ren, men væksten i beskæftigelsen varede ikke 
ved, og i begyndelsen af 1990'erne medførte 
recessionen et fald i beskæftigelsesfrekvensen fra 62% i 1990 (af befolkningen i den arbejdsdygti­
ge alder mellem 15 og 64 år) til 59% i 1994 -
næsten helt tilbage til 1985-niveauet på 57%. En 
periode med opsving efter 1994 har resulteret i 
fornyet vækst i beskæftigelsen, men på grund af 
den samtidige forøgelse af befolkningen i den 
arbejdsdygtige alder har det kun haft meget beg­
rænset indvirkning på beskæftigelsesfrekvensen. 
Forøgelsen af arbejdsstyrken har været et slåen­
de træk ved udviklingen på arbejdsmarkedet i 
Den Europæiske Union i de seneste femten år. 
Men der er ikke blot tale om, at arbejdsstyrken i 
Den Europæiske Union vokser, den forandrer sig 
også. En meget stor del af forøgelsen kan tilskri­
ves kvinderne og er kommet til udtryk i en mar­
kant stigning både i kvindernes arbejdsløshed og 
i deres beskæftigelse. Kvinderne udgør nu over 
40% af arbejdsstyrken i Den Europæiske Union. 
Alle medlemslande har oplevet en uforholdsmæs­
sig stor stigning i antallet af kvinder i den vok­
sende arbejdsstyrke, men fænomenet har været 
særligt udtalt i de økonomier, hvor den registre­
rede erhvervsfrekvens blandt kvinder i forvejen 
var lav, f.eks. i det sydlige Europa. 
Forskellene i beskæftigelsesfrekvens har været 
ledsaget af en vedvarende tendens i retning affal­
dende beskæftigelse inden for industri og land­
brug og øget beskæftigelse i servicesektoren. 
Næsten to tredjedele af den samlede beskæftigel-
FIGUR i: KVINDERS ERHVERVSFREKVENS (15-64 ÅR) I EU (%), 1990 06 1995 
100-
1995 
1990 
80-
60-
4.0: 
20-
0~ 
B DK D GR E F IRL I L 
KILDE: EUROSTAT (ARBEJDSSTYHKEUNDERSØGELSEN) & ILO (A. FIN, S) 
NB: D 1990 EKSKL. DE NYE DELSTATER. NL FIN S UK EU 
24 
ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER 
Erhvervsfrekvens - 1994* - kvinder 
l^^j*^**^-^' TT 
** S 
vv. 
%. S ~ \ 
<• »;/,. t»t 
EUR15 = 44.8% 
O > = 50% 
M 45-50% 
O 40-45% m <40% 
• no data available * IRL : 1993 
*A: 1993 
STATISTICS: EUROSTAT 
MAPS AND GEOGRAPHICAL INFORMATION: GISCO 
se ligger nu i servicesektoren, mens industrien 
tegner sig for ca. 30% og landbruget for kun 5% 
af beskæftigelsen i Den Europæiske Union. 
Denne koncentration af beskæftigelsen i service­
sektoren er særligt udtalt for kvindernes vedkom­
mende (79%), mens deres beskæftigelse både i 
industrien (17%) og landbruget (4%) er faldet. 
Beskæftigelsesfrekvensen i Den Europæiske 
Union er forholdsvis lav sammenlignet med 
andre lande. Det skyldes en kombination af flere 
faktorer: lavere officelle erhvervsfrekvenser, høje­
re registreret arbejdsløshed, flere under uddannel­
se og flere, der bliver pensioneret tidligt. 
Mønsteret i erhvervsfrekvenserne har ændret sig 
markant i de seneste femten år. Lavere erhvervs­
frekvens blandt de yngre og de ældre aldersgrup­
per går hånd i hånd med højere erhvervsfrekvens 
blandt kvinderne. De uddannelsesmæssige kvali-eurostat 
fikationers øgede betydning på jobmarkedet 
afspejles i, at de unge forbliver længere i uddan­
nelsessystemet. Mere udbredt overholdelse af den 
officielle pensionsalder tilligemed et fald i den 
selvstændige beskæftigelse og i landbrugsbeskæf-
tigelsen generelt er årsag til faldende erhvervsfre­
kvens blandt de ældre aldersgrupper. 
Disse generelle tendenser i beskæftigelsen dæk­
ker imidlertid i mange tilfælde over store forskel­
le mellem kønnene og mellem regioner og lande. 
Samtidig med de voldsomme udsving i beskæfti­
gelsen har kvinderne markeret sig stærkere inden 
for lønnet beskæftigelse. F.eks. har der i perioden 
fra 1985 til 1995 kunnet konstateres en fortsat 
stigning i beskæftigelsesfrekvensen blandt kvin­
der. Stigningen i kvindernes beskæftigelse skyldes 
i højere grad øget erhvervsfrekvens end faldende 
arbejdsløshed. 
25 
ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER 
Kvindernes beskæftigeke -
et broget billede 
Kvindernes økonomiske aktivitet udviser særli­
ge karakteristika, men i forskellig grad i de enkel­
te lande i Den Europæiske Union. Generelt 
bevæger kvinder sig i langt højere grad end mænd 
ud og ind af beskæftigelse, arbejdsløshed og regi­
streret erhvervsinaktivitet. De traditionelle defi­
nitioner på beskæftigelse og arbejdsløshed kan i 
mange tilfælde ikke bruges til at beskrive kvin­
dernes arbejdsmarkedsmæssige situation i 
Europa. Uregistreret beskæftigelse og arbejdsløs­
hed, ufrivillig erhvervsinaktivitet, underbeskæfti­
gelse og uregelmæssig og usikker beskæftigelse er 
alt sammen træk ved kvindernes økonomiske 
situation. Og disse karakteristika er særligt udtal­
te i de økonomier, hvor kvindernes erhvervsfre­
kvens er lav. 
Erhvervsfrekvenserne i Den Europæiske Union 
udviser store forskelle mellem kvinder og mænd, 
mellem lande og mellem forskellige grupper af 
kvinder. Forskellene mellem landene er mindre 
markante for mændenes vedkommende. 
Voldsom koncentration af kvindernes beskæfti­
gelse i servicesektoren er et træk, der går igen i 
alle Den Europæiske Unions medlemslande, men 
mest udtalt i Luxembourg, Nederlandene, Sverige, Storbritannien, Belgien og Danmark -
som næsten alle er lande med en forholdsvis høj 
erhvervsfrekvens blandt kvinderne. I de lande, 
hvor landbruget tegner sig for en større del af 
beskæftigelsen, f.eks. i Grækenland og Portugal, 
er koncentrationen i servicesektoren tilsvarende 
lavere. Kun i tre medlemslande, nemlig Tyskland, 
Italien og Portugal, ligger 20% eller mere af kvin­
dernes beskæftigelse i industrien. 
Generationsforskelle blandt 
kvinderne 
Der kan generelt registreres store forskelle mel­
lem forskellige aldersgrupper med hensyn til 
erhvervsfrekvensen, men de er særligt udtalte for 
kvindernes vedkommende. De generationsbetin-
gede forskelle i kvindernes økonomiske situation 
i Den Europæiske Union er blevet endnu mere 
markante inden for det seneste tiår. Kvindernes 
tilstedeværelse på arbejdsmarkedet har altid været 
præget af en "midter-aldersgruppe", som er 
karakteriseret ved en højere erhvervsfrekvens. 
Næsten 70% af alle kvinder i den bedste arbejds­
dygtige alder (20-60 år) er i dag medlem af 
arbejdsstyrken. 
Alle medlemslande har kunnet registrere en 
stigning i erhvervsfrekvensen for kvinder i denne 
FIGUR 2; 
EU-tANØENES BEFOLKNING, 1995 
100-
KVINDER 
|;;;;g|::|| MÆND 
I ALT 
80-
60-
40-
20-
0-1 jm Jl Jl M 
B DK D GR E 
.» KILDE: EUROSTAT ^m.^m _..._ _D_n_n_n_n. 
F IRL I L NL A P FIN S UK 
vmmM'y//s//,m'/»XA 
26 
ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER 
wmsmmmmmmsmmmmmtmm. 
aldersgruppe, og det er årsagen til over to tredje­
dele af den seneste tilvækst til arbejdsstyrken i 
Den Europæiske Union. I modsætning hertil 
faldt erhvervsfrekvensen for mænd i det meste af 
1980'erne, selv om faldet er blevet mindre udtalt 
i de seneste fem år. 
Kvinder er ovei~repræsenteret 
blandt de arbejdsløse 
Stigningen i beskæftigelsen i Den Europæiske 
Union er gået hånd i hånd med en meget høj 
arbejds-løshed. Arbejdsløsheden blandt kvinder 
har siden begyndelsen af 1980'erne været høj og 
fortsat stigende. Arbejdsløshedsprocenterne for 
kvinderne i Den Europæiske Union er fortsat 
væsentligt højere end for mændene, på trods af at 
kvinderne tegner sig for en meget stor del af den 
nye stigning i beskæftigelsen. Højere arbejdsløs­
hed blandt kvinderne har kunnet registreres i de 
medlemslande, hvor kvindernes erhvervsfrekvens 
er forholdsvis lav (såsom Spanien, Italien og 
Irland), hvilket afspejler en stærk efterspørgsel 
hos kvinderne efter lønnet beskæftigelse. Men høj 
arbejdsløshed er ikke begrænset til økonomier 
med lav erhvervsfrekvens blandt kvinder. Også 
Frankrig og Finland kan registrere rekordhøj 
arbejdsløshed blandt kvinder. Langtidsledigheden - målt i forhold til den 
samlede arbejdsløshed blandt kvinder - er steget i 
de seneste år. I 1990 havde 41% af de kvinder, 
der var registreret som arbejdsløse, været ledige i 
mere end et år. I 1995 havde næsten 50% af de 
arbejdsløse kvinder i Den Europæiske Union 
været ledige i over et år. Langtidsledigheden vok­
ser blandt både mænd og kvinder. Sammenligner 
man langtidsledigheden blandt henholdsvis 
mænd og kvinder, er der flere blandt de arbejds­
løse kvinder (50%), der er langtidsledige, end 
blandt mændene (48%). 
Arbejdsløshedstallene har en tendens til at regi­
strere arbejdsløsheden blandt kvinder for lavt. I 
en undersøgelse, hvor det er folks egen opfattelse, 
der registreres, som det er tilfældet i 
Arbejdsstyrkeundersøgelsen, viser det sig, at en 
ganske mange af de kvinder, der gerne ville have 
lønnet beskæftigelse, betegner sig selv som 
"hjemmegående". Det forhold, at mange arbejds­
løse kvinder ikke er formelt registreret som ledige 
er også medvirkende til, at arbejdsløsheden 
blandt kvinder ansættes for lavt. En ganske stor 
del af kvinderne uden for den formelle arbejds­
styrke kan i virkeligheden betragtes som en skjult 
arbejdskraftreserve. Kvindernes bevægelse ind og 
ud mellem de forskellige kategorier - arbejdsløse, 
"hjemmegående", delvist beskæftigede og beskæf­
tigede - giver et noget udflydende og ustabilt bil-
KVINDERS OG MÆNDS ERHVERVSFREKVENS (15^4^^^^ 
100-
MÆND 
KVINDER 
B DK D GR E F IRL I L NL A P FIN S UK EU 15 
KILDE: EUROSTAT (ARBEIDSSTYRKEUNDERSØGELSEN) 
27 
ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER 
lede af kvindernes økonomiske position. Skal 
man have et bedre indtryk af kvindernes økono­
miske situation, må de forskellige former for 
ikke-beskæftigelse (herunder arbejdsløshed), men 
også beskæftigelsen, undersøges nærmere. 
Ikke-beskajtigelse - et problem 
for arbejdsmarkedet 
Der er store forskelle i mønsteret i ikke-beskæf­
tigelse mellem kvinder og mænd, mellem med­
lemslandene indbyrdes og mellem de forskellige 
aldersgrupper. Blandt de unge (15-24 år) er kvin­
dernes ikke-beskæftigelse (65%) væsentligt høje­
re end mændenes (56%). Under 10% af disse 
kvinder er registreret som ledige. 
Fuldtidsdeltagelse i uddannelse tegner sig for 
mellem 30% og 40% af de ikke-beskæftigede i 
denne aldersgruppe, men tilbage bliver alligevel 
en ganske stor registreret erhvervsinaktivitet 
blandt de unge. De unge kvinder udgør flertallet 
blandt de unge, der er registreret som "totalt 
erhvervsinaktive". 
Manglende opfyldelse af betingelserne for at fa 
udbetalt arbejdsløshedsydelse tilligemed det fak­
tum, at mange arbejdsløse ikke er officielt regi­
streret som ledige, kan være årsag til en del af 
denne "erhvervsinaktivitet". I andre tilfælde kan 
der være tale om uregistreret eller illegal beskæfti­
gelse. Det er også sandsynligt, at nogle på for­
hånd har opgivet at komme ind på arbejdsmarke­
det eller i uddannelsessystemet og i stedet er ble­
vet "langtidsinaktive". 
For de mellemste aldersgrupper er ikke-beskæf-
tigelsen mindre udtalt, men her er forskellene 
mellem kønnene til gengæld mere udtalte. 
Det er dog sandsynligt, at mange kvinder, som 
rent statistisk er registreret som "erhvervsinakti­
ve", udfører ulønnet, uregistreret eller illegalt løn­
net arbejde. Det er umuligt at anslå omfanget af 
denne form for beskæftigelse. Uregelmæssig løn­
net beskæftigelse med varierende timetal og i 
varierende perioder, der udføres af kvinder eller 
unge, ligger ofte uden for de statistiske under­
søgelsers rækkevidde. Desuden er ganske mange 
kvinder beskæftiget med ulønnet samfundsarbej­
de og frivilligt arbejde, eller de deltager uden at 
være registreret i arbejde hjemme, familieforeta­
gender og omfattende familiebaserede og lokale 
støttenetværk. Flere unge kvinder under 
uddannelse 
Der har kunnet registreres et markant fald i 
erhvervsaktiviteten blandt de unge (under 25 år), 
samtidig med at flere er under uddannelse. 
Blandt de unge mænd er der tale om et klart fald 
i erhvervsfrekvensen, men for kvindernes ved­
kommende er der sket en stigning både i delta­
gelsen i almene og erhvervsfaglige uddannelser og 
i erhvervsfrekvensen. Denne dobbelte tendens, 
der afspejler den stigende erhvervsfrekvens blandt 
kvinder i alle aldersgrupper, er særligt udtalt i de 
medlemslande, hvor erhvervsfrekvensen traditio­
nelt har været lav. 
Den demografiske faktors 
betydning 
Et markant trækt ved ændringerne i arbejds­
styrken i Den Europæiske Union i perioden fra 
1980 til 1995 har været den faldende erhvervsfre­
kvens i den ældre aldersgruppe. Tendensen blev 
dog mindre udtalt i slutningen af 1980'erne og 
begyndelsen af 1990'erne, og i enkelte lande, som 
f.eks. Italien, kan der nu registreres mindre stig­
ninger. Størsteparten i dette fald i erhvervsfre­
kvensen blandt de ældre har fundet sted blandt 
mændene, som udgjorde langt de fleste af de over 
65-årige i arbejdsstyrken. 
I aldersgruppen 50-64 år er den procentvise 
andel af personer i ikke-beskæftigelse generelt 
højere. To tredjedele af alle kvinder og én tredje­
del af alle mænd i denne aldersgruppe er registre­
ret som ikke værende i lønnet beskæftigelse. Der 
er dog store forskelle landene imellem. 
>mmtemmmwM>y/.K«'MM« 
28 
ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER 
IKKE-BESKÆFTIGELSE OG ERHVERVSINAKTIViTEIF 
BLANDT KVINDER OG MÆND t EU .(%), 1994 
FIGUR 4: 
(15-24 ÅR) FIGUR 5: 
(50-64 AR) 
• '< 
: - 1-
, --
; 
B DK D OR E F IRL I L NL A P FIN S UK EU12 B DK D GR E F IRL I L NL A P Fin S UK EU12 
KILDE: EUROSTAT (ARBEIDSSTYRKEUNOERSØGELSEN) 
NOTE : IKKE-ARBEJDENOE : ARBEJDSLØSHEDSTAL SAMT MANGLENDE ERHVERVSAKTIVI­
TET FOR BEFOLKNINGEN 1 DEN ERHVERVSDYGTIGE ALDER KVINDER IKKE-BESKÆFT. 
KVINDER INAKTIVE MÆND IKKE-BESKÆFT. 
MÆND INAKTIVE 
MÆNDS OG KVINDERS ERHVERVSFREKVENS I EU (%), 1995 
Figur 6: 
(i5*24år) Figur 7: 
(50-64 år) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EU15 1 
1 1 •• • 1 
1 
' 
• • 
' '"' 
1 1 1 
20 80 pmmmmmfimimmmmm. 
20 
KILDE: EUROSTAT (ARBEIDSSTYRKEUNDERSØGELSEN) 60 81 
till KVINDER 
•HMÆND 
29 
ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER 
Uddannelsesniveauets 
betydning 
Forskelle i beskæftigelses- og ikke-beskæftigel-
sesfrekvenser mellem landene og mellem forskel­
lige grupper af kvinder afhænger også af andre 
faktorer end alderen. Forskelle med hensyn til 
uddannelsesniveau afspejles ofte i forskelle i kvin­
dernes erhvervsfrekvens i Den Europæiske 
Union. Højere uddannelsesniveau er generelt 
kombineret med højere erhvervs-frekvens. I alle 
medlemslandene er erhvervsfrekvensen blandt 
kvinder, som kun har en grundskole-uddannelse, 
lavere end gennemsnittet. I den anden ende af 
skalaen kan der blandt kvinder med universitets­
uddannelse i samtlige medlems-lande registreres 
en erhvervsfrekvens over gennemsnittet. 
Ser man på den afgørende aldersgruppe, 25-64 
år, fremgår det tydeligt, at uddannelsesniveauet 
har stor betydning for kvindernes erhvervsfre­
kvens. 
Kvinder, der ønsker at vende 
tilbage i arbejdsstyrken 
Længere fravær fra det formelle arbejdsmarked 
i en periode med gennemgribende økonomiske 
forandringer og høj arbejdsløshed kan afholde mange kvinder fra - eller i hvert fald gøre det 
svært for dem - at vende tilbage til den lønnede, 
registrerede arbejdsstyrke. Kvinder med specifik­
ke færdigheder og et højere uddannelsesniveau 
kan lettere klare denne overgang. Lavt kvalificeret 
arbejde i servicesektoren er den mest sandsynlige 
mulighed for kvinder unden disse kvalifikationer; 
et andet alternativ kan være fortsat ufrivillig 
erhvervsinaktivitet, måske kombineret med ure­
gistreret beskæftigelse i et vist omfang. 
Strukturbetingede økonomiske ændringer har 
haft en negativ indvirkning på beskæftigelsesfre­
kvensen for aldersgruppen 50-64 år. Høj arbejds­
løshed kombineret med udbredte massefyringer 
har præget ændringerne på beskæftigelsesområdet 
i de seneste ti år. Efterlønsordninger kan også 
have tilskyndet ældre arbejdstagere til at forlade 
arbejdsmarkedet før tiden. Problemerne med at 
komme tilbage på arbejdsmarkedet er særligt 
udtalte blandt ældre arbejdstagere, som har færre 
muligheder for efteruddannelse og omskoling og 
generelt er mindre tilbøjelige til at flytte efter 
arbejdet. I denne henseende har ældre arbejdsta­
gere (både mænd og kvinder) i vidt omfang de 
samme problemer som kvinderne generelt med at 
komme tilbage på et arbejdsmarked i hastig for­
andring. 
FIGUR 8: 
ERHVERVSFREKVENS EFTER UDDANNELSESNIVEAU FOR KVINDER I EU (%), 1995 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EU 15 
0 20 40 60 
KILDE: EUROSTAT (ARBEIDSSTYRKEUNOERSØGELSEN) UNIVERSITET GYMNASIUM 
O.LIGN. 80 100 
GRUNDSKOLE 
30 
ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER 
Kvinders og mands 
beskaftigelsesstatus 
Det overvejende flertal (over 86%) af kvinder i 
beskæftigelse i Den Europæiske Union er løn­
modtagere. Knap 10% er selvstændige erhvervs­
drivende, og ca. 4% er medhjælpende familie-
med-lemmer. Landbrugssektorens betydning er 
den afgørende faktor for forskellene mellem med­
lems-landene. 
Den øgede interesse for fleksibilitet på arbejds­
markedet har medført en stigning i antallet af aty­
piske job i Den Europæiske Union, og denne ten­
dens har været særligt udtalt siden midten af 
1980'erne. Atypisk beskæftigelse har især haft 
betydning for stigningen i beskæftigelsen i servic-
sektoren, hvor kvinderne udgør det store flertal af 
deltidsbeskæftigede og løst ansatte. 83% af de 
deltidsbeskæftigede, 70% af de medhjælpende 
familiemedlemmer og 50% affolk med midlerti­
dig beskæftigelse i Den Europæiske Union er 
kvinder. I modsætning hertil er 75% af de selvs­
tændige erhvervsdrivende mænd (se kapitel 3). 
Procentvis flest deltidsbeskæftigede finder vi i 
Nederlandene og Storbritannien, hvor henholds­
vis 67% og 44% af kvinderne arbejder på deltid. 
Tallene er noget lavere i Belgien, Frankrig og 
Irland og allerlavest i de sydeuropæiske lande. Deltidsarbejde er mest udbredt i de kvindedomi­
nerede og lavestlønnede job. Kvindelige deltidsar­
bejdere er hyppigt også ansat på tidsbegrænsede 
kontrakter, men denne beskæftigelsesmæssige sta­
tus bliver også stadigt mere almindelig blandt 
kvindelige arbejdstagere generelt. 12% af alle 
kvinder i beskæftigelse i 1994 var ansat på tidsbe­
grænsede kontrakter sammenholdt med 10% i 
1985. Specielt i Spanien er tidsbegrænset ansæt­
telse udbredt, mens det er mindst udbredt i 
Luxembourg og Belgien. 
Vedvarende kønsopdeling 
på arbejdsmarkedet 
Kønsopdelingen på arbejdsmarkedet er fortsat 
meget udtalt på trods af ændringer i beskæftigel­
sesstrukturen og -niveauet. Der består fortsat 
kønsbetingede forskelle på arbejdsmarkedet, og i 
nogle tilfælde bliver de endnu mere markante i 
takt med, at beskæftigelsen i Den Europæiske 
Union i stigende grad præges af servicesektoren. I 
fremstillingsindustrien har mænd og kvinder tra­
ditionelt været fordelt i skarpt adskilte undersek­
torer, og det har i vidt omfang været kombineret 
med en kønsbetinget opdeling af selve jobstruk­
turen. Den voksende servicesektor afslører også 
såvel nye som traditionelle kønsbetingede 
grænser mellem forskellige fag og erhverv. 
FIGUR 9: ERHVERVSFREKVENS FOR KVINDER OG MÆND (25-64 ÂR) 
MED UNIVERSITETSUDDANNELSE I EU (%), 1995 
100-
80— Wr—m—'W 
40 — ;x 1M:: 
20— >i—* 
0 B DK D GR I F IRL I 
KUDE: EUROSTAT (ARBEIDSSTYRKEUNDERSØGELSEN) N : NORGE L NL P FIN S UK N 
MÆND KVINDER 
31 
ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER 
iiwwwwiiiimiwwi^ 
De vigtigste erhvervsområder for kvindelige 
arbejdstagere i Den Europæiske Union som hel­
hed er servicearbejde, kontorarbejde (og dermed 
beslægtet arbejde), salgsarbejde og liberale 
erhverv og mellemteknikererhverv (og dermed 
beslægtede områder). Det er alt sammen service­
erhverv, og kvinderne udgør mindst halvdelen af 
arbejdstagerne i disse kategorier, dækkende fra 
50% af liberale erhverv og mellemteknikerer­
hverv til 66% af servicearbejderne. Andre erhverv 
er stærkt mands-dominerede: 84% af produkti­
ons- og transportarbejdere og arbejdsmænd (og 
dermed beslægtede erhverv), 77% af administra­
tivt og ledende personale og 66% af landbrugsar-
bejdere og dermed beslægtede erhverv er mænd. 
Statistiske data for de sydlige medlemslande 
afslører, at begge køn er stærkt repræsenteret 
inden for landbruget, selv om der er relativt flere 
mænd end kvinder, der har selvstændig beskæfti­
gelse. Det forekommer langt hyppigere, at kvin­
der arbejder som medhjælpende familiemedlem­
mer, f.eks. i Grækenland, hvor to tredjedele af de 
kvindelige arbejdstagere i landbruget er medhjæl­
pende familiemedlemmer (sammenholdt med 
15% af mændene). En stor del af disse arbejder 
formentlig uden løn. Billedet er et noget andet i 
Irland, hvor kvinderne kun tegner sig for 10% af 
beskæftigelsen i landbruget. I et vist omfang er 
mønsteret dog det samme: over 40% af de kvin­de-lige arbejdstagere i landbruget i Irland er med­
hjælpende familiemedlemmer sammenholdt med 
kun 10% af mændene. Det er også sandsynligt, at 
mange medhjælpende familiemedlemmer i Irland 
ikke er registreret som erhvervsaktive, og det gæl­
der i øvrigt i alle lande med en stor landbrugssek­
tor. 
Stigningen i kvindernes beskæftigelse har været 
koncentreret på to erhvervsområder: liberale 
erhverv og kontorarbejde. I de lande, hvor der er 
kommet flere kvinder i produktionsjob, øgede 
kvinderne samtidig deres procentvise andel af 
beskæftigelsen i industrisektoren som helhed 
(Portugal, Spanien og Grækenland). Den pro­
centvise andel af kvinder i kontorjob har været 
stigende i de sydlige medlemslande, mens kvin­
dernes andel i de liberale erhverv er steget i 
mange forskellige lande. Bedre uddannelse har 
åbnet op for nye muligheder for visse kvinder i 
liberale erhverv, men inden for ledelse og admi­
nistration dominerer mændene fortsat kraftigt. 
Den offentlige sektor er en vigtig beskæftigelse-
skilde for kvinderne, men også her kan der regi­
streres bestemte kønsbetingede mønstre i beskæf­
tigelsen. F.eks. varetages undervisningsjob i vidt 
omfang af kvinder i alle lande, og i Italien og 
Portugal tegner kvinderne sig for helt op til 70% 
af alle undervisningsjob. 
GRAFIK 10 
ARBEJDSLØSHEDSPROCENT FOR KVINOER OG MÆND I DEN EUROPÆISKE UNION (%),1995 
100-
[KVINDER 
MÆND 
80 
60 
40 
B DK D GR E F IRL I L NL A P FIN S UK EU 
KILDE: EUROSTAT (ARBEJDSSTYRKEUNDERSØGELSEN) 
32 
ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER 
Fortsat vakst i beskaftigelsen 
i servicesektoren 
Servicesektoren er den vigtigste og hurtigst 
voksende sektor for kvindernes beskæftigelse i 
Den Europæiske Union. Efterhånden som kvin­
derne i hele EU har øget deres andel i beskæfti­
gelsen i det seneste tiår, er deres beskæftigelse ble­
vet endnu stærkere koncentreret på servicesekto­
ren. Jobtab inden for landbruget tilligemed kun 
marginal vækst i fremstillingsindustrien har resul­
teret i, at det stigende antal kvinder, der søger 
lønnet beskæftigelse, i højere grad retter blikket 
mod mulighederne i servicesektoren. Over 70% 
af kvindernes beskæftigelse ligger i servicesekto­
ren, dækkende fra godt 50% i Grækenland til 
næsten 90% i Luxembourg og Nederlandene. 
Næsten halvdelen af alle servicejob i Den 
Europæiske Union varetages i dag af kvinder, selv 
om der er store forskelle medlemslandene imel­
lem. Kvinderne tegner sig for godt en tredjedel af 
beskæftigelsen i service-sektoren i Grækenland, 
mens det i Danmark er over halvdelen. 
I servicesektoren finder vi samtidig de fleste 
deltidsbeskæftigede, og det gælder for alle 
erhvervsgrupper. Næsten halvdelen af de kvinder, 
der er beskæftiget i servicesektoren i Den 
Europæiske Union, arbejder på deltid, og i visse 
lande er det endnu flere. Reks. varetages 55% af alle job i servicesektoren i Nederlandene af del­
tidsbeskæftigede kvindelige arbejdstagere. Men 
det er ikke i alle kvindedominerede job, deltids­
arbejde er så udbredt. På kontorområdet er der 
langt færre deltidsjob (28%), selv om det er den 
erhvervsgruppe, hvor kvinderne er stærkest 
repræsenteret. 
Ændringerne i strukturen i kvindernes beskæf­
tigelse afspejler den mere omfattende omstruktu­
rering i beskæftigelsen, der foregår i hele Den 
Europæiske Union. Beskæftigelsen i landbruget 
er gået tilbage mere eller mindre kontinuerligt 
siden begyndelsen af 1970'erne. I de seneste ti år 
har faldet i kvindernes beskæftigelse i landbruget 
været mest udtalt i Finland, Spanien og Portugal, 
men det er de økonomier, hvor kvindernes andel 
af beskæftigelsen i landbruget ligger over gen-
nem-snittet, f.eks. de sydlige medlemslande, hvor 
jobtabene i landbruget har haft de største konse­
kvenser. Reks. er hver fjerde kvindelige arbejdsta­
ger i Grækenland beskæftiget ved landbruget, 
hver ottende i Portugal og hver tiende i Spanien 
og Italien. I Grækenland og Portugal er landbru­
get en vigtigere beskæftigelseskilde for kvinderne 
end for mændene. I Spanien og Irland er land­
bruget til gengæld en vigtigere arbejdsgiver for 
mændene end for kvinderne. 
TABLE li: 
KVINDER I BESKÆFTIGELSE EFTER ERHVERVSSTATUS I EU (%}, 1995 
100-
80-
60 
40 
20-
o-llllll 
B DK D GR E F 
KILDE: EUROSTAT (ARBEJDSSTYRKEUNDERSØGELSEN) IRL I L NL 
MEDHJÆLPENDE 
FAMILIEMEDLEM 1111111J 
A P FIN S UK EU 
LØNMODTAGER SELVSTÆNDIG 
33 
ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER 
De seneste ændringer i kvindernes beskæftigel­
se i industrien udviser store forskelle - men også 
indbyrdes modstridende tendenser - mellem 
medlemslandene. I nogle lande er kvindernes 
beskæftigelse i industrien vokset i det seneste tiår, 
det gælder især Spanien, Irland, Belgien, 
Danmark, Tyskland, Nederlandene og Portugal. 
Stigningen i denne periode har været særligt 
slående (over 20%) i Tyskland, Irland og 
Nederlandene. I andre lande, f.eks. Frankrig og 
Italien, er kvindernes beskæftigelse i industrien 
gået tilbage. Der har været tale om en stigning i 
de medlemslande, hvor kvindernes beskæftigelse i 
industrien ligger under gennemsnittet, men også 
i de lande, hvor den ligger forholdsvis højt, og der 
har kunnet registreres stigninger både i de lande, 
hvor kvindernes erhvervsfrekvens er højere end 
gennemsnittet, og i de lande, hvor den er under 
gennemsnittet. Udvalgte erhvervsgrupper 
Der er større forskelle mellem landene med 
hensyn til beskæftigelsen inden for håndværk og 
dermed beslægtede fag, hvor kvinderne udgør 
29% i Portugal, men kun 4% i Luxembourg. 
Også i Irland, Italien og Grækenland er kvinder­
ne forholdsvis stærkt repræsenteret (over 15%) 
inden for håndværk og dermed beslægtede fag. 
Andelen af kvindelige beslutningstagere og ledere 
er meget ensartet i samtlige medlemslande - mel­
lem 20% og 30% - med undtagelse af Italien, 
hvor kvinderne kun tegner sig for 15% af beskæf­
tigelsen i denne gruppe. 
FIGUR 12: 
KVINDERS OG MÆNDS ERHVERVSSTATUS \ LANDBRUGET I EU (%), 1995 
100 KVINDER 
MÆND 
I ALT 
80 
60 
40 
20 
SELVSTÆNDIGE 
KILDE: EUROSTAT (ARBEIDSSTYRKEUNDERSØSELSEN) ANSATTE FAMIUEMEOHJÆLPERE 
34 
Lang vej til ligeløn 
På trods af at mange flere kvinder i Den 
Europæiske Union i dag har lønnet beskæftigelse, 
end det var tilfældet for ti år siden, er der kun 
sket mindre ændringer i lønforskellene mellem 
mænd og kvinder i medlemslandene. Med 
udgangspunkt i de harmoniserede, men meget 
begrænsede data, som Eurostat kan stille til rådig­
hed, anslås det, at kvinderne i Europa i gennem­
snit tjener ca. 20% mindre end deres mandlige 
kolleger. Selv om kvinderne har øget deres andel 
af administra-tive, tekniske og overordnede job, 
som er forholdsvis vellønnede, er en meget stor 
del af det stigende antal kvinder i beskæftigelse 
henvist til lavtlønnede og tilfældige servicejob. 
Det betyder også, at kvindernes gennemsnitlige 
lønniveau fortsat er lavt, og at der fortsat er stor 
forskel på, hvad mænd og kvinder tjener. 
Kønsbetingede lønforskelle gør sig gældende i 
forskelligt omfang i alle medlemslandene både 
inden for fremstillingsindustrien og i servicesek­
toren. De er udtryk for, at mænd og kvinder ikke 
er stillet lige på arbejdsmarkedet. Ser man f.eks. 
på arbejdstagere med manuelt arbejde i hele Den 
Europæiske Union, tjener kvinderne mellem 
65% og 90% af mændenes gennemsnitsløn. 
Lønforskellen er mindst i Sverige, Finland og 
Danmark og størst i Østrig, Irland, Luxembourg ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER 
og Storbritannien. Blandt andre grupper af 
arbejdstagere (for hvilke der foreligger færre 
data), er lønforskellen endnu større. 
Koncentrationen af kvinder i lavtlønnede job 
og det kønsopdelte arbejdsmarked er to afgøren­
de faktorer, som bidrager til de vedvarende køns­
betingede lønforskelle i Den Europæiske Union. 
Det er to til tre gange mere sandsynligt for en 
kvinde at havne i et lavtlønnet job end for en 
mand. Mellem 20% og 40% af alle fuldtidsbe­
skæftigede kvindelige arbejdstagere er registreret 
som lavtlønnede i de forskellige medlemslande. 
Beklædning, tekstiler, bankvæsen og detail-han-
del er eksempler på sektorer, som beskæftiger 
mange kvinder, men hvor kvinderne i gennem­
snit kun tjener 63% af, hvad mændene tjener. 
FIGUR 13: 
%-ANDEL AF KVINDER \ ERHVERVSGRUPPERNE I EU 
100-
80-; BESLUTNINGSTAGERE/LEDERE 
: KONTORFUNKTIONÆRER 
SERVICEARBEJDERS 
HANDEL OG HÅNDVÆRK 
60-
40-
20. 
B DK D GR E F IRL I L NL A P FIN S UK EU12 
KILDE: EUROSTAT (ARBEJDSSTYRKEUNDERSØGELSEN) 
35 
ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER 
mvmmx;mfæm#mtzz: 
Den lave løn til kvinderne kan tilskrives dels 
deres koncentration i lavtlønnede job, dels 
lavtlønsniveauet i de forskellige lande. I de med­
lemslande, der opererer med en omfattende 
lovfæstet beskyttelse af arbejdstagerne, f.eks. en 
mindsteløn, er lønforskellen mellem mænd og 
kvinder generelt mindre (f.eks. i Sverige, Frankrig 
og Italien). I de lande, hvor der ikke er en sådan 
beskyttelse, vil lønforskellen normalt være større, 
som f.eks. i Storbritannien og Irland. Andre fak­
torer spiller også en vigtig rolle, som f.eks. karak­
teren af lønforhandlingssystemer og lønstruktu­
rer, gennemførelsen af ligestillingspolitiskc tiltag 
og forskellige retlige og administrative strukturer. 
Konklusion 
De kønsbetingede forskelle på arbejdsmarkedet 
afspejles i kvindernes erhvervsfrekvens og influe­
res af faktorer som alder og ansvaret for mindre 
børn, og de kommer også til udtryk i karakteren 
af de job, kvinderne udfører. Kvindernes 
erhvervsfrekvens varierer langt mere undervejs i 
deres tilværelse end mændenes. Kravet om at 
kombinere økonomiske, familiemæssige og socia­
le roller karakteriserer kvindernes situation i 
større eller mindre omfang i samtlige medlem­slande. Det betyder også, at kvindernes beskæfti-
gelsesmønstre er langt mere uregelmæssige og 
ujævne end mændenes. 
Den seneste udvikling i beskæftigelsen viser en 
konstant vækst i andelen af kvinder, der træder 
ind på det formelle arbejdsmarked, og et fald i 
andelen af mænd. Arbejdsstyrken i Den 
Europæiske Union er blevet koncentreret inden 
for en snævrere aldersgruppe, nemlig fra 25 til 60 
eller 65 år, på trods af den stigende gennemsnit­
salder i befolkningen som helhed. Stilstand eller 
fald i beskæftigelsen i landbrug og industri har 
haft en negativ indvirkning på mændenes beskæf­
tigelse, mens væksten i beskæftigelsen i service­
sektoren har givet kvinderne flere jobmuligheder. 
En uforholdsmæssig stor andel af den seneste 
stigning i beskæftigelsen kan tilskrives stigningen 
i deltidsbeskæftigelse, hvoraf en stor del ligger i 
servicesektoren og varetages af kvinder. 
FIGUR 14: INDKOMSTFORSKELLE - KVINDELIGE MANUELLE ARBE|DERES INDTJENING 
! % AF MÆNDS I EU, 1990 OG 1994 
100. 
1994 1990 
80. 
60 j|l _J 
20. 
B DK D GR E F IRL I L 
KILDE: EUROSTAT - HARMONISEREDE INDKOMSTSTATISTIKKER 
NB: DATA TOR F: 1991. DATA FOR L: 1989, DATA FOR A, FIN os S: 1993 NL FIN S UK 
36 
ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER 
GRAFIK 15 
ERHVERVSFREKVENS PR. ALDER INDENFOR DEN EUROPÆISKE UNION (%),199$ 
ERHVERVSFREKVENS PR. ALDER 
100. 
B DK L NL A P FIN S UK EU S UKEU15 
KVINDERS ERHVERVSFREKVENS PR. ALDER 
100. 
80. 
60. 
40. 
20_;*L 
0 ..__&.. 
B DK 1 i 
JL i 
D GR .JL. 
E . JL 
IRL NL FIN S UK EU15 
MÆNDS JOBFREKVENS PR. ALDER 
100. 
80. 
KILOE: EUROSTAT (ARBEIDSSTYRKEUNDERSØGELSEN) 
37 
ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER 
DET EUROPÆISKE RÅD I ESSEN 
FEM PRIORI TEDE OMRÅDER 
Omfanget og konsekvenserne af arbejdsløsheden i Europa foranledigede Kommissionen til at udsende sin 
hvidbog, Vækst, Konkurrenceevne, Beskæftigelse(l), hvori der foreslås foranstaltninger til bekæmpelse af 
arbejdsløsheden. Med udgangspunkt i forslagene i denne hvidbog pegede medlemslandenes stats- og rege­
ringschefer på Det Europæiske Råd i Essen i december 1994 på en række foranstaltninger, der skal træffes 
inden for fem hovedområder med henblik på at forbedre beskæftigelsessituationen. 
DE FEM HOVEDOMRÅDERS 
• Forbedring af arbejdsstyrkens chancer for at fa beskæftigelse gennem fremme af investeringer i erhvervs­
uddannelse. I denne forbindelse spiller erhvervsuddannelse af unge en central rolle. Så mange menne­
sker som muligt skal have en uddannelse og videreuddannelse, som sætter dem i stand til gennem livs­
lang uddannelse at tilpasse sig de forandringer, som den teknologiske udvikling medfører, for at mind­
ske risikoen for, at de mister deres arbejde. 
• Fremme af vækstens evne til at øge beskæftigelsen gennem 
- en mere fleksibel tilrettelæggelse af arbejdet, således at der både tages hensyn til arbejdstagernes ønsker 
og de konkurrencemæssige krav; 
- en lønpolitik, der fremmer jobskabende investeringer, idet der i den nuværende situation er behov for 
moderate lønoverenskomster, der ligger under produktivitetsstigningen; 
- og endelig gennem fremme af initiativer, navnlig på regionalt og lokalt plan, som kan medvirke til at 
skabe arbejdspladser, der imødekommer nye behov f.eks. i forbindelse med miljø og sociale tjenestey­
delser. 
• En så stor reduktion af de ikke-lønmæssige omkostninger, at det får en mærkbar virkning på ansættel­
sen af arbejdskraft, navnlig ukvalificeret arbejdskraft. Problemet med de ikke lønmæssige omkostninger 
kan kun løses, hvis erhvervslivet, fag-foreningerne og politikerne i fællesskab gør en indsats herfor. 
• Styrkelse af arbejdsmarkedspolitikkens effektivitet: beskæftigelsespolitikken må gøres mere effektiv ved 
at undgå fremgangsmåder, der har en negativ virkning på viljen til at søge beskæftigelse og ved at gå over 
fra en passiv til en aktiv arbejdsmarkeds-politik. Den enkelte skal dog fortsat anspores til hele tiden at 
søge beskæftigelse på det almindelige arbejdsmarked. Der skal navnlig tages hensyn hertil ved udform­
ningen af forskellige former for indkomststøtte. 
• Styrkelse af foranstaltningerne til fordel for de grupper, der er særligt ramt af ledig-heden. Der er behov 
for en særlig indsats over for unge, navnlig afgangselever, der næsten ikke råder over kvalifikationer, idet 
de enten skal tilbydes beskæftigelse eller en uddannelse. 
Der skal inden for arbejdsmarkedspolitikken lægges stor vægt på bekæmpelse af langtids-ledighed. Det er i 
den forbindelse nødvendigt at træffe forskellige arbejdsmarkedspolitiske foranstaltninger for at tilgodese de 
forskellige grupper af langtidsledige og disses behov. Den vanskelige situation, som arbejdsløse kvinder og 
ældre arbejdstagere befinder sig i, fortjener også særlig opmærksomhed." 
Europa-Kommissionen. Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer, Luxembourg, 1994. ISBN 92-826-7423-1. 
(2) Det Europæiske Rid: Samlingen den 9. og 10. december 1994 i Essen. SN 300/64. 
wmmmmtxwNmmM:#*'y/Mi*i: 
38 
ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER 
DEN EUROPÆISKE 
BESKÆFTIGELSESSTRATEGI 
OG MEDLEMSLANDENES 
FLERÅRIGE PROGRAMMER 
Den Europaiske 
beskaftigelsesstrategi 
Arbejdsløsheden er en af de største udfordrin­
ger for Den Europæiske Union og dens medlem­
slande. I de seneste år har man gjort fremskridt i 
retning af at få vedtaget en europæiske beskæfti­
gelsesstrategi. Den proces, der blev iværksat af 
Det Europæiske Råd i Essen (december 1994), 
gav mulighed for at intensivere samarbejdet mel­
lem medlemslandene om dette spørgsmål. Med 
det formål at forstærke denne strategi og inddra­
ge alle berørte parter fremlagde Kommissionens 
formand forslag til en tillidspagt med titlen En 
indsats for beskæftigelsen i Europa. 
Medlemslandenes flerårige 
programmer 
Det Europæiske Råd i Essen opfordrede med­
lemsstaterne til at omsætte sine henstillinger til 
flerårige programmer i deres nationale politikker 
under hensyntagen til de særlige økonomiske og 
sociale vilkår i de enkelte lande. Det anmodede 
Rådet (social- og arbejdsministrene samt økono­
mi- og finansministrene) og Kommissionen om 
at følge udviklingen i beskæftigelsessituationen 
nøje, gennemgå medlemslandenes politikker på 
området og hvert år aflægge rapport til Det 
Europæiske Råd om de videre fremskridt på 
arbejdsmarkedet. 
Det foranledigede Rådet og Kommissionen til 
i fællesskab at udarbejde en rapport om beskæfti­
gelsen, som blev forelagt på Det Europæiske Råd 
i Madrid i december 1995. 
Hvert enkelt medlemsland har udarbejdet et 
flerårigt beskæftigelsesprogram, hvori det enkelte 
land gør rede for sine politiske tiltag inden for de 
hovedområder, der blev fastlagt af Det 
Europæiske Råd i Essen. Denne fælles indsats for 
at bekæmpe arbejdsløsheden er et særligt interes­
sant initiativ i og med, at det viser, hvilke politi­
ske mål de forskellige lande ønsker at fremhæve, 
og det gør det samtidig lettere at forstå baggrun-"EN INDSATS FOR BESKÆFTIGELSEN 
I EUROPA - EN TILLIDSPAGT" 
Den europæiske tillidspagt En indsats for beskæftigelsen i Europa 
blev forelagt for Det Europæiske Råd i Firenze i juni 1996. Den 
tager især sigte på at mobilisere alle aktører i en omfattende stra­
tegi med henblik på at opnå en bedre udnyttelse af den euro­
pæiske multiplikatorvirkning og indarbejde bekæmpelsen af 
arbejdsløsheden i en indsats på mellemlang og lang sigt. 
Med hensyn til beskæftigelsessystemerne peger Kommissionen i 
sit forslag på følgende: 
Reform af de nationale arbejdsformidlings- og beskæftigelses-
støttesystemer (medlems-landene) 
- forenkling af ordningerne for ansættelsestilskud og støtte til 
virksomhedernes uddannelsesforanstaltninger: det skal kun være 
nødvendigt at henvende sig ét sted, og der foreslås indført en 
form for garantibeviser for genbeskæftigelse, 
- individuel støtte til jobsøgende pi arbejdsformidlingskontorer-
ne. 
Mobilisering af lokale aktører (Kommissionen, medlemslan­
dene, lokalforvaltninger) 
- decentralisering af beskæftigelsessystemerne 
- fremme aflokale udviklings- og beskæftigelsesinitiativer. 
De unge skal gøres jobegnede 
- et fælles initiativ fra arbejdsmarkedets parter om integrering af 
de unge på arbejds-markedet (arbejdsmarkedets parter) 
- udvikling af programmer baseret på YOUTHSTART og LEO­
NARDO (Kommissionen, medlemslandene) 
Bedre sammenhæng mellem direkte beskatning og overførsel­
sindkomster 
- debat og fællesskabspolitiske tiltag omkring den fremtidige soci­
ale beskyttelse (insti-tutioner, medlemslandene, arbejdsmarkedets 
parter). Desuden redegør Kommissionen for sine forventninger 
til den fremtidige udvikling inden for arbejdslivet: 
Nye former for tilrettelæggelse af arbejdet 
- tilsagn fra arbejdsmarkedets parters side om at fastlægge euro­
pæisk dækkende overenskomstbaserede regler for tilrettelæggelsen 
af arbejdet og øget fleksibilitet (arbejdsmarkedets parter) 
- en struktureret debat om arbejdets tilrettelæggelse og arbejdstid 
(institutioner) 
- grønbog om informationssamfundets sociale og samfundsmæs­
sige aspekter (Kommissionen) 
Almen og erhvervsfaglig uddannelse som nøglen til beskæfti­
gelse 
- forslag til livslang adgang til uddannelse og anerkendelse og 
udnyttelse af tidligere erhvervede færdigheder 
- udarbejdelse af en referenceramme for adgangen til faglig 
uddannelse (arbejdsmarkedets parter) 
- handlingsplan om undervisning og uddannelse i informations­
samfundet (Kommis-sionen) 
udarbejdelse af en ERASMUS-lærlingeordning 
(Kommissionen) 
- udvikling af fælles europæiske grundprincipper for lærlingeud­
dannelser (Kommis-sionen, Rådet, arbejdsmarkedets parter). 
39 
n TABEL 2: LÏGESTILIJNGSTITEAG I DE FLERÅRIGE PROGRAMMER 
Land 
Belgien 
Danmark 
Frankrig 
Finland 
Irland 
Grækenland 
Luxembourg 
Nederlandene 
Storbritannien 
Spanien 
Tyskland 
Italien 
Portugal 
Østrig 
Sverige 1. hovedområde: Uddannelse 
- Lærlingeudd. spec, for kvinder 
- fKvinder tilbage på arb. markedet 
- Øget ligestilling 
- Udd. i kontortekn. for kvinder tilbage på 
arb. mark. 
- Særlige tiltag for kvinder 
- Lettere adgang (timeplaner og placering) 
- Udd. betydn. for afskaffelse af kønsrelatere-
de forskelle på arb. mark. 
- Off. sektor: uddannelsesprogram for kvinder 2. hovedområde: Beskæftigelse/ vækst 
- Tiltag for småbørns- forældre, barselsorlov 
deltid 
flextid 
- Arbejdsti 
- deltid+lav løn 
- dehid + pensioner 
-Indkoms 
- udjævne lønfcrsk ni mand og kvinder 
- Lån til kvindelige iværksættere 3JhoH3dotnrå-
delkkeW 
ombrjst 4Ju>vedoraråde: 
Aktive arb. 
mark-tiltag 
... .. -
! - Ligestill.projekter : 
i for at få flere kvin-
j der på arb. mark. 
! 5. hovedområde: Særlige målgrupper 
- Tilskud û 2700 job ril kvinder 1&64 år 
- Kvinder tilb. på arb. mark 
- Kvindeministerium 
- Komb. plejeopgaver og lønnet beskæft. 
- Ligestilling i virksomheder 
-Flere kvinder i tekniske udd. og fag 
- Flextid m.m. 
- Udd. for kvinder tilbage på arb. mark. 
- Enlige forældre 
- Ligestillingslovgivning 
- Flere kvinder i fuldtids-, deltids- og midl.job 
- Støtte til at vende tilbage på arb. marL eller søge ind i "mandejob" 
- Beskæft.lovgiv./kvinder skal støttes i forhold ti! deres andel af de 
arb.løse. 
- Mål nr. 3 for ESF 
- Uddannelse 
- Tiltag 20% mae i støtte for ansættelse af kvinder i "mandejob" 
- lokale udvikl, initiativer 
- Erhvervs, udd. 
- Fleksibel udd. 
- Kvalificerede deltidsjob 
- Støtte til kvind. m. pasningsforpligtelser 
-Færre karrierepauser for at mindske indkomstforskel 
ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER 
den for de enkelte landes forsigtighed og tilbage­
holdenhed i fortolkningen af retningslinjerne fra 
Det Europæiske Råd i Essen. 
I den første runde af programmer indgår 
spørgsmålet om ligestilling mellem mænd og 
kvinder ikke som et centralt emne, og hovedvæg­
ten ligger helt klart på bekæmpelse af arbejdsløs­
heden. 
Nogle lande er slet ikke kommet ind på spørgs­
målet om ligestilling, selv om de i forvejen har en 
aktiv politik på dette område, som let kunne ind­
drages. Det gælder det franske, det belgiske, det 
danske og det finske program. Syv lande omtaler 
politiske tiltag til fordel for kvinder: Grækenland, 
Luxembourg, Storbritannien, Nederlandene, 
Spanien og Tyskland samt Italien, der i indled­
ningen til sit program fremhæver ligestillings­
aspektet. 
En tredje gruppe lande behandler ligestillingss­
pørgsmålet i forskellige afsnit af deres program: 
Irland, Portugal, Østrig og Sverige. De mere lang­
sigtede forslag i det østrigske og det svenske pro­
gram adskiller sig markant fra de øvrige ved at 
tage mere direkte fat på ligestillingsproblematik-
ken. 
I indledningen til det svenske program står der 
således: 
"Kvindernes vilkår på arbejdsmarkedet i 
Sverige er blevet forbedret i de seneste tre tiår, og 
de er blevet stillet mere lige med mændene. Især 
er kvindernes procentvise andel af arbejdsstyrken 
blevet forøget, og deres erhvervsfrekvens et steget. 
På trods af et kraftigt fald i begyndelsen af 
1990'erne er kvindernes erhvervsfrekvens fortsat 
meget høj sammenholdt med andre lande. I 1994 
var forskellen i erhvervsfrekvens mellem mænd 
og kvinder kun 1,5%. Denne tendens er blevet 
understøttet af bevidste politiske tiltag såsom en 
aktiv arbejdsmarkedspolitik, omfattende børne-
pasningsfaciliteter, gunstige forsikringsvilkår for 
folk med børn og særbeskatning for ægtefæller." 
Bedre beskaftigelsesmuligheder 
gennem øgede investeringer i 
erhvervsuddannelse 
Samtlige medlemslande omtaler forskellige 
uddannelsesprogrammer, der både omfatter 
uddannelse på jobbet samt efter- og videreuddan­
nelse. Disse programmer henvender sig i mange 
tilfælde til unge. Der er intet land, der sondrer 
mellem unge kvinder og unge mænd, selv om 
den førstnævnte gruppe slås med særlige proble­mer, som bør afhjælpes med specifikke politiske 
tiltag. 
Østrig og Irland er de eneste lande, der i deres 
erhvervsuddannelsesprogrammer tager specifikt 
hensyn til mænds og kvinders forskellige vilkår. I 
det østrigske program står der: "Uddannelse med 
henblik på beskæftigelse har følgende hovedfor­
mål: 
• at tilstræbe en ændring i arbejdsstyrkens struk­
tur i retning af øgede kvalifikationer, mere teo­
retisk og abstrakt viden og ikke-manuelle fær­
digheder (det gælder især kvinder), 
• foranstaltninger til fordel for særlige målgrup­
per (kvinder, ældre, langtidsledige og handicap­
pede). 
Desuden er der behov for at skabe uddannel­
sestilbud, som er lettere tilgængelige for mål­
grupperne (med hensyn til tidsskema og place­
ring)." 
I Irland omfatter programmet for investering i 
erhvervsuddannelse særlige initiativer med hen­
blik på at få flere kvinder til at påbegynde en 
lærlingeuddannelse. Det beskæftiger sig også med 
kvinder, der ønsker at vende tilbage til arbejds­
markedet, og det omfatter specifikke ligestillings-
foranstaltninger. 
Bestrabelser på at skabe vaksty 
der giver øget beskaftigelse 
På dette område kan der sondres mellem to 
strategier, dels strategien i det britiske program, 
dels strategien i Luxembourgs program. 
I Storbritanniens program går strategien ud på 
at afskaffe "unødvendige hindringer for oprettel­
se af nye arbejdspladser". Luxembourg går mere 
forsigtigt frem i sit program og passer på ikke at 
forveksle fleksibilitet og liberalisering, og det er 
formuleret således: 
"Begrebet fleksibilitet må ikke bruges som et 
påskud til at forringe den sociale beskyttelse. Men 
på de områder, hvor fagbevægelsen og arbejdsgi­
verne er enige om fleksibilitetsbegrebet, uden at 
det samtidig medfører en underminering af den 
sociale beskyttelse, vil regeringen ikke modsætte 
sig sådanne kollektive overenskomster."<3) 
Udtalelse fra trepartskoordineringsudvalget af 8. marts 
1994. 
41 
ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER 
NYE JOBMULIGHEDER 
I 1995 offentliggjorde Kommissionen en meddelelse om 
en europæisk strategi til fremme af lokale udviklings- og 
beskæftigelsesinitiativer (LEI)(4>. 
En arbejdsgruppe har undersøgt de aktuelle forhold og er 
nået frem til sytten områder, hvor der skulle være mulig­
heder for at iværksætte beskæftigelsesinitiativer: 
Hjemmeservice 
Børnepasning 
Ny informations- og kommunikationsteknologi 
Støtte til genindpasning af unge med problemer 
Boligforbedringer 
Vagttjenester 
Lokal offentlig transport 
Bysanering 
Nærbutikker 
Turisme 
Audiovisuelle teknikker 
Beskyttelse af historiske og kulturelle værdier 
Lokal kulturudvikling 
Affaldsforvaltning 
Forvaltning afvandressourcer 
Beskyttelse og vedligeholdelse af grønne områder 
Forureningsbegrænsning og -kontrol og dertil 
hørende udstyr. I det østrigske program finder man samme for­
behold: "Erfaringerne i Østrig viser, at den 
beskæftigelsesmæssige virkning af foranstaltnin­
ger med henblik på at opnå mere fleksible 
arbejdstidsregler er usikker, eftersom mere fleksi­
ble beskæftigelsesvilkår kan være med til at inds­
krænke beskæftigelsesmulighederne for andre 
arbejdstagere. Den igangværende debat i Østrig 
om indførelse af øgede valgmuligheder i arbejds­
tidsreglerne skal under alle omstændigheder 
munde ud i en omhyggelig afvejning af både 
arbejdstageres og arbejdsgiveres interesser." 
Mere fleksibel tilrettelaggelse 
af arbejdet 
Der er ikke stor forskel på initiativerne 
omkring arbejdstid i de enkelte medlemslande. 
De er baseret på behovet for at øge mulighederne 
for deltidsarbejde. Visse lande nævner gradvis 
pensionering og efterløn samt reduktion af over­
arbejde som mulige strategier. Ensartede nedsæt­
telser af den daglige arbejdstid forekommer sjæld­
nere. Det belgiske og det franske program opere­
rer med nogle nye initiativer omkring jobdeling. 
Flere lande er begyndt at lempe reglerne 
omkring deltidsarbejde. Det sker i Spanien, hvor 
der blandt de foranstaltninger, der indgår i refor­
men om øget markedsfleksibilitet, bør nævnes 
lempelser i reglerne om deltidskontrakrer, mere 
fleksible arbejdstidsregler og nedsættelse af social­
sikringsydelserne for erhvervsaktiviteter, der ikke 
overstiger 12 timer om ugen eller 48 timer om 
måneden. 
Østrig lægger stor vægt på de risici, der er for­
bundet med at påtage sig deltidsarbejde: "Det er 
opfattelsen i Østrig, at selv om lempelser i regler­
ne om deltidsarbejde kan være med til at ned­
bringe arbejdsløsheden rent statistisk, sker det på 
bekostning af, at stadigt flere job ikke giver de 
pågældende en indkomst, de kan leve af. 
Arbejdsmarkedslovgivningen i forbindelse med 
pensions-reformen gav de deltidsansatte en 
lovfæstet beskyttelse for at sikre dem samme ret­
tigheder som fuldtidsansatte." 
En lønpolitik, der skal tilskynde 
til jobskabende investeringer 
(4) EFT nr. C 265 af I2.l0vl995v I Luxembourg foreslås der ikke generelle foran­
staltninger. Der er tillid til, at fagbevægelsen og 
arbejdsgiverne vil udvise tilbageholdenhed på 
lønområdet de steder, hvor det er nødvendigt. I 
42 
ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER 
Storbritannien er der tanker fremme om at fjerne 
de centrale overenskomstforhandlinger og lade 
lønniveauerne afspejle de økonomiske vilkår. 
I Sverige er der vedtaget foranstaltninger for at 
gøre det lettere at oprette nye virksomheder, og 
det omfatter også særlige lån til kvindelige iværk­
sættere. 
Støtte til lokale 
beskafiigelsesinitiativer 
Sådanne initiativer er omtalt meget summarisk 
i forslagene, bortset fra det belgiske og det fran­
ske program, hvor de er omhandlet i et afsnit for 
sig. I Luxembourg er der nedsat en arbejdsgrup­
pe, der skal undersøge de mulige jobskabende 
virkninger af fjernarbejde og arbejde hjemme, 
men også de mere negative sociale aspekter af 
disse typer beskæftigelse. 
I Tyskland er der gennemført mange foranstalt­
ninger for at fremme lokale beskæftigelsesinitiati­
ver inden for miljøbeskyttelse, sociale serviceydel­
ser samt aktiviteter for børn og unge. Siden janu­
ar 1993 har der været mulighed for at få støtte til 
at ansætte arbejdsløse inden for ovennævnte 
områder ved hjælp af et fast løntilskud i de nye 
delstater. Siden januar 1995 er denne foranstalt­
ning blevet udvidet til også at omfatte arbejdsløse 
i den vestlige del af Tyskland. I Danmark bruges 
puljejob til at aktivere arbejdsløse inden for 
ældrepleje, hjælp til handicappede og pasning af 
småbørn samt inden for miijøbeskyttelsesaktivi-
teter. I Irland lægges der stor vægt på de lokale 
udviklingsinitiativers betydning for jobskabelsen. 
Miljøbeskyttelse og miljøforvaltning indgår 
som et væsentligt element i det svenske og det 
finske program, uden at der dog refereres til 
oprettelse af specifikke job. 
Andre medlemslande behandler støtte til 
iværksættere og etablering af selvstændig beskæf­
tigelse under denne overskrift. 
Nedbringelse af de ikke-lønmassige 
arbejdskraftomkostninger 
Denne overskrift refererer til den skat og de 
ydelser, som den enkelte skal betale. I Sverige 
fastholder man, at landets særbeskatningssystem 
har bidraget væsentligt til den udbredte ligestil­
ling mellem mænd og kvinder, der kan konstate­
res i Sverige. Miljøafgifter betragtes som en for­
anstaltning, der har til formål at skaffe staten 
nødvendige indtægter. BYSAMFUND I MADRID SATSER PÅ 
KVINDERNES STYRKE SPANIEN 
Kvinder har store problemer med at få job i et land som 
Spanien, hvor arbejdsløsheden slår alle rekorder. En 
række byer i Madrid-området er gået sammen i et projekt 
om dette. "Red Local" (lokalnet) har til formål at støtte 
kvindernes erhvervsmæssige integrering i regionen gen­
nem en uddannelsespolitik, som er tilpasset behovene i de 
forskellige deltagende bysamfund. 
De deltagende byer er Aganda del Rey, Rivas 
Vaciamadrid, San Fernando de Henares og Tres Cantos 
samt La MISCAM (et konsortium af lokalforvaltninger i 
det sydøstlige Madrid). "Red Local" får også støtte fra 
EMPLOYMENT-NOW-initiativet. 
Det særlige ved dette projekt er, at det forsøger at komme 
så tæt som muligt på kvinderne i området. Første stadium 
var iværksættelse af en sociologisk undersøgelse, som skul­
le analysere situationen i de enkelte bysamfund og afdæk­
ke alle de faktorer, der gør det svært for kvinderne at få 
job. 
Sideløbende hermed blev der oprettet et jobcenter i hvert 
enkelt lokalforvaltningsområde, hvor kvinderne kan få 
individuel rådgivning om deres jobmuligheder. 
Derefter blev der udarbejdet uddannelsesplaner inden for 
de traditionelle INEM-strukturer (den nationale arbejds­
formidling). 
"Først og fremmest udnytter vi eksisterende uddannelses­
tilbud og supplerer dem eventuelt med specifikke kurser", 
forklarer Gloria Reguero fra "Red Local"-projektet. "Vi 
tilpasser de eksisterende kursustilbud til kvindernes 
behov, men også - og det er meget vigtigt - til lokale 
nichemarkeder på beskæftigelsesområdet. Hvad skal kvin­
derne med uddannelse, hvis den ikke hjælper dem til at få 
et job i deres eget område? På denne måde har vi vejledt 
nogle af de 120 kvinder, som får støtte, til et job inden for 
miljøområdet, f.eks. arbejde med genbrug eller havebrug, 
ligesom vi støtter kvinder, der opretter egen virksomhed". 
Fordelen for de lokalforvaltninger, der udgør "Red 
Local", var, at de kunne gå sammen og dermed sætte mere 
effektivt ind, samtidig med at de forblev tæt på kvinder­
nes dagligdag. Derfor vil man frem over i denne form for 
jobformidling tage hensyn til kvindernes familiemæssige 
forpligtelser ved f.eks. at tilpasse deres arbejdstid. 
43 
ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER 
VIGTIGE INITIATIVER 
PÅ UDDANNELSESOMRÅDET 
PÅ EUROPÆISK PLAN 
Almen uddannelse 
Forskellige aktioner på uddannelsesområdet kan bidrage 
til at fremme ligestilling mellem mænd og kvinder: øget 
forståelse i offentligheden for problemerne, uddannelse 
af lærerne, undervisningsmateriale, der kan bidrage til at 
afskaffe stereotype kønsrolleopfattelser, og større spred­
ning i studie- og karrierevalg. 
SOCRATES-programmet(5) om samarbejde på uddan­
nelsesområdet giver projekter, der tager hensyn til lige­
stilling mellem mænd og kvinder, en fortrinsstilling. Men 
gennemførelsen af princippet om integrering af ligestil­
lingsaspektet er en langsigtet proces, der forudsætter en 
mere aktiv indsats for at skabe øget forståelse for proble­
met blandt alle, der arbejder med fællesskabsprojekter, og 
samtidig kræver det et grundigt kendskab til ligestillings-
princippets betydning i relation til sammenhængen mel­
lem fællesskabspolitikkerne og evaluering på uddannel­
sesområdet. 
Erhvervsuddannelse 
Forbedring af kvindernes kvalifikationer er en vigtig for­
udsætning for at få indført ligestilling. Europa-
Kommissionen har besluttet at satse mere proaktivt på 
ligestillingsaspektet i de projekter, der skal finansieres 
under LEONARDO DA VINCI-programmet(6). 
Kommissionen har rent konkret opfordret projekt­
ansøgerne til at udvikle projekter om positive særforan­
staltninger, der kan tilskynde kvinder (eller mænd) til at 
deltage på områder, hvor de traditionelt er underrepræ­
senteret, men også på de områder, som er åbne for både 
kvinder og mænd. Andre lande foreslår foranstaltninger, der skal 
nedbringe de indirekte beskæftigelsesomkostnin-
ger. Målgrupperne er de unge, de ældre arbejds­
løse, de langtidsledige og de lavtlønnede. 
En mere effektiv 
arbejdsmarkedspolitik 
Her er der tale om en lang række forskellige 
foranstaltninger. Nogle af dem har til formål at 
afbøde virkningerne af lovgivning, der kan 
hæmme oprettelsen af nye arbejdspladser, mens 
andre har til formål at skabe bedre overensstem­
melse mellem udbud og efterspørgsel på jobmar­
kedet gennem en mere effektiv arbejdsformid­
ling. 
Med hensyn til ændringer i den sociale beskyt­
telse tager Luxembourgs regering klart forbehold: 
"Luxembourgs regering afviser tanken om, at en 
udifferentieret deregulering skulle være en mira­
kelløsning på arbejdsløshedsproblemet. Der er 
intet, der tyder på, at en lempelse af arbejdsmar­
keds-lovgivningen gennem bl.a. en nedbringelse 
af antallet af afskedigelser eller afskaffelse af den 
lovfæstede mindsteløn ville skabe flere arbejds­
pladser. Tværtimod viser erfaringerne fra Luxem­
bourg, at en stram social lovgivning på ingen 
måde hæmmer oprettelsen af nye arbejdspladser, 
ikke engang i perioder med økonomisk recess i-
on"(7). 
Effektivisering af den offentlige arbejdsformid­
ling er formålet med et forslag fra Luxembourg 
om pligt til at annoncere ledige stillinger offent­
ligt og underrette myndighederne om både indi­
viduelle afskedigelser og massefyringer. Også 
Grækenland har taget denne idé op, og forslaget 
bør undersøges nøjere, fordi det kan være med til 
at afsløre eksisterende skævheder på jobmarkedet. 
Bekæmpelse af sort arbejde og undergrundsøko­
nomi samt øget geografisk mobilitet indgår som 
led i andre forslag. 
(5) Rådets afgørelse af 14. marts 1995. EFT nr. L 87 af 20.4.1995, s. 10. 
(6) Rådets afgerelse af 6. december 1994. EFT nr. L 340 af 29.12.1994, s. (7) La politique de l'emploi au Luxembourg à i'HORIZON 
2000. Ministery of labour, Luxembourg, 1995 
44 
ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER 
KVINDELIGE IVÆRKSÆTTERE I BERLIN 
Det største erhvervscenter for kvindelige iværksættere i Europa er ved at blive bygget i den østlige del 
af Berlin i Tyskland. En tidligere kosmetikfabrik på 5500 m2 etageareal, fordelt på seks etager, plus en 
ny bygning danner grundlag for 50 planlagte forretningsvirksomheder, der udelukkende skal ledes af 
kvinder. 34 af disse virksomheder er allerede etableret, herunder en edb-skole, en organisations- og 
erhvervskonsulentvirksomhed, et reklamebureau, et rejsebureau, caféer, en lingeri- og en strømpefor­
retning. 
For at kunne forene arbejdet og privatlivet blev der i løbet af sommeren 1996 bygget 13 lejligheder til 
medlemmerne af kooperativet, det såkaldte "Weiber Wirtschaft eG'\ Projektet skal også fungere som et 
miljøvenligt eksempel, hvor arbejdspladser, fritids- og indkøbs-faciliteter er samlet under ét tag for at 
skære ned på overflødig transporttid. 
Der er også sørget for særlige pasningsfaciliteter til de forretningsdrivende kvinders børn, idet sociale 
spørgsmål ifølge kooperativets grundlæggere er en integreret del af økonomien. Bygningen kan tilbyde 
rimelige og stabile huslejer til kvinderne, fælles brug af teknisk udstyr, fælles annoncering og et center 
til konferencer, seminarer og udstillinger. 
1000 kvinder i alle aldre og fra alle sociale grupper fra hele Tyskland og fra udlandet har allerede meldt 
sig som medlemmer af dette erhvervscenter, som også støttes af Den Europæiske Union. Man kan del­
tage i projektet ved at investere helt ned til 200 DM, Medlemskabet betyder også, at man bliver mede­
jer af erhvervscenteret, selv om man måske må vente lidt, før det begynder at give overskud! Det skyl­
des, at det endnu ikke er lykkedes for de kvinder, der har sat penge i centeret, at rejse de 300 000 DM 
i aktiekapital, der skal til for at sikre den samlede finansiering af de nye bygninger, og det på trods af, 
at der er skaffet midler via banklån, støtte fra byen Berlin, tilskud fra forbundsregeringen og den egen­
kapital, kvinderne selv har kunnet rejse, og på trods af støtten fra Bruxelles i form af midler fra struk­
turfondene. 
Projektet, som kommer til at repræsentere en samlet investering på 34 mio. DM, heraf 12,5 mio. DM 
til Treuhandanstalt for købet af bygningerne, har været ét af de største erhvervsforetagender, der er gen­
nemført på initiativ af kvindebevægelsen i Europa. 
45 
ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER 
INFORMATIONSSAMFUNDET 
Indførelsen og den udbredte brug af informations- og 
kommunikationsteknologi indebærer enorme mulighe­
der for at skabe øget velstand og opnå en højere leve­
standard. Mange mennesker, herunder også kvinderne, 
er bekymret for, hvordan informationssamfundet kom­
mer til at indvirke på deres tilværelse. I sin grønbog Liv 
og arbejde i informationssamfundet: Mennesket i cen-
trum<8) behandler Kommissionen de afgørende sam­
fundsmæssige udfordringer, der ligger i overgangen til 
informationssamfundet. I grønbogen gøres der rede for, 
hvordan informations- og kommunikations-teknologi 
indvirker på produktionen og arbejdets tilrettelæggelse 
og ændrer folks tilværelse. Det er ifølge grønbogen for­
ståeligt, at folk er bekymret over de samfundsmæssige 
og økonomiske omvæltninger og voldsomme foran­
dringer, der finder sted i kølvandet på indførelsen af den 
nye teknologi. 
Informations- og kommunikationsteknologien har også 
stor betydning for folks behov for en mere tidssvarende 
uddannelse og kontinuerlig ajourføring af deres færdig­
heder. Det gælder både kvinder og mænd. Der er tre 
faktorer, der især indvirker på ligestillingsproblematik-
ken: 
• der bliver behov for livslang uddannelse; 
• det er nødvendigt at modarbejde udstødelsen af 
dem (heriblandt kvinderne), som ikke er i stand til 
at tage del i informationssamfundet; 
• det bliver endnu vigtigere at skabe mulighed for at 
forene erhvervsarbejde og familieliv for både mænd 
og kvinder, efterhånden som informationssamfun­
det indvirker på, hvordan vi fordeler vor tid mellem 
erhvervsarbejde, uddannelse og huslige pligter. 
Hvidbogen Undervise og lære - på vej mod det kogniti­
ve samfund(9> og Det Europæiske Ar for Livslang 
Uddannelse (1996)(10) kan betragtes som et bidrag til 
debatten om disse spørgsmål. 
<8) KOM(96) 389 af 23. 7. 1993.SuppL 3/96, Bulletin for Den 
Europæiske Union. 
(9> KOM(95) 590 endelig udg. af 29. 11. 1995. 
(10) KOM(95) 124 af 31. 3. 1995. Mere målrettede 
foranstaltninger 
Fem lande undlader at nævne kvinder blandt 
de grupper, som især er ramt af arbejdsløshed. 
Disse første flerårige programmer fokuserede 
på arbejdsløsheden og gik let hen over ligestil-
lingsproblematikken, og det gælder selv de lande, 
der fører en aktiv ligestillingspolitik. 
En undersøgelse af de første flerårige program­
mer afslører, ar de ikke er kønsneutrale. Efter 
anmod-ning fra Rådet er man ved at foretage en 
mere deltajeret bedømmelse af programmerne. 
På grundlag af en generel gennemgang kan der 
dog udledes visse foreløbige konklusioner. 
Nogle af medlemslandene er fremkommet med 
interessante forslag til fordel for kvinder: 
• I Grækenland og Portugal gives der tilskud til 
at ansætte kvinder inden for de erhverv og 
områder, hvor de er underrepræsenteret. 
• I Tyskland kræver arbejdsmarkedslovgivnin­
gen, at der tages hensyn til kvindernes vilkår i 
beskæftigelsespolitiske tiltag i forhold til, hvor 
stor en del af de arbejdsløse de udgør. 
• I Østrig giver regler om arbejdstid og kursus­
stedernes placering kvinder bedre mulighed for 
at gennemføre uddannelseskurser. 
• Ligeledes i Østrig er man indstillet på at højne 
kvalifikationsniveauet for deltidsarbejde. 
• I Østrig tilstræber man at nedbringe antallet af 
afbrydelser i karriereforløbet for at nedbringe 
forskellene i indtjening mellem mænd og kvin­
der. 
• I Sverige ydes der særlig støtte til kvindelige 
iværksættere. 
• I Luxembourg findes der særlige uddannelses­
foranstaltninger for kvinder, der ønsker at 
vende tilbage til arbejdsmarkedet. 
Det fremgår af den anden runde af program­
mer (1996), at det er de færreste flerårige pro­
grammer, der udtrykkeligt opererer med politiske 
tiltag med henblik på gennemførelse af ligestil­
ling på arbejdsmarkedet. Særlige målrettede for­
anstaltninger er gennemført i Storbritannien, 
Østrig, Spanien, Sverige og Tyskland for at skaffe 
bedre børnepasningsfaciliteter eller fa flere kvin­
der til at deltage i erhvervsuddannelser. Det er 
dog kun nogle få lande (f.eks. Sverige), der gør en 
indsats for at integrere kønsaspektet i de generel­
le politikker hele vejen igennem det flerårige pro­
gram. 
46 
ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER 
Aktiv 
ligestillingspolitik 
Påvirkning af kvindernes erhvervs- og uddan­
nelsesvalg i nye retninger er et afgørende element 
i ligestillingspolitikken. 
Det er en nødvendig - men dog ikke tilstræk­
kelig - forudsætning for lige-stilling. Der er behov 
for aktive politiske tiltag for at få afskaffet for­
skelsbehandlingen inden for ansættelser og perso­
naleledelse. Indsatsen må ikke kun fokusere på 
uddannelsespolitiske tiltag, som er baseret på den 
formodning, at de kønsbetingede skævheder med 
hensyn til beskæftigelse og arbejdsløshed kan til­
skrives et skævt udbud af kvindelige arbejdstage­
re. Også politiske tiltag på efterspørgsels-siden er 
vigtige, og det samme gælder inddragelse af lige­
stillingsaspektet i virksomhedernes lønaftaler 
inden for en hel sektor eller undersektor. 
En aktiv ligestillingspolitik, flere kvindelige 
deltagere i generelle programmer, nyorientering 
af kvinders erhvervs- eller uddannelsesvalg, 
afskaffelse af beskatningsmæssige og materielle 
hindringer samt lov-givning og regler på fælles­
skabsplan, nationalt og regionalt plan, som kan 
sikre alle arbejdstageres grundlæggende rettighe­
der og give dem den fornødne sikkerhed, er helt 
afgørende. Med sådanne foranstaltninger undgår 
man risikoen for, at ansættelse af flere kvinder 
medfører større ulighed mellem kvinderne ind­
byrdes. 
Konklusioner 
De flerårige beskæftigelsesprogrammer er et 
særdeles interessant initiativ, fordi det tilskynder 
landene til at udvikle samordnede beskæftigelses­
politikker. De første programmer var centreret 
omkring arbejdsløsheden; ligestillingsproblema-
tikken var ikke specielt synlig, selv ikke i de 
lande, hvor man fører en aktiv ligestillingspolitik. 
Princippet om at integrere ligestillingspolitik­
ken i den generelle beskæftigelses- og planlæg­
ningspolitik afføder spørgsmål og problemer 
omkring implementeringen og den administrati­
ve koordinering på et højt og kompliceret niveau 
i de enkelte medlemslande. Der er en udtalt ten­
dens til at forsøge at gennemføre ligestilling ved 
hjælp af "målgruppemetoden", men visse med­
lemslande er gået bort fra udelukkende at udnyt­
te denne mulighed for også at udforske andre 
løsningsmodeller. SÆRLIGE LÅN TIL KVINDELIGE 
IVÆRKSÆTTERE 
SVERIGE 
På trods af, at Sverige anses for at være et af de lande, der er 
nået længst med ligestillingen mellem kønnene, er der pro­
centvis langt færre kvinder end mænd blandt ejerne af små 
og mellemstore virksomheder. Under 20% af alle små og 
mellemstore virksomheder ejes og drives af kvinder. I juni 
1994 vedtog den svenske rigsdag en ny lånefacilitet for at 
hjælpe potentielle kvindelige iværksættere med at starte 
egen virksomhed, men også for at opmuntre kvindelige 
ejere af eksisterende små og mellemstore virksomheder til at 
ekspandere og udvikle deres virksomheder. 
I løbet af det første år og otte måneder var der over 2000 
kvinder, der startede eller ekspanderede egen virksomhed 
med lån på i alt 16,5 mio. ECU (139 mio. SEK). Det gen­
nemsnitlige lånebeløb er 8000 ECU (67 000 SEK). Meget 
små virksomheder inden for handel og service dominerer 
billedet. Kun 7% af kvinderne lånte penge til at starte eller 
udbygge en produktionsvirksomhed. 
Det fremgår af en række interviews for nylig med kvinder, 
som har lånt penge i forbindelse med dette program, at over 
78% af de deltagende kvinder er meget optimistiske med 
hensyn til de fremtidige muligheder for at udbygge deres 
virksomhed. Disse interviews viser også, at 58% af de 
pågældende kvinder ikke havde anden beskæftigelse, da de 
besluttede at søge om et lån. Desuden anførte 19% af kvin­
derne, at de startede egen virksomhed som et direkte alter­
nativ til at blive fyret fra deres daværende job. 
Der er skabt godt og vel 3500 nye job. Hidtil har program­
met givet gode resultater, og kvinderne udviser voksende 
interesse for at starte egen virksomhed. ALMI 
Fôretagspartner AB er en gruppe bestående af et modersel­
skab, der ejes af staten, og 22 regionale udviklingsselskaber, 
som tilbyder konsulentbistand, finansiering og information 
til personer, der har planer om at starte en ny virksomhed. 
Det medvirker i programmet og kan tilbyde kvinderne virk­
somhedsrådgivning, uddannelse, deltagelse i netværk og 
vejledning generelt. 
47 
ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER 
Den fælles rapport, som blev forelagt for Det 
Europæiske Råd i Madrid, indeholdt en sam­
menfatning af de flerårige programmer med en 
understregning af behovet for at intensivere ind­
satsen til fordel for de grupper, der er særligt 
hårdt ramt af arbejdsløshed: 
• De unge: Medlemslandene og arbejdsmarke­
dets parter bør finde en metode til at integre­
re denne gruppe på arbejdsmarkedet. Alle 
unge bør have den fornødne uddannelse og 
arbejdserfaring, der skal til for at skaffe dem i 
beskæftigelse. 
• De langtidsledige: Medlemslandene og 
arbejdsmarkedets parter bør føre en mere 
aktiv politik med henblik på forebyggelse af 
langtidsledighed. Alle arbejdsløse bør have 
mulighed for omskoling eller efteruddannelse 
og genindpasning i arbejdslivet, før de glider 
over i langtidsledighed. 
• Ældre arbejdstagere bør have en chance for 
at udnytte deres arbejdserfaring og potentiale 
fuldt ud. De bør have mulighed for at gen­
nemgå uddannelse og tilskyndes til det. 
• Kvinder: Gennem fremme af ligestilling i 
forbindelse med alle offentlige politiske til­
tag, der vedrører beskæftigelsen, bør der føres 
en aktiv politik for afskaffelse af det kønsop­
delte arbejdsmarked med udgangspunkt i en 
ændret holdning til deltidsarbejde som en 
overgangsforanstaltning, og der bør arbejdes 
på at give både mænd og kvinder bedre 
mulig-hed for at forene erhvervsarbejde og 
familieliv. 
Den fælles rapport, der skal forelægges for Det 
Europæiske Råd i Dublin, vil også omhandle den 
igangværende analyse af kvindernes stilling på 
arbejdsmarkedet. ERHVERVSLIVET OG 
KVINDELIGE 
IVÆRKSÆTTERE 
Under 30% af alle små og mellemstore virk­
somheder i Europa drives af kvinder, og kvinder 
står kun bag en tredjedel af alle nyoprettede virk­
somheder. 
Og alligevel er iværksættersektoren af enorm 
betydning for den fremtidige udvikling af euro­
pæisk økonomi, eftersom det er de små og mel­
lemstore virksomheder, der er den vigtigste kilde 
til nye job. Oprettelse af egen virksomhed, også 
selv om det er ensbetydende med, at man kun 
skaber et job til sig selv, er en positiv løsning på 
arbejdsløshedsproblemet. I dag arbejder 9,6% af 
kvinderne i Den Europæiske Union som selvs­
tændige erhvervsdrivende, mens det tilsvarende 
tal for mændenes vedkommende er 19,9%. Der 
er desuden nogle slående forskelle mellem med­
lemslandene: Kun mellem 3 og 6% af kvinderne 
i Nordeuropa har selvstændig beskæftigelse, mens 
tallet kan være helt oppe på 20% i de sydlige 
lande. 
For mange kvinder er oprettelse af egen virk­
somhed den foretrukne løsning på jobsøgnings-
problemerne på arbejdsmarkedet. 
Oprettelse af egen virksomhed kan også være 
en kilde til personlig udvikling i et system, som 
fortsat er domineret af mændene, og hvor kvin­
dernes færdigheder og kvalifikationer ikke aner­
kendes i fuldt omfang. Mange kvinder støder 
imod et såkaldt "usynligt loft", som hindrer dem 
i at avancere yderligere på deres arbejdsplads og 
lukker dem ude fra de mest ansvarsfulde stillin­
ger. 
Flere fællesskabsinitiativer har via iværksættelse 
af specifikke programmer inden for de seneste ti 
år beskæftiget sig seriøst med kvinders mulighe­
der for at oprette egen virksomhed. Det første 
initiativ af betydning på dette felt er formentlig 
de lokale beskæftigelsesinitiativer til fordel for 
kvinder (LEI), der blev iværksat i 1987 i tilknyt­
ning til fællesskabspolitikken til fordel for kvin­
ders beskæftigelse. 
LEI tog sigte på nye jobmuligheder for kvinder 
på to felter ved dels at støtte helt nyskabende ini­
tiativer, dels at støtte oprettelse af job til kvinder 
*mmmmmmmmm*m*»?&/M////w/#//w,?/;v:> 
48 
ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER 
i en nyoprettet virksomhed de første to år efter 
opstarten; der var tale om virksomheder, som var 
oprettet af kvinder. Det anslås, at der blev skabt 
1300 job ved hjælp af dette program i dets anden 
fase, dvs. i perioden fra 1994 til 1995. LEI-pro-
grammet virkede som katalysator, forstået på den 
måde, at det gav mulighed for at udvikle nyska­
bende initiativer, især via virksomhedsrådgivning 
og adgang til lån og kreditter, men også fordi det 
medvirkede til at udvikle iværksætterånden hos 
kvinder. 
NOW-initiativet, der bygger på erfaringerne 
fra LEI-programmet, havde til formål at støtte en 
lang række projekter for oprettelse af egen virk­
somhed eller selvstændig beskæftigelse i samme 
øjemed. I langt de fleste tilfælde var det ensbety­
dende med at hjælpe kvinder uden job, for hvem 
selvstændig beskæftigelse var et alternativ til 
arbejdsløshed. I mange tilfælde var det blot et 
spørgsmål om at hjælpe kvinderne med at skabe 
deres egne job. Eftersom mange af disse kvinder 
stod uden nogen videre kvalifikationer og gene­
relt ikke var særligt velforberedte til at gå ind i et 
iværksætterprojekt, bestod nogle af de vigtigste 
foranstaltninger i uddannelseskurser, psykologisk 
forberedelse og projektudvikling og -opfølgning. 
Den Europaiske Unions støtte 
til ivarksattere 
EMPLOYMENT-NOW har udbygget og fin­
justeret processen. De første analyser af projek­
terne viser, at 44% vedrører iværksætteraktiviteter 
i en eller anden form og forberedelse til at opret­
te egen virksomhed. De fleste projekter satser på 
oprettelse af en virksomhed som den vigtigste 
løsning på den aktuelle mangel på job, men nogle 
af projekterne tager sigte på kvinder, som i forve­
jen er højt kvalificerede. Det kan f.eks. være kvin­
delige akademikere med en omfattende uddan­
nelse og stor arbejdserfaring, som ønsker at opret­
te egen virksomhed, når deres forfremmelsesmu-
ligheder i deres eksisterende organisation tilsyne­
ladende blokeres. Kvindelige ivarksattere 
og regionalpolitiske tiltag 
Kvindelige iværksættere var på dagsordenen på 
et "Europartnerskabsmøde" i juni 1996 i Luleå i 
Sverige. Ved denne lejlighed fremgik det både af 
debatten og af de erklæringer, der blev fremsat, at 
der er stor interesse for at komme videre i forhold 
til de hidtidige initiativer og i stigende grad for­
søge sig med støtte til iværksættere. Det vil også 
placere de pågældende initiativer i en bredere 
udviklingssammenhæng og især give mulighed 
for at opnå støtte fra strukturfondene; samtidig 
skal man være opmærksom på de problemer, som 
kvinder, der ønsker at oprette egen virksomhed, 
støder på i forbindelse med de generelle politik­
ker, der er udformet med henblik på at støtte og 
hjælpe erhvervslivet generelt. 
Debatten og forskellige indlæg fra kvindelige 
iværksættere viste, at denne gruppes vilkår er 
meget forskellig-artede, men samtidig er proble­
merne tilsyneladende koncentreret på bestemte 
områder. De kan groft inddeles i tre kategorier: 
• behov for psykologisk støtte for at styrke eller 
udvikle iværksætterånden hos kvinder. Denne 
fase omfatter søgning efter specifikke færdighe­
der, etablering af et partnerskabs-initiativ og 
støtte i processen med at udvælge partnere eller 
medarbejdere; 
• behov for faglig bistand til udviklingen af et 
virksomhedsprojekt, uddannelse i sig selv, øko­
nomisk styring og markedsføringsstøtte; 
• behov for vejledning i hele udviklingsfasen. 
Det et nok vigtigt at starte med finansieringss­
pørgsmålet. Forsøg på at skaffe aktie-kapital og 
driftskapital kan være en udfordring for alle, der 
ønsker at oprette egen virksomhed, men det kan 
være dobbelt problematisk for en kvinde, fordi de 
normale finansieringskilder, nemlig bankerne, 
ikke er vant til at have med kvindelige iværksæt­
tere at gøre. Tilskud og økonomisk støtte, som er 
specifikt rettet imod kvinder, kan give det ekstra 
skub, der skal til for at realisere projektet. På 
"Europartnerskabsmødet" var der positive eksem­
pler på dette. LEI-program-met har selv gennem­
ført nogle initiativer i denne retning. Mødet i 
Luleå skal følges op med et andet arrangement fra 
Kommissionens side med henblik på at fa etable­
ret de nødvendige finansieringsordninger; det er 
hensigten at involvere de store forretningsbanker 
og sparekasser i en kampagne for at hjælpe kvin­
der med at oprette egen virksomhed. Det vil mere 
generelt sige, at det er vigtigt at hjælpe kvindelige 
iværksættere med at udnytte de faciliteter, der er 
49 
ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER 
til rådighed for dem i forbindelse med fællesskab­
sinitiativerne til fordel for små og mellemstore 
virksomheder, som f.eks. foranstaltninger til for­
del for kvindelige iværksættere og medhjælpende 
ægtefæller i det tredje multinationale program for 
små og mellemstore virksomheder i Den 
Europæiske Union (1997-2000)(,,). Etablering af 
europæiske net for kvindelige iværksættere og 
virksomheder oprettet af kvinder samt uddannel­
ses- og oplysningsinitiativer vil blive prioriteret 
højt i denne sammenhæng i overens-stemmelse 
med Rådets afgørelse fra november 1996. 
En anden handlingsplan går ud på at oprette 
nationale og tværnationale net og etablere part-
nerskabsprogrammer med deltagelse af toneangi­
vende virksomheder, arbejdsmarkedets parter, 
lokalforvaltninger samt uddannelsesinstitutioner 
og arbejdsformidlingskontorer. 
Afdækning af nye nicher er et af de vigtigste 
satsningsområder: på grundlag af erfaringerne fra 
NOW har projektudviklere og konsulenter peget 
på et stort vækstpotentiale inden for personlige 
tjenesteydelser, turisme og økologibaserede mar­
keder. Desuden synes der at være stor interesse for 
at afsøge lokale og regionale potentielle markeder. 
Landbrugsaktiviteter er i mange tilfælde blevet 
knyttet sammen med miljøbeskyttelsesaktiviteter 
såsom fremstilling af biodynamiske fødevarer og 
turisme. 
(u) Rådets afgørelse af 9.12.1996 - EFT (udfyldes senere) 
50 
KAPITEL 3 
HVORDAN FORENER MAN 
ERHVERVSARBEJDE OG 
FAMILIELIV? 
SMÅBØRNSFORÆLDRES 
BESKÆFTIGELSESSTATUS 
De europæiske arbejdsmarkeder har forandret 
sig meget i de seneste tiår. Europas befolkning i 
den arbejdsdygtige befolkning bliver stadigt min­
dre, og arbejdsstyrkens struktur har ændret sig 
væsentligt. Kvindernes øgede andel af arbejdsstyr­
ken er en af de mest markante tendenser, og det 
har igen betydning for det voksende antal hus­
stande med to indkomster og familier med enlige 
forældre i nogle lande. 
Den stigende erhvervsfrekvens blandt kvinder­
ne er dog ikke uden problemer. Der er lang vej 
endnu, før der er ligestilling mellem mænd og 
kvinder. Kvindernes beskæftigelse ligger hovedsa­
gelig inden for deltidsjob og midlertidige job, 
men det er ikke altid efter deres eget ønske. 
Ansvaret for mindre børn betragtes ofte som en 
væsentlig hindring for, at kvinderne kan opnå 
ligestilling, eftersom børnepasningen hovedsage­
lig er kvindernes ansvar. Der er derfor en voksen­
de erkendelse af, at der bør sættes ind for at gøre 
det lettere for både mænd og kvinder at kombi­
nere lønnet arbejde og pasningsopgaver. Der er et 
voksende behov for at kunne kombinere "lønnet" 
arbejde og "ulønnede" pasningsopgaver og kunne 
vælge mere fleksible arbejdsordninger. Nogle af 
de vigtigste midler til at opnå en sådan fleksibili­
tet er børne-pasningsfaciliteter og 
(forældre)orlovstilbud. Med udgangspunkt i 
kvindernes stigende erhvervs-frekvens på de euro­
pæiske arbejdsmarkeder fokuseres der i dette 
kapitel på, hvad der gøres på de forskellige 
niveauer for at gøre det muligt at kombinere 
erhvervsarbejde og børnepasning. 
51 
HVORDAN FORENER MAN ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIELIV? 
Der er stor forskel på erhvervsfrekvensen 
blandt kvinder med børn i de enkelte lande, mens 
erhvervsfrekvensen blandt mændene er meget 
ensartet i hele Den Europæiske Union. 
Erhvervsfrekvenserne i de enkelte medlemslan­
de kan dog være påvirket i meget forskellig grad 
af antallet af børn i familien. 
I nogle lande har kvinderne en meget høj 
erhvervsfrekvens, uanset om de har børn eller ej. 
Det synes at være tilfældet i de skandinaviske 
lande, Sverige, Danmark og Finland. Et andet 
mønster gør sig gældende i lande som Tyskland, 
Irland, Nederlandene, Grækenland, Spanien og 
Storbritannien, hvor kvindernes erhvervsfrekvens 
er stærkt influeret af, om de har børn eller ej. Her 
er erhvervsfrekvensen blandt kvinder med ét barn 
væsentligt lavere end blandt kvinder uden børn. 
Desuden kan det konstateres, at erhvervsfrekven­
sen blandt kvinder med børn falder, jo flere børn 
de har. Et tredje mønster tegner sig i Italien og 
Portugal. I disse lande er kvindernes erhvervsfre­
kvens også influeret af, om de har børn. Men her 
er det det andet barn, der har afgørende betyd­
ning: erhvervsfrekvensen blandt kvinder med ét 
barn er den samme som blandt kvinder uden 
børn. Endelig er der en fjerde tendens i Frankrig 
og i mindre omfang også i Belgien: her er det kun 
erhvervsfrekvensen for kvinder med tre eller flere 
børn, der adskiller sig væsentligt fra normen. Der kan konstateres endnu større forskelle, når 
man sammenligner erhvervsfrekvensen for mænd 
og kvinder med børn under ti år. Ud over den 
meget høje erhvervsfrekvens for mændenes ved­
kommende er den store forskel i fordelingen af 
deltidsarbejde mellem mænd og kvinder i denne 
gruppe slående. I de fleste lande er det langt min­
dre sandsynligt, at fædrene har deltidsarbejde, 
mens deltidsarbejde for mødrene er mere frem­
herskende, selv om det ikke er alle kvinder med 
deltidsjob, der selv har valgt det. 
Deltidsarbejde er af forskellig betydning for 
mænd og kvinder med børn. Deltidsarbejde 
blandt kvinder med børn varierer mellem med­
lemslandene, men i flere lande har det bidraget til 
stigningen i kvindernes erhvervsfrekvens. I 
Nederlandene, Sverige og Storbritannien er del­
tidsarbejde normalt for kvinder med mindre 
børn, og det er også udbredt i Belgien, Danmark, 
Østrig og Tyskland. I mod-sætning hertil er del­
tidsarbejde mindre almindeligt i de sydlige med­
lemslande - Grækenland, Italien, Spanien og 
Portugal. 
Sammenligner man beskæftigelsesfrekvensen 
for kvinder med børn i 1985 og 1993, kan der 
konstateres en kraftig stigning. Når man ser bort 
fra Danmark, hvor beskæftigelsesfrekvensen for 
kvinder med børn er meget høj, steg beskæftigel­
sesfrekvensen blandt kvinder med mindre børn i 
FIGUR 16 BESKÆFTIGELSESSTATUS FOR KVINDER MED BØR« (o^O ÂR) 1 EU 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
OK 
EU 12!: I 
0 I ALT 
FULDTID 
DELTID 
i 1 
20 40 60 80 100 
KILDE; EUROPA-KOMMISSIONENS NET OM BØRNEPASNING OG ANDRE FORANSTALTNINGER MED HENBLIK PA AT FORENE ERHVERVSARBEJDE OG 
FAMILIEMÆSSIGE FORPLIGTELSE«. 
NB; DATA FOR A: KVINDER MED BØRN UNDER H AR. DATA FOR S; KVINOER MED BØRN UNDER 7 AR. 
•mmtmammmxtx»»« 
52 
samtlige lande, samtidig med at stigningen i 
beskæftigelsesfrekvensen blandt kvinder generelt 
har været særligt høj i Nederlandene, Irland, 
Storbritannien og Belgien. 
Endelig bør man se på arbejdsløsheden blandt 
mænd og kvinder med børn i de europæiske 
lande. I de fleste lande er arbejdsløsheden blandt 
kvinder med børn højere end blandt mænd med 
børn. Men en meget stor del af kvinder med børn 
i medlemslandene er slet ikke aktive på arbejds­
markedet. I Grækenland, Spanien, Irland, Italien, 
Luxembourg og Nederlandene har ca. 50% af 
kvinder med børn ikke arbejde. I modsætning 
hertil er det i de skandinaviske lande og Portugal 
kun 25% af kvinder med børn, der er uden arbej­
de. 
Der kan drages visse konklusioner af denne 
analyse. Den vigtigste er, at det at have børn har 
betydning for kvindernes erhvervsfrekvens. 
Generelt er erhvervsfrekvensen blandt kvinder 
uden børn væsentligt højere end blandt kvinder 
med børn. Derimod er mændenes erhvervsfre­
kvens upåvirket af det at have børn. 
Mønsteret er dog ikke ens i alle medlemslande. 
I de skandinaviske lande er kvindernes erhvervs­
frekvens ikke videre påvirket af, om de har børn. 
I nogle lande synes børnenes alder også at være en 
vigtig faktor for mødrenes erhvervsfrekvens. I de HVORDAN FORENER MAN ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIELIV? 
fleste lande øges kvindernes erhvervsfrekvens, jo 
ældre det yngste barn er. 
Disse forskelle mellem landene tyder på, at der 
ikke er tale om et statisk mønster. Desuden giver 
det forhold, at erhvervsfrekvensen varierer så 
meget, anledning til at tro, at arbejdsmarkeds-
adfærd ikke er betinget af ydre faktorer, men 
afhænger af erhvervsstrukturen og det sociale 
system, de enkelte lande har valgt. I de følgende 
afsnit ser man nærmere på strukturen i det socia­
le system. 
FIGUR 17 DELTIDSBESKÆFTIGELSE BLANDT MÆND OG KVINDER 
MED BØRN I EU, 1093 
0 20 40 60 80 100 
KILDE: EUROPA-KOMMISSIONENS NET OM BØRNEPASNING OG ANDRE FORANSTALTNINGER MED HENBLIK PA AT FORENE ERHVERVSARBEIDE OG 
FAMILIEMÆSSIGE FORPLIGTELSER. 
NOTE : FOR SAVIDT ANGÅR FÆDRE I LUXEMBURG ; FOR LILLE REFERENCEGRUPPE 
53 
HVORDAN FORENER MAN ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIELIV? 
Børnepasningsfaciliteter 
i medlemslandene 
I marts 1992 vedtog Ministerrådet en henstil­
ling om børnepasning*1'. Heri henstilles det, at 
"medlems-staterne gradvist tager og/eller frem­
mer initiativer, som giver kvinder og mænd 
mulighed for at forene deres erhvervsmæssige for­
pligtelser med det familie- og opdragelsesmæssige 
ansvar i forbindelse med børnepasning". Rådet 
peger i sin henstilling specielt på fire områder, 
hvor der bør iværksættes initiativer: orlovsordnin­
ger for forældre, øget hensyntagen på arbejds­
pladsen til behovene hos de arbejdstagere, der har 
børn, støtte til mænds øgede deltagelse i det fami­
lie- og opdragelsesmæssige ansvar i forbindelse 
med børnepasning samt etablering af børnepas­
nings-ordninger, mens forældrene er i arbejde, er 
under uddannelse eller søger arbejde eller uddan­
nelse. I henstillingens artikel 3, som omhandler 
børnepasningsordninger, peges der på en række 
væsent-lige krav til disse ordninger. De skal: 
• være økonomisk overkommelige og tilbydes i 
alle områder og regioner (både by- og landom­
råder), 
• kombinere sikker pasning med en pædagogisk 
indfaldsvinkel, 
• være åbne for børn med særlige behov, • være fleksible og forskelligartede, samtidig med 
at der sikres sammenhæng mellem de forskelli­
ge ordninger, 
• varetages af ansatte, hvis uddannelse modsvarer 
den store betydning og værdi af deres arbejde. 
Spørgsmålet er, i hvilket omfang disse krav sva­
rer til de faktiske forhold på børnepasningsområ­
det i Den Europæiske Unions medlemslande. Et 
foreløbigt svar på dette spørgsmål finder vi i 
1996-rapporten(2) fra Europa-Kommissionens 
Net om Børnepasning og andre foranstaltninger 
med henblik på at forene erhvervsarbejde og 
familiemæssige forpligtelser. Rapporten gennem­
går alle ordninger, der kan tilbyde "sikker og påli­
delig" pasning af børn under ti år. Der fokuseres 
især på egentlige børne-pasningsordninger, som 
f.eks. vuggestuer og dagpleje, men også børnepas-
(i) 
(2) EFTnr. L 123 af 8.5.1992, s. 16. 
Gennemgang af børnepasningsordningen i EU (1990-
1995), Europa-Kommissionens Net om Børnepasning og 
andre foranstaltninger med henblik på at forene erhvervs­
arbejde og familiemæssige forpligtelser. Europa-
Kommissionen, GD V, januar 1996. 
FIGUR 18 DELTIDSBESKÆFTIGELSE BLANDT KVINDER MED BØRN (o-io ÅR) I EU (%), 
198c OG 1093 
1985 
1993 B 
I 
DK 
I 
D 
I 
GR 
I 
E \ F 
I 
IRL 
! 
I 
I 
L 
I 
NL 
I 
P 
FIN ' 
s I 
I I 
UK 
EU 12 ' ' 
I I 
O 20 40 60 80 100 
KILDE: EUROPA-KOMMISSIONENS NET OM BØRNEPASNING OG ANDRE FORANSTALTNINGER MED HENBLIK PA AT FORENE ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIEMÆSSIGE FOR­
PLIGTELSER. 
NB: DATA FOR A: KVINOER MED BØRN UNDER IS AR. DATA FOR S: KVINDER MED BØRN UNDER 7 AR. 
mmmmmmmm 
54 
HVORDAN FORENER MAN ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIELIV? 
nings- og fritidstilbud fra andre institutioner 
såsom skoler og børnehaver er omhandlet. 
Nogle af de vigtigste resultater af undersøgelsen 
er gengivet i tabel 3. Den viser, hvor mange for­
skellige ordninger der findes for småbørn, og 
hvad de omfatter. For eksempel findes der mange 
offent-lige pasningsfaciliteter for børn under tre 
år i Danmark, Sverige, Belgien, Frankrig og 
Finland, men ikke ret mange i Spanien, Irland, 
Storbritannien og Grækenland. 
Børnepasningsordninger for børn mellem tre og 
seks år er langt mere almindelige end for børn 
mellem nul og tre år. Det skyldes hovedsagelig 
børnehaveklasser og tidlig start på den obligatori­
ske skolegang. For eksempel går næsten alle børn 
i Frankrig i "école maternelle", fra de er tre år 
gamle. I Nederlandene findes der ingen egentlige 
børnehaveklasser, men børn kan optages i 
grundskolen, før de har nået den skole-pligtige 
alder, nemlig når de er fyldt fire. Der er dog sta­
dig store forskelle: Portugal, Finland og Irland 
har de færreste offentlige pasningstilbud til børn i 
aldersgruppen tre til seks år, mens den bedste 
dækning med offentlige tilbud findes i Frankrig, 
Belgien og Italien. Data om børnepasningsordninger for børn 
mellem seks og ti år uden for skoletiden er meget 
begrænsede og vanskelige at fortolke. Det er svært 
at skaffe oplysninger om pasningstilbud-dene for 
børn i skolealderen før og efter skoletid, i mid­
dagspausen og på skolefridage, fordi der er så 
mange forskellige organisationer og grupper 
involveret. Det fremgår dog af Kommissionens 
overslag over omfanget af tilbud til denne alders­
gruppe, at der kun er begrænsede pasningsord­
ninger for disse børn uden for skoletiden. De fle­
ste børn synes at blive passet på anden måde end 
i offentligt finansierede pasningsordninger. 
Oplysningerne tyder på, at der i de fleste lande 
kun er sådanne tilbud til under 10% af den 
pågældende aldersgruppe. Undtagelserne fra 
dette er Sverige og Danmark, hvor næsten totred­
jedele af alle børn i denne gruppe passes i sådan­
ne ordninger, og i mindre omfang Frankrig, hvor 
30% af alle børn mellem seks og ti år er omfattet 
af en ordning, som både tilbyder pasning og fri­
tidsaktiviteter. 
FIGUR 19 ARBEJDSLØSHED OG ERHVERVSINAKTIVITET BLANDT MÆND OG KVINOER 
MED BØRN (o-io ÅR) I EU (%), 1993 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P, 
I 
FIN I S 
I 
UK 
I 
EU 12 ' 
I 
0 20 40 60 8 
KILDE: EUROPA-KOMMISSIONENS NET OM BØRNEPASNING OG ANDRE FORANSTALTNINGER MED HENBLIK PA AT FORENE 
FORPLKVraSER. 
NB: DATA FOR A: KVINOER MED BØRN UNDER 15 AR. DATA FOR S: KVINOER MED BØRN UNDER 7 AR. KVINDER ARBEJDSLØSE 
KVINDER INAHTIVE 
MÆND ARBEJDSLØSE 
MÆND INAKT VE 
0 100 
ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIEMÆSSIGE 
55 
•7>iWT3: fMNmÊÊÉâm 
Land2 
Belgien 
Danmark 
Tyskland 
Øst 
Vest 
Grækenland 
Spanien 
Frankrig 
Irland 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene 
Østrig 
Portugal 
Finland 
Sverige 
Storbritannien Ar/data 
1993 
1995 
1990 
1993 
1993 
1993 
1993 
1991 
1991 
1993 
1994 
1993 
1994 
1994 
1993 Ofientligt finansierede b 
ordninger (%) 
0-3 år 
27 
48 
50 
2 
3 
2 
23 
2 
6 
6 
8 
3 
12 
21 
33 
2 3-6 ir 
95 
82 
100 
78 
64 
84 
99 
55 
91 
91 
71 
75 
48 
53 
72 
60 Alder ved 
skolestart 
6 
7 
6 
6 
6 
6 
6 
6 
6 
5 
6 
6 
7 
7 
5 Skoledagens 
længde 
7 
3-5VSd 
4-5 
4-5d 
5 
8 
4.40-5.40«» 
5'/5-6 
8 
7 
4-5 
6 
4-5 
2Vi-6d 
6tø Ofientligt finansierede ordninger 
(6-\0 åi) (%Y 
-
62% + alle 6-årige i børnehaveklasse 
85% 
5% 
<5 % (overslag) 
-
±30% 
<5 % (overslag) 
-
-
<5 (overslag) 
6% 
10% 
5% + 60% af 6-årige i social- og udd.systemet 
64% + nogle 6-årige i børnehaveklasser 
<5 % (overslag) 
Kilde: Oversigt over pasningsordninger for mindre børn i EU, 1990-1995, udarbejdet af Europa-Kommissionens Net om Børnepasning og andre foranstaltninger med henblik på at forene erhvervsarbe­
jde og familie-mæssige forpligtelser, 1996. 
Fodnoter til tabel 3 
a) Oplysningerne om dækningsgraden skal fortolkes således: Pladser i ordningerne: Belgien og Frankrig (for børn mellem 0-3 år, med undtagelse af 2-årige i førskoleordninger), Tyskland, Italien (for 
børn mellem 0-3 år), Nederlandene, Portugal og Storbritannien. Deltagende børn i ordningerne: Belgien og Frankrig (2-årige i førskoleordninger og børn mellem 3-6 år), Danmark, Grækenland, 
Spanien, Irland, Italien (for børn mellem 3-6 år), Østrig, Finland og Sverige. 
b) "Offentligt finansieret" er ensbetydende med, at over halvdelen af de samlede omkostninger ved en pasningsordning betales af det offentlige, ofte mellem 75% og 100%. 
c) Dette tal omfatter ikke børn, der modtager obligatorisk skoleundervisning. Det vedrører kun egentlig pasning og fritidsaktiviteter. 
d) Længere skoledag, jo ældre børnene bliver. 
- kke oplyst o 
m 
O 
HVORDAN FORENER MAN ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIELIV? 
Undersøgelse 
af børnepasningsordninger 
Spørgsmålet er så, i hvilket omfang disse ord­
ninger opfylder kravene i Rådets henstilling om 
børnepasning. Er ordningerne økonomisk over­
kommelige og let tilgængelige og kombinerer de 
sikker pasning med en pædagogisk indfaldsvin­
kel? Og hvordan forholder det sig med fleksibili­
tet, differentiering og sammenhæng? Det fremgår 
tydeligt af tabellen, at dette spørgsmål ikke så let 
lader sig besvare for Den Europæiske Union som 
helhed. Der er to hovedårsager hertil: 
Der mangler de fornødne basisdata: Der findes 
ikke noget ensartet system for indsamling af stan­
dardoplysninger i Europa. Oplysninger om andre 
ordninger, som f.eks. dagpleje, vil muligvis frem­
gå af tilfældige rapporter, men der er ikke tale om 
regelmæssig indsamling af sådanne data. De 
alvorligste huller finder vi i statistikker om priva­
te, ikke-tilskudsberettigede ordninger, som f.eks. 
"sort" dagpleje og pasning hos familiemedlem­
mer. 
Basisdataene må bearbejdes og fortolkes nær­
mere: Dataene om børnepasningstilbud må bear­
bejdes ud over at give samlede tal for større grup­
per, fordi der er store forskelle med hensyn til 
omfanget af børnepasningstilbud. Et andet og 
endnu mere kompliceret aspekt ved fortolknin­
gen af tværnationale statistikker er, at der også 
bør tages hensyn til forskelle i kvalitet. 
FORÆLDREORLOV 
I juni 1996 vedtog Ministerrådet et direktiv 
om forældreorlov*". Direktivet afslutter en debat, 
der har stået på siden 1983, da Kommissionen 
fremsatte forslag til et retsinstrument om foræl­
dreorlov. I december 1995 resulterede forhand­
linger mellem fagforenings- og arbejdsgiverorga­
nisationer i, at EFS, UNICE og CEEP indgik en 
rammeaftale om forældreorlov. Med henvisning 
til artikel 4 i aftalen om social- og arbejdsmar­
kedspolitikken anmodede de underskrivende par­
ter Kommis-sionen om at fremkomme med et 
forslag'4' til en rådsretsakt, der kunne gøre aftalen 
bindende. 
I direktivet er fastsat nogle mindstekrav til en 
forældreorlovsordning gældende for hele Den 
Europæiske Union. I henhold til aftalens paragraf 2 har "mænd såvel som kvinder individuel ret til 
forældreorlov i forbindelse med et barns fødsel 
eller i forbindelse med adoption af et barn, for at 
den pågældende kan passe dette barn i mindst tre 
måneder, indtil barnet har nået en nærmere fast­
sat alder, der kan være op til otte år, og som fast­
lægges af medlemsstaterne og/eller arbejds-inar-
kedets parter". Med henblik på at opnå øget lige­
stilling og ligebehandling af mænd og kvinder 
anføres det ligeledes i paragraf 2, at retten til 
forældreorlov i princippet ikke bør kunne over­
drages. Ud over forældre-orlov skal arbejdstagere 
have ret til arbejdsfrihed "som følge af force 
majeure, når tvingende familie-mæssige årsager 
gør sig gældende i tilfælde sygdom eller ulykke, 
der gør arbejdstagerens umiddelbare tilstede­
værelse påtrængende nødvendig" (paragraf 3). 
Medlemsstaterne får efter direktivets vedtagelse 
to år til at iværksætte bestemmelserne i den nati­
onale lovgivning. Der er også en bestemmelse 
om, at medlemslandene kan opretholde eller ind­
føre mere gunstige bestemmelser. 
Når blot minimumskravene er opfyldt, er det 
op til de enkelte medlemslande og/eller arbejds­
markedets parter at fastlægge forældreorlovens 
karakter. Det fremgår også af direktivet, at "alle 
spørgsmål vedrørende social sikring under­
søges og afgøres af medlemsstaterne", men et 
kontroversielt punkt såsom løn eller ydelser til 
arbejdstagere på orlov er ikke nævnt. 
Foraldreorlovsordninger 
i medlemslandene 
Tabel 4 viser forældreorlovsordningerne i de 
femten EU-lande. Det fremgår, at med undtagel­
se af Storbritannien, Belgien, Danmark, Irland og 
Luxembourg er forældreorlov en ret for arbejdsta­
gerne i alle EU-landene. For Irlands og 
Luxembourgs vedkommende indebærer direkti­
vet, at de skal indføre forældreorlov. Belgien har 
ikke nogen forældreorlovsordning, men "ordnin­
gen for afbrydelser i karriereforløbet" kan bruges 
med forskellige begrundelser, herunder også pas­
ning af et barn. Danmark havde oprindeligt en 
forældreorlovsordning, men den er nu blevet 
udbygget til en mere generel ordning på samme 
måde som i Belgien. 
(3) EFTnr. L 145 af 19.6.1996. 
(4) KOM(96) 26 endelig udg. af 31. januar 1996. 
57 
'MB£L4;MCl£RGMFQmLDm^ !994~m> 
Ce Lan 
Belgien1 
Danmark* 
Tyskland 
Grækenland 
Spanien 
Frankrig 
Irland 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene 
Østrig 
Portugal 
Finlande 
Sverige 
Storbritannien Varighe 
Maksimum 
Ingen 
10 uger + 
3-9 mdr.b 
36 mdr. 
3 mdr. 
36 mdr. 
36 mdr. 
Ingen 
6 mdr. 
Ingen 
6 mdr. 
Maks: 24 mdr. a) 
24 uger 
6 mdr. 
max : 24 mdr/ 
36 mdr. 
indtil barnet 
er 3 år 
18 mdr. 
Ingen Grænse 
Ingen 
Indtil barnet 
er 9 år 
Indtil barnet 
er 3 år 
Indtil barnet 
er 2 Vi år 
Indtil barnet 
er 3 år 
Eft. b.o. (b)d 
Indtil barnet 
er 4 år 
Indtil barnet 
er 4 år 
Eft. b.o. (b) 
Eft. b.o. (b) 
Indtil barnet 
er 3 år 
Indtil barnet 
er 8 år Mulighed fer omdrigcl 
Individuel ret 
Familiebaserctret 
Individuel ret 
Familiebasererret 
Individuel ret 
Familiebaseretret 
Familiebasererret 
Familiebaseretret 
Individuel ret 
Familiebasererret 
Familiebaseretret 
Familiebaseretret 
Familiebaseretret 
Familiebaseretret tYdelse 
Sat 
Fast sats, forhøjes for 
andet og tredje barn 
Fast sats: 80% af 
dagpenge-sats 
Indkomstrelateret 
Ingen 
Ingen 
Fast sats fra andet barn 
Indkomstrelateret, 30% 
af indtjening 
Ingen 
Fast sats' 
Ingen 
Indkomstrelateret: 66% 
Fast sats 
Indkrei.: 80% 
(10 mdr.) og 90% 
(2 mdr.); fast (3 mdr.) Periode 
Uger 
Uger 
Uger 
Indtil barnet 
er 3 år 
Indtil barnet 
er 3 år 
Uger 
Uger 
Uger 
Uger Fleksibilite 
Deltid 
hb 
Nej 
Nej 
hb 
Nej 
Nej 
Ja 
Nej 
Kun 
Jab 
Nej 
Nej 
Nej Opdeling 
Ja 
Nej 
Ja 
Ja 
Ja 
Nej 
Nej 
Nej 
Nej 
Nej 
Nej 
Nej 
Nej Bcgrgmningc ifbrkning 
Arbejdsgivers samtykke 
Ingen 
Ingen 
Virksomheder med u/100 
ansatte og 8% søger orlov 
Ingen 
Ingen 
Landmænd/selvstændige/ 
husligt arbejde 
Ingen 
Prov.reg.arb. og landbrug/ 
skovbrug 
Ingen 
Ingen 
Ingen Betingelser 
Måneders 
ansættelse 
Ingen 
Ugers 
ansættelse 
Måneders 
ansættelse 
Ingen 
Måneders 
ansættelse 
Ingen 
Måneders 
ansættelse 
Non 
Måneders 
ansættelse 
Ingen 
Måneders 
ansættelse 
Kilde: Orlovsordninger for arbejdstagere med børn. Europa-Kommissionens Net om børnepasning og andre foranstaltninger rned henblik på at forene erhvervsarbejde og familiemaessige forpligtelser (1994, ajourført 1995). 
Fodnoter til tabel 4: 
a) Ingen forældreorlov, men "afbrydelse i erhvervskarriere" pi 6-12 mdr. pr. arbejdstager med arbeidssivers samtykke. 
b) Kun med arbejdsgivers samtykke 
c) Orloven kan anvendes til andre formal, f.eks. uddannelse, hvor arbejdstagerne ikke er sikret tilbagevenden til deres iob modsat 
arbejdstagere, der tager forældreorlov. 
d) b.o. = Barselsorlov e) Hejere for enlige forældre og lavindkomstfamilier. 
f) Portugal: Maks. 24 mdr., der kan tages under særlige omstændigheder. 
g) Henholdsvis basisforældreorlov og udvidet "bornepasr.mgsoriov". 
h) Eller 12 mdr. i de seneste to Ir. I O 
HVORDAN FORENER MAN ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIELIV? 
Forældreorlov kan organiseres på familiebasis 
eller på individuel basis. Den førstnævnte ord­
ning betyder, at begge forældre deles om retten til 
orloven. En individuelt baseret orlov giver den 
enkelte forælder en ret, som ikke kan overdrages, 
til orlov (eller en del af orloven). De fleste lande 
opererer med familiebaseret ret til forældreorlov. 
Oprindeligt blev forældreorloven indført som en 
udvidet barselsorlov for kvinder med spædbørn. 
Senere udvikledes en delt (familiebaseret) ret til 
forældreorlov for begge forældre. I mange lande 
er fædrenes ret til forældreorlov stadigvæk en 
afledt rettighed. Faderen er kun berettiget til at 
tage orlov, hvis moderen også er berettiget og fra­
siger sig sin ret. Individuel ret til forældreorlov er 
først blevet indført for nylig (Grækenland, 
Nederlandene). Visse lande har ændret deres lov­
givning og splittet lovgivningen op i to dele med 
både en individuel ret og en familiebaseret ret til 
forældreorlov (Sverige, Danmark). 
Der er store forskelle medlemslandene imellem 
med hensyn til orlovens varighed. I nogle lande er 
orloven begrænset til tre måneder (Grækenland) 
eller seks måneder (Italien, Nederlandene), mens 
den maksimale orlovsperiode i andre lande er 
fastsat til f.eks. 36 måneder, dvs. indtil barnet er 
fyldt tre år (Tyskland, Frankrig). 
I fire lande gives der ingen form for kompensa­
tion under hele forældreorloven (Grækenland, 
Spanien, Nederlandene og Portugal), men i de 
fleste lande opereres der med visse ydelser, i hvert 
fald i en minimumsperiode under orloven. 
Der er forskel på, i hvilket omfang orloven kan 
tages på en fleksibel måde. Væsentligt i denne 
forbindelse er deltidsarbejde og muligheden for 
at opdele orloven. Deltidsarbejde i orlovsperio­
den er ikke muligt i alle lande: kun i Frankrig, 
Finland og Sverige har forældre ret til at gå på del­
tidsarbejde. I Belgien, Tyskland og Østrig er det 
muligt at gå ned på deltid, såfremt arbejdsgiveren 
giver sit samtykke. I modsætning hertil er del­
tidsarbejde den eneste mulighed for forældre i 
Nederlandene, hvor arbejdstagerne kan nedsætte 
deres arbejdsuge til 20 timer. Formålet er at hjæl­
pe forældrene med at kombinere erhvervsarbejde 
og pasningsmæssige forpligtelser over for børne­
ne, samtidig med at forældrene forbliver på 
arbejdsmarkedet. I Belgien, Tyskland, 
Grækenland, Finland og Sverige er det muligt at 
dele orloven op i "bidder" frem for at tage det 
hele på en gang, men i andre lande skal orloven 
tages i én sammenhængende periode. 
Forældreorlovsordningen er mest fleksibel i 
Sverige, hvor den kan deles op og kombineres 
med deltidsarbejde, uden at det kræver arbejdsgi­
verens samtykke. PASNINGSORDNINGER FOR BØRN 
I SKOLEALDEREN: ET VOKSENDE 
BEHOV™ 
Børnepasningsordningerne fokuserer på pasning af småbørn under 
skolealderen, og det er naturligvis helt afgørende for at kunne fore­
ne erhvervsarbejde med familiemæssige forpligtelser. Men det er 
også vigtigt, at der findes pasningsordninger for børn i skolealderen, 
hvilket understreges i en rapport fra Det Europæiske Net om 
Pasningsordninger for børn i skolealderen. 
Skolefritidsordninger dækker pasningsbehovet, når skoledagen er 
slut. Der kan også være behov for pasning i andre perioder, som 
f.eks. inden skolen starter om morgenen, på skolefridage, på halve 
skoledage eller når skolerne er lukket af andre grunde. 
Disse pasningsordninger har forskellige navne og forskellig vægt i 
medlemslandene. I nogle lande er der tale om veletablerede ordnin­
ger som et fast element i de socialpolitiske foranstaltninger på fami­
lieområdet. I andre lande er der en udviking i gang, men pasnings­
ordninger for skolebørn er endnu ikke et systematisk tilbud. Og så 
er der lande, hvor sådanne ordninger slet ikke figurerer blandt de 
sociale tilbud, og selv om de enkelte forældre kender alt til de dag­
lige problemer med at kombinere erhvervsarbejde og familiemæssi­
ge forpligtelser, lyder selve begrebet "pasningsordning for skole­
børn" måske stadigt mærkeligt i politikernes øren. 
Efterhånden som andelen af erhvervsaktive kvinder med børn under 
15 år bliver stadigt større (fra 81% i Finland og over 70% i 
Danmark, Sverige og Portugal, over 60% i Østrig, Belgien og 
Frankrig, over 50% i Tyskland og Storbritannien til 34% i Irland og 
Spanien og under 50% i Nederlandene, Luxembourg, Italien og 
Grækenland), er pasningsordninger for børn i skolealderen blevet en 
afgørende faktor for mulighederne for at forene erhvervsarbejde og 
familieliv og for de mindre børns sociale og kulturelle udvikling. 
Forældre, især kvinder med børn, som enten ikke kan søge beskæf­
tigelse eller, hvis de gør det, er afhængige af uofficielle børnepas­
ningsordninger, er meget udsat for at blive fyret, medmindre 
arbejdsgiverne er indstillet på at se stort på deres fravær eller mang­
lende overholdelse af arbejdstiden. Pasningsordninger for skolebørn 
kan være med til at fremme den sociale samhørighed. De kan give 
både børn og forældre lejlighed til at være sammen med andre med 
en anden etnisk baggrund, og de kan give børn med et handicap 
mulighed for at tilbringe deres fritid sammen med ikke-handicap-
pede; de kan kort sagt være en ressource i lokalsamfundet, der inde­
bærer andre fordele end blot børnepasning. 
(5) Pasningsordninger for børn i skolealderen i Den Europæiske Union, Europa-
Kommissionens Net om Børnepasning og andre foranstaltninger med henblik 
på at forene erhvervsarbejde og familiemæssige forpligtelser, 1996. 
59 
HVORDAN FORENER MAN ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIELIV? 
LIGESTILLING 
FOR DELTIDSANSATTE 
LUXEMBOURG 
I Luxembourg blev der i februar 1993 vedtaget en lov, 
som sikrer ligestilling i den private sektor mellem del­
tidsansatte og fuldtidsansatte. Loven fastslår, at et del­
tidsjob skal indebære samme fordele og ydelser som et 
fuldtidsjob. En deltidsansats løn skal således være pro­
portional med en fuldtidsansats i samme virksomhed og 
med samme kvalifikationer. 
Hvis en deltidsansat bliver anmodet om at arbejde ud 
over den arbejdstid, der står anført i den pågældendes 
kontrakt, skal det desuden betragtes som overarbejdstid 
og giver ret til et løntillæg svarende til det lovfæstede og 
overenskomstmæssige overtidstillæg. 
Det er en af de foranstaltninger, den luxembourgske stat 
har indført for at gøre det muligt at forene erhvervsarbej­
de og familieliv, nemlig ved at garantere, at deltidsansat­
te har nøjagtigt samme vilkår som fuldtidsansatte. 
Desuden overtager staten ansvaret for den sociale beskyt­
telse af forældre, som har ret til et såkaldt "baby-år", en 
orlovsperiode, som kvinden eller adoptivforælderen kan 
tage efter et barns fødsels eller adoption. Denne "baby­
orlov" er netop blevet udvidet til to år, og i denne perio­
de betaler staten lønmodtagerens sociale bidrag på 
grundlag af den hidtidige løn. 
Disse foranstaltninger tager sigte på alle lønmodtagerne, 
dvs. også mændene, men 80% af alle deltidsansatte i 
Luxembourg er kvinder. Indtil for nylig kom langt 
størsteparten af anmodningerne om orlov uden løn fra 
kvinder. En analyse skal vise, om de nye foranstaltninger 
opfylder deres formål, nemlig at give bedre mulighed for 
at forene erhvervsarbejde og familieliv. Retten til at kunne tage forældreorlov kan være 
afhængig af, hvor længe den pågældende har 
været ansat i et givet job. I fem lande stilles der 
ingen betingelser for at kunne tage orlov 
(Danmark, Spanien, Italien, Østrig og Finland), 
men i fem andre lande kræves der tolv måneders 
ansættelse hos den seneste arbejdsgiver (Belgien, 
Grækenland, Frankrig, Nederlandene og 
Portugal). Andre muligheder finder vi i Tyskland 
(fire ugers ansættelse) og Sverige (seks måneders 
ansættelse). Visse steder er der begrænsninger for 
adgangen til forældreorlov; i nogle lande er 
bestemte grupper udelukket, f.eks. kan mindre 
virksomheder i Grækenland nægte at give foræl­
dre-orlov, hvis 8% af arbejdstagerne i virksomhe­
den tager forældreorlov samme år. 
Undersøgelse 
afforaldreorlovsordninger 
Set ud fra et ligestillingssynspunkt er det vigtigt 
at vide, om forældreorlovsordningerne er udfor­
met (enten direkte eller indirekte) som en udvi­
det barselsorlov, så det hovedsagelig vil være kvin­
der, der tager orlov, eller om de også er et incita­
ment for mænd til at tage forældreorlov. 
Forskellene i forældreorlovsordningerne har vist 
sig at være meget vigtige faktorer for forældrenes 
- både mødrenes og fædrenes - tilskyndelse til at 
tage orlov. 
Det er stadigt noget uklart, i hvilket omfang 
forældre benytter sig af forældreorlovsordninger. 
En væsentlig forklaring er, at hustands- og 
arbejdsstyrkeundersøgelser ikke indsamler data 
om de specifikke begrundelser for at tage orlov, 
herunder altså også forældreorlov. Med undtagel­
se af arbejdsstyrkeundersøgelserne i Nederlande­
ne og Sverige sondres der i de nationale under­
søgelser ikke mellem forældreorlov og andre 
begrundelser for orlov. 
Der foreligger visse data om, i hvilket omfang 
arbejdstagere med børn tager forældreorlov. Det 
fremgår klart, at udnyttelsen af muligheden for 
forældreorlov varierer enormt mellem landene, og 
at forældreorlov bruges af kvindelige arbejdstage­
re med børn, hvis der er tale om betalt orlov. 
Desuden står det klart, at fædrenes brug af foræl­
dreorloven står i skarp modsætning til mødrenes. 
Selv i lande, hvor der er forholdsvis gode betin­
gelser for at kunne tage orlov (med hensyn til 
ydelser og fleksibilitet), undlader fædrene i vidt 
omfang at tage forældreorlov. En undtagelse her­
fra er Sverige, hvor kombinationen af fleksibilitet 
og høje ydelser betyder, at forældreorlov bruges af 
forholdsvis mange - både mødre og fædre. Der er 
behov for mere strukturerede undersøgelser, hvis 
60 
HVORDAN FORENER MAN ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIELIV? 
man vil vide mere om henholdsvis kvinders og 
mænds brug af forældreorlov og de faktorer, der 
indvirker på forældres beslutning om at tage 
orlov. 
Når man skal afdække begrundelserne for at 
tage forældreorlov, er forældrenes præferencer og 
tilstedeværelsen af andre løsninger også vigtigt. 
Desuden må det formodes, at forældrenes præfe­
rencer varierer ikke blot landene imellem, men 
også på regionalt plan. Forældre kan vælge for­
skellige "pasningsmodeller" for deres børn. 
Officielle og uofficielle børnepasningsordninger, 
deltidsarbejde og/eller fleksible arbejdsordninger 
for forældrene, så de selv kan sørge for børnenes 
pasning, er nogle af mulighederne. Desuden kan 
man vælge en kombination af forskellige model­
ler. Forældrenes mulighed for at vælge mellem 
disse løsninger og omfanget af tilbud og alterna­
tiver afhænger af den officielle politik i landet og 
af de eksisterende infrastrukturer. Deltidsarbejde og midlertidige job 
som en mulighed for at forene 
erhvervsarbejde ogfamiliemassige 
forpligtelser 
Jobfleksibilitet kan opfattes som en risiko i det 
omfang, det skaber øget usikkerhed i beskæftigel­
sen og medfører lave indkomster og huller i den 
sociale beskyttelse. Men såkaldte atypiske job er 
også et middel til at komme i beskæftigelse, som 
mange kvinder benytter sig af, og især kvinder, 
der ønsker at vende tilbage til arbejdsmarkedet 
efter et længere fravær eller erhvervsinaktivitet på 
grund af familiemæssige forpligtelser og pasning 
af mindreårige børn. 
Deltidsarbejde har været det område, hvor der 
har været den stærkeste og mest kontinuerlige 
vækst i beskæftigelsen både i perioden med sam­
let vækst i beskæftigelsen mellem 1987 og 1990 
og måske endnu mere markant i perioden med 
fald i beskæftigelsen i 1990-1994. Deltidsarbejde 
er dermed kommet til at udgøre en stigende 
andel af den samlede beskæftigelse. 
FIGUR 20 KVINDERS DELTIDSBESKÆFTIGELSE OG MIDLERTIDIGE BESKÆFTIGELSE I 
% AF DEN SAMLEDE BESKÆFTIGELSE 1 EU, 1994 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EU15 MIDLERTIDIG BESKÆHII 
DELTIDSBESKÆFTIGELSE 
0 20 
KILDE: EUROSTAT, ARBEJDSSTYRKEUNDERSØCELSEN 40 60 80 100 
m&ztmat®ïm 
61 
HVORDAN FORENER MAN ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIELIV? 
Mens det samlede antal job faldt med over 3% 
i Den Europæiske Union som helhed i 1990-94, 
steg antallet af deltidsjob med ca. 9%, hvilket i 
sig selv øgede den samlede beskæftigelse med 9% 
og til dels kompenserede for faldet i fuldtidsjob 
på næsten 6%. 
I betragtning af at over 80% af de deltidsarbej­
dende er kvinder - selv om de udgør et mindretal 
af arbejdsstyrken - er det udtryk for en voldsom 
stigning. I 1994 havde 30% af alle kvinder i 
beskæftigelse i hele Den Europæiske Union (15 
lande) deltidsjob sammenholdt med 28% i 1987. 
Deltidsarbejde er væsentligt mindre udbredt 
blandt mænd og udgjorde knap 5% af mændenes 
samlede beskæftigelse i 1994. 
På trods af den kraftige stigning er deltidsar­
bejde fortsat langt mere almindeligt i de nordlige 
medlemslande, mens det i de sydlige lande kun 
udgør mellem 8% (Grækenland) og 16% 
(Spanien) af kvindernes beskæftigelse. 
Deltidsarbejde blandt både mænd og kvinder er 
særligt almindeligt i fire medlemslande: 
Nederlandene, Sverige, Storbritannien og 
Danmark. Stigningen i deltidsbeskæftigelse har 
været stærkt koncentreret blandt kvinderne. 
Således besatte kvinderne 95% af de nye del­
tidsjob, der blev skabt mellem 1987 og 1990, og 
en tredjedel af alle de nye job til kvinder, der blev 
skabt, var deltidsjob. Udviklingen i deltidsbeskæftigelse synes at være 
et specifikt kvindeligt fænomen, mens en analyse 
af midlertidig beskæftigelse (tidsbegrænsede 
ansættelseskontrakter) udviser mindre forskelle, 
dvs. en mere ligelig fordeling mellem kvinder og 
mænd. 
Selv om midlertidig beskæftigelse i Den 
Europæiske Union ikke er så hyppigt forekom­
mende som deltidsarbejde og i realiteten kun 
udgør halvt så mange job som deltidsjobbene, er 
det stadigvæk et område, hvor der har været tale 
om en kraftig vækst i beskæftigelsen. 1 1995 
udgjorde midlertidige job kun ca. 14% af alle job 
i Den Europæiske Union. Desuden synes disse 
job i mindre grad at være kvindeligt domineret, 
end det er tilfældet med deltidsbeskæftigelsen, 
selv om der er flere kvinder end mænd i midlerti­
dig beskæftigelse både i Den Europæiske Union 
som helhed og i samtlige medlemslande. I 1995 
var ca. 13% af mændene og 15% af kvinderne 
ansat i midler-tidige stillinger, men procentsatser­
ne rækker lige fra 33% af mændene og 38% af 
kvinderne i Spanien (langt de højeste tal i Den 
Europæiske Union) til 6% eller endnu mindre af 
mændene og under 10% af kvinderne i Belgien, 
Luxembourg, Italien, Østrig og Storbritannien, 
som er fem lande med en indbyrdes meget for­
skellig arbejdsmarkedslovgivning. Når man ser 
bort fra de fem sidstnævnte lande og Spanien, lå 
HGUR 21 
SAMLET FØDSELSFREKVENS I EU I 1980, 1985 OG 1994 
B 
1™ 
DK .¥. 
f 
D 
t' 
GR ,, 
)•'•' 
E 
r 
F 
i" IRL ,, 1" 
I 
1"' 
L 
f 
NL 
r 
A 
iv 
P 
r 
FIN , 
1' 
S 
ï 
UK 
r 
EUR15:.: 0.0 0.5 1.0 
KILDE: EUROSTAT, BEFOLKNINGSSTATISTIKKER 1980 
1985 
1994 
1.5 2.0 2.5 3.0 3.5 
62 
omfanget af midlertidig beskæftigelse meget tæt 
på EU-gennemsnittet i 1994 i de øvrige medlem­
slande. 
Midlertidige deltidsjob fortjener særlig 
opmærksomhed. Disse kontrakter er forbundet 
med langt mindre sikkerhed i ansættelsen. Som 
det kunne forventes, er kvindernes andel i de 
midlertidige deltidsjob langt større end mænde­
nes. I 1995 arbejdede ca. 39% af alle kvinder, der 
var beskæftiget i midlertidige job, på deltid, og 
det er en lidt højere procentdel end andelen af 
deltidsbeskæftigede i faste stillinger. 
Hvorfor accepterer kvinder 
atypiske ansattelsesforhold? 
Det er interessant at undersøge, hvad det er, 
der får kvinder til at acceptere atypiske ansættel­
sesforhold og især deltidsarbejde. Er det mulighe­
den for at forene familiemæssige forpligtelser og 
erhvervsarbejde? De data, der er indsamlet i den 
europæiske arbejdsstyrkeundersøgelse, giver visse 
indikationer og gør det muligt at vurdere, i hvil­
ket omfang deltidsarbejde er frivilligt eller ej. 
Gennemsnitligt seks ud af ti deltidsarbejdende 
i Den Europæiske Union i 1994 anførte, at den 
vigtigste årsag til, at de havde taget et deltidsjob, 
var, at de ikke ønskede fuldtidsarbejde. Mens to 
tredjedele af de deltidsarbejdende kvinder ikke 
ønskede et fuldtidsjob, gjaldt det kun en tredje­
del af mændene i deltidsbeskæftigelse. 
Der er forskellige grunde til, at kvinder tilsyne­
ladende foretrækker deltidsarbejde. De vigtigste 
er behovet for at kunne forene de familiemæssige 
forpligtelser og erhvervsarbejde. Især for kvinder 
kan manglende børnepasningsfaciliteter og 
uddannelsessystemets indretning gøre det vanske­
ligt at kombinere de to ting. 
Denne koncentration af kvinder blandt del­
tidsarbejdende i mange medlemslande har også 
andre virkninger. Eftersom deltidsarbejde er 
særligt udbredt i bestemte sektorer og inden for 
bestemte erhverv, synes det også at forstærke ten­
densen i retning af en skarpere kønsopdeling på 
arbejdsmarkedet, hvilket i stigende grad betragtes 
som en faktor, der i høj grad modvirker fleksibi­
litet. HVORDAN FORENER MAN ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIELIV? 
ITALIEN 
REGIONALT FAMILIESTØTTEPROGRAM 
IEMILIA-ROMAGNA 
I Italien er mange kvinder nu så heldige at kunne gå på 
arbejde uden at skulle være bekymrede for, hvordan bør­
nene skal blive passet. Sådan har det været siden 1991, da 
regionen Emilia-Romagna indledte et regionalt families­
tøtteprogram. Hovedformålet med programmet var at 
rette op på de skæve vilkår, der gør sig gældende for 
mænd og kvinder i børnefamilier, og som stadig er et 
udbredt fænomen i hele Italien. 
Programmet har nu løbet i fem år og må betegnes som en 
succes. Et af de mere positive aspekter har været oprettel­
sen af vuggestuer, der har været med til at placere Emilia-
Romagna som den region med de mest omfattende bør­
nepasningsordninger (en dækning på 21% sammenholdt 
med et landsgennem-snit på ca. 5%). 
Det hele begyndte i 1989, da en af rådgiverne for 
Regionalrådet i Emilia-Romagna greb lejligheden til at 
sætte et projekt i værk, han havde arbejdet med længe: at 
få vedtaget en lov, der regulerer alle former for familie- og 
kvindestøtteordninger og fremmer den sociale integrati­
on. 
Der er gjort en særlig indsats for at tilskynde fædrene til 
at deltage i foranstaltningerne i et forsøg på at aflaste 
kvinderne og skabe bedre ligevægt i familierelationerne. 
Anna Rossetti, der er ansvarlig for programmerne for 
skole- og førskolestrukturer, udtaler: "Og det virker! 
Halvdelen af regionens samlede udgifter til familiestøtte­
programmer anvendes til at finansiere de "traditionelle" 
vuggestuer. Den anden halvdel går til andre initiativer. På 
nuværende tidspunkt er der kun én anden region i 
Italien, nemlig Veneto, der er fulgt i Emilia-Romagnas 
fodspor og har vedtaget en tilsvarende lovgivning, som 
dog endnu ikke er sat i værk." 
63 
HVORDAN FORENER MAN ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIELIV? 
TABEL 5: INDIVIDUALISERING AF INDKOMSTBESKATNINGEN 
Særbeskatning 
Østrig 
Danmark 
Finland 
Grækenland 
Italien 
Sverige 
Nederlandene 
Storbritannien Klassifikation efter 
Sambeskatning 
Belgien6 
Irland 
Spanien beskatningsindeks 
Delt beskatning 
Tyskland 
Luxembourg 
Portugal Familiebeskatning 
Frankrig 
Den samme analyse kan foretages med hensyn 
til midlertidig beskæftigelse. Selv om der kun fin­
des pålidelige data for ni medlemslande, står det 
klart, at flere kvinder end mænd i 1994 generelt 
arbejdede på grundlag af en tidsbegrænset kon­
trakt, fordi de ikke ønskede et fast job. 
mm 
INDIVIDUALISERING 
AF RETTIGHEDER 
Individualisering af rettigheder har været et til­
bagevendende tema i Kommissionens politik i de 
sidste mange år. Det er også nævnt i 
Kommissionens hvidbog, Vækst, Konkurrence­
evne, Beskæf-tigelse (1993)(7), i forbindelse med 
en styrkelse af ligestillingspolitikken via elimine­
ring af potentielt diskriminerende skatte- og soci­
alpolitik, som kan afholde kvinder fra at gå ind på 
det formelle arbejdsmarked. Hvidbogen om 
europæisk social- og arbejdsmarkedspolitik, En 
vej frem for Unionen (1994)(8), indeholdt også 
nogle forslag til, hvordan man skulle fjerne 
potentielt diskrimine-rende social- og skattepoli­
tik. I hvidbogen omtales behovet for en kompa­
rativ analyse af konkret forskelsbehandling af 
mænd og kvinder inden for socialsikring. I 
Fællesskabets fjerde handlings-program om lige 
muligheder for mænd og kvinder (1995)(9) indgår 
også individualisering af rettig-heder som ét af 
flere områder, der bør undersøges nærmere for at 
få afskaffet kønsopdelingen på arbejdsmarkedet. Det skal ske ud fra en analyse af, hvordan de 
nuværende beskatnings- og social-sikringsordnin-
ger indvirker på kvindernes selvstændighed og 
muligheder på arbejdsmarkedet, Denne analyse 
skal også danne grundlag for Kommissionens 
planlagte meddelelse om samme emne i 1997 
samt for passende tiltag på dette område. 
Spørgsmålet om individualiserede rettigheder 
har været oppe på tre forskellige fronter. I første 
række har de omfattende ændringer på arbejds­
markedet i de seneste 30 år ikke altid smittet til­
strækkeligt af på beskatnings- og socialsikrings­
ordningerne. Nogle af de sidstnævnte er fortsat 
baseret på et familiemønster, hvor manden er 
hovedforsørgeren. For det andet har det forhold, 
at stadigt flere kvinder kommer ind og forbliver 
på arbejdsmarkedet, fået mange til at pege på, at 
skatte- og socialsikringsforanstaltninger kan have 
en enten negativ, neutral eller positiv indvirkning 
på udbuddet af kvindelig arbejdskraft og på 
denne arbejdskrafts præference for bestemte for­
mer for arbejde, såsom selvstændig beskæftigelse 
eller deltidsarbejde. Ændringer i familiestruktu­
ren, husstandssammensætningen, husstandens 
Iflg. loven skal ægtefællers indkomst lægges sammen, men 
der er vedtaget to ændringer, der går ud på, at hvis begge 
ægtefæller har indkomst, skal de beskattes særskilt, og hvis 
kun den ene ægtefælle har indkomst, kan 30% af indkom­
sten overføres til den anden ægtefælle. 
Europa-Kommissionen, Kontoret for De Europæiske 
Fællesskabers Officielle Publikationer, Luxembourg, 1994. 
ISBN 92-826-6997-1. 
(8) KOM(94) 333 endelig udg. af 27. juli 1994. 
(9) KOM(95) 381 endelig udg. af 19. juli 1995. 
64 
størrelse og dertil knyttede demografiske faktorer 
har gjort spørgsmålet om mænds og kvinders 
selvstændighed inden for skatte- og socialsik­
ringssystemerne aktuelt. For at få belyst nogle af 
problemstillingerne er man i færd med at gen­
nemføre en række sammenlignende undersøgel­
ser af de femten EU-lande med hensyn til indivi­
dualisering af sociale og fiscale rettigheder og lige­
stilling mellem mænd og kvinder. 
Inden for de mange forskellige skatte- og soci­
alsikringssystemer i medlemslandene findes der 
ikke noget system, der opererer med "rene" indi­
vidualiserede rettigheder. Alle systemer indehol­
der en kombination af afledte og individuelle ret­
tigheder. Det gælder f.eks. inden for socialsikring, 
hvor afledte rettigheder til ydelser for en person 
uden for arbejdsmarkedet kan være begrundet i 
den pågældendes relationer til en person, som er 
økonomisk aktiv, og som er direkte berettiget til 
ydelser af forskellig art. Relationerne kan variere 
mellem landene, mellem de forskellige socialsik­
ringsordninger, efter alder og afhængigt af andre 
faktorer. Der kan være tale om forældre-børn­
relationer, ægtefællerelationer eller samboende. 
Desuden fungerer de generelle regler for sociale 
rettigheder side om side med regler for indbeta­
ling af bidrag, og de to systemer indvirker på hin­
anden. HVORDAN FORENER MAN ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIELIV? 
På socialsikringsområdet har familierelationer 
betydning for, hvordan ydelser, der er optjent af 
den hovedbegunstigede, kan overføres til andre 
familiemedlemmer. Krav om slægtskab eller fami­
lietilknytning (mødre, ægtefæller, børnebørn) 
varierer mellem de forskellige ydelser og mellem 
de forskellige lande. Familierelationer kan også 
være med til at lempe i øvrigt strenge betingelser 
for at være berettiget til ydelser. Således kan til­
stedeværelsen af børn i en familie (som i øvrigt 
ikke er berettiget til ydelser) betyde, at en enke 
med børn (afledt rettighed) kan være berettiget til 
ydelser fra hendes tidligere ægtemands (hovedbi­
dragyderen) sociale bidrag. 
Tabel 6 indeholder en komparativ analyse af 
pensionsydelser i de femten lande med hensyn til 
familierelationernes indvirkning på pensionsret­
tigheder og krav. Oversigten viser, hvordan gan­
ske mange afledte rettigheder kan overføres til 
pensionerede begunstigede eller enker og enke­
mænd. En meget stor del af de afledte rettigheder 
tager tilsyneladende sigte på kvinder og børn. 
FIGUR 22 HUSSTANDENES SAMMENSÆTNING (%) - EUR 12 - 1094 
5 PERSONER - 8% 
1 PERSON - 28% 
4 PERSONER - 16% 
3 PERSONER - 18*11 
2 PERSONER - 30% 
KILDE: EUROSTAT, ARBEIDSSTYRKEUNDERSØGEISEN 
65 
es ©s 
Belgien 
Danmark 
Tyskland 
Grækenland 
Spanien *Højere øvre grænse for lønindtægt, hvis der består forsørgerpligt 
for børn 
Ingen 
* Mænd og kvinder med børn kan bruge tre arbejdsår på at passe 
børn (uden bidrag). 
* Pasning af børn, indtil de er fyldt 10 år, medregnes ved bere­
gning af det samlede antal bidragsår; referencelønnen er 75% af 
gennemsnitslønnen for alle pensionsberettigede under ét. 
* Højere sats, hvis der består forsørgerpligt for børn (ikke et fast 
beløb, men en procentdel af pensionen). 
* For kvinder med mindst tre børn og 20 års bidrag til pension­
sordningen kan pensionsalderen nedsættes med tre år pr. barn ned 
til det fyldte 50. år. 
*Pensionsalder på 50 år for kvinder med mindreårige børn og 20 
års bidrag til pensionsordning. Højere øvre grænse for lønindtægt, hvis der består forsørgerpligt for børn 
* Forældreløse børn er berettiget til en børnepension (indtil det fyldte 18. år). 
Aldersgrænsen er lavere, hvis der består forsørgerpligt for et barn 
* Højere øvre grænse for lønindtægt (uden modregning i pensionen), hvis der består 
forsørgerpligt for børn. 
* Børnepension til forældreløse børns uddannelse, hvis den fraskilte ægtefælle er afgået 
ved døden, hvis den pensionsberettigede selv har mindreårige børn, hvis ægtefællen ikke 
har giftet sig igen (også samlivspligt). 
* Forhøjelse af den maksimale indkomstgrænse, der giver ret til en efterlevendepension 
på 20% pr. barn, for hvilket der består forsørgerpligt. 
* Børnepension: 25% af den afdøde forælders pension, hvis den ene forælder er afgået 
ved døden, 50% hvis begge forældre er afgået ved døden. Den samlede børnepension kan 
ikke overstige 100% af afdødes pension. 
* Børnepension (tildeles afdødes børn, adoptivbørn og børn af en efterlevende partner, 
såfremt de blev forsørget af afdøde). Pensionsbeløbet kan ikke overstige 100% afgrund­
pensionen (inkl. enkepension). 
* Pension til en afdød mands børnebørn, søskende og børn, som er under 18 år og han­
dicappede. 
* Enker med børn eller børnebørn, enlige kvinder eller gifte, separerede kvinder, hvis 
ægtemanden er handicappet og over 60 år. 
* Mænd over 60 år eller handicappede med børn eller børnebørn 
* En alders- eller invalidepensionists børn og søskende, som er enlige, enker eller 
enkemænd, separerede eller fraskilte, og som er over 45 år og pensionsberettigede ved at 
have passet pensionsindehaveren. 
* Hvis der ikke er nogen efterlevende partner, forhøjes pensionsbeløbet til børn, bør­
nebørn og søskende. 
* Børn og søskende over 18 år, som er enlige, separerede eller fraskilte enker og 
enkemænd, og som har levet sammen med afdøde, og som ikke er berettiget til en 
offentlig pension, men ikke modtager underhold fra forældrene, far en midlertidig ydelse 
(20% af grundbeløbet i 12 måneder). 
Pension til efterlevende 
Frankrig 
Irland * Generel ordning for kvinder med børn med en forlængelse af pensionsperioden 
med to år pr. forsørget barn. 
* Forhøjelse af pensionen med 10% for alle, der har forsørget mindst tre børn. 
* Alderspension for kvinder med børn, hvis bidrag blev betalt via børnetilskud­
det.. 
* Ordning for personer i ledende stillinger med en forhøjelse af det samlede 
antal point med 10% ved beregningen af pensionen, hvis der er tre børn, og 
med 5% for hvert barn derudover. 
* Ordning for lønmodtagere 
* Forhøjelse af pensionen efter antallet af forsørgede børn. 
* Forhøjelse af pensionsbeløbet, hvis der består forsørgerpligt for børn. * Pensionsalderen nedsættes, hvis der består forsørgerpligt for et barn. 
* Forhøjelse af pensionen med 10% for alle, der har forsørget mindst tre børn. 
* Forhøjelse af pensionen, hvis der består forsørgerpligt for et barn under 16 år. 
* I særlige tilfælde kan der gives en pension på 20% af alderspensionens grundbeløb til bør­
nebørn, søskende, forældre og bedsteforældre til en alders- eller invalidepensionist. 
* I visse tilfælde kan der udbetales en midlertidig ydelse (12 x 20% afgrundpensionen) til 
børn og søskende mellem 18 og 45 år. 
Enkepension efter en faldende skala (se nedenfor) udbetales til personer, der forsørger eller 
har forsørget mindst ét barn. 
* Forhøjelse af pensionsbeløbet, hvis der består forsørgerpligt for børn, og børnepension til 
børn, hvis forældre begge er afgået ved døden. 
Italien Pensionsberegning pr. barn med maksimalt 40%, hvis den efterlevende partner ikke modtager 
pension: 40% pr. barn, men højst 100%. Forældre og søskende: 15% af pensionen, hvis der 
ikke er nogen efterlevende. 
Luxembourg * Afbrydelse i karriereforløbet (24 mdr.) for at passe et barn regnes for en erh­
vervsaktiv periode. 
Nederlandene * Højere pension til enlige forsørgere end til enlige uden forsørgerpligt. * Et barn giver fritagelse fra at skulle opfylde visse betingelser for at være berettiget til efterle-
vendepension. 
* Børn, for hvilke der består forsørgerpligt, kan medføre forhøjelse af indkomstgrænsen, før 
der sker modregning i pensionen. 
* Hvis der ikke er nogen efterlevende partner, kan retten til efterlevendepension eventuelt 
overføres til slægtninge i direkte linje og sidelinje og mindreårige adopterede børn, afhængigt 
af alder og især, hvorvidt de pågældende var samboende med den afdøde. 
* Børnepension til forældreløse børn. 
* Et barn kan give fritagelse fra at skulle opfylde aldersbetingelserne for at være berettiget til 
enke-eller enkemandspension. 
* Offentlig børnepension, såfremt den ene eller begge forældrene er afgået ved døden. 
* Børnepension i forbindelse med erhvervsrelaterede pensionsordninger. 
Østrig 
3 * Afbrydelse i karriereforløbet for at passe et barn regnes for erhvervsaktiv perio­
de med hensyn til bidrag i op til 48 mdr. Hvis den assimilerede periode overlap­
per bidragsperioden, lægges grundbeløbet for uddannelsestilægget til børn til 
grundbeløbet for indkomstberegningen. 
* Tillæg for børn under 18 år, for hvilke der består forsørgerpligt, og forhøjelse af 
mindstepensionen, hvis der består forsørgerpligt for børn. * Børnepension på 40% af enke- og enkemandspension, 60% hvis begge forældre er afgået 
ved døden. 
* Aldersgrænsen gælder ikke, hvis der er børn. 
©O 
Portugal 
Finland 
Sverige ^«Jer^|jeitj^îoi3L 
Ingen. 
Forhøjelse af den offentlige pension, hvis der er børn. 
Forhøjelse af erhvervsrelateret pension. 
* Afbrydelse i karriereforløbet (min. 6 år, maks. 15 år) for at passe sygt 
eller handicappet barn giver et tillæg til pensionen.. 
* Tiilæg for forsørgerpligt for barn under 16 år for personer, der var pen­
sionsberettigede før 1989. Pension til efterlevende 
* Børn og dermed sidestillede personer er berettiget til pension (højst 80% af refe­
rencelønnen). 
* Efterkommere, hvis der bestod forsørgerpligt for disse (maks. 30% af referenceløn­
nen). 
* Ydelse ved dødsfald til børn og efterkommere; aldersgrænsen gælder ikke, hvis der 
består forsørgerpligt for børn. 
* Forhøjelse af den offentlige pension (højeste kategori), hvis der er børn 
* Aldersgrænsen gælder ikke, hvis der er børn. 
* Børnepension, erhvervsrelateret pension: højere beløb, hvis der er børn. 
* Erhvervsrelateret pension: satsen (17% til 50% af afdødes pension) afhænger af 
antallet af børn. 
* Forsørgerpligt for børn indebærer forhøjelse af livsforsikring. 
* Grundpension og erhvervsrelateret pension: der opereres med en børnepension. 
* Overgangspension udbetales, så længe der er forsørgerpligt for barn under 12 år. 
Storbritannien * Grundpension: forhøjes, hvis der består forsørgerpligt for børn. 
* Godskrivning af et års bidrag for pasning af et barn. * Enkepension for enker med børn. 
* Der udbetales en ydelse for et barn, for hvilket den afdøde ægtemand eller fraskilte 
ægtemand havde hel eller delvis forsørgerpligt. 
* Forhøjelse af pensionen på grund af forsørgerpligt for børn er ikke skattepligtig 
* Ydelse til børn, hvis begge forældre er afgået ved døden. 
Kilde: DUBLEA, Université Libre de Bruxelles, 1996. 
HVORDAN FORENER MAN ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIELIV? 
STØTTEORDNING FOR DET TREDfE BARN 
FRANKRIG 
Kun 15% af de franske husstande har tre børn. En af forskellene mellem støtteordningen i Frankrig og 
i andre lande er, at Frankrig har koncentreret en stor del af familieydelserne på det tredje barn. 
Familier, der har et tredje barn, får ekstra månedlige børnetilskud, som er uforholdsmæssigt store i for­
hold til, hvad familier med to eller ét barn får. Forhøjelsen svarer rent faktisk til 125% af børnetil­
skuddet for to børn. 
Antallet af uforsørgede børn er bestemmende for, hvor meget der må tjenes, før man mister retten til 
andre ydelser. Med tre børn er det således lettere at blive berettiget til uddannelsesstøtte og boligstøt­
te. 
Resultatet er, at de samlede familieydelser udgør 11% af indkomsten i en husstand med to børn, men 
30% i en husstand med tre børn. 
Bortset fra familieydelserne får husstande med tre børn også indirekte støtte. Lavere indkomst-skat og 
lavere betaling for forskellige offentlige ydelser, såsom børnepasning. Det giver også kvinderne en 
ekstra fordel: de har ret til længere barselsorlov. 
Kan en kvinde forene erhvervsarbejde med det at have tre børn? 
Spørgsmålet er, om denne støtteordning er effektiv? Det er den tilsyneladende ikke, eftersom ikke alle 
familier, der gerne vil have tre børn, rent faktisk får det. En undersøgelse for nylig viste, at hver anden 
franskmand godt kunne tænke sig en familie med tre til fem børn. Fødselsfrekvensen i Frankrig er rent 
faktisk kun 1,7 barn pr. kvinde. 
Der kan anføres mange grunde til denne forskel mellem folks ønsker om en børnerig familie og så de 
faktiske forhold. Der er naturligvis både kulturelle, biologiske og lægelige faktorer, der spiller ind. Men 
der er to andre begrundelser, der fremgår af analysen, og som muligvis kan tilskrives den socialpoliti­
ske linje. 
For det første er der de økonomiske hensyn, og for det andet er der beskæftigelsesmæssige hensyn. 
Mens 74% af alle kvinder med ét eller to børn har erhvervsarbejde, er det kun 49% af kvinder med tre 
børn. 
69 
HVORDAN FORENER MAN ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIELIV? 
FAMILIEVENLIG POLITIK I DET DANSKE POSTVÆSEN 
DANMARK 
Problemerne med at forene familieliv og erhvervsarbejde i Danmark har hidtil været overladt til 
kvinderne selv og de kommunale forvaltninger, der står for børnepasningsordningerne; i visse tilfæl­
de er der desuden mulighed for at tage forældreorlov. 
Virksomhederne har en interesse i at gøre tilværelsen lettere for både mænd og kvinder, og de kan 
drage fordel af fremskridtene på dette område til at opnå en bedre udnyttelse af de menneske-lige 
ressourcer, øge produktiviteten og tilrettelægge arbejdet mere fleksibelt. Det danske postvæsen var 
en af de første virksomheder, som fik tildelt Europa-Kommissionens pris for social nytænkning 
omkring nye muligheder for at forene erhvervsarbejde og familieliv. 
Postvæsenet deltager sammen med fire andre virksomheder i et dansk forskningsinstituts under­
søgelse af "familievenlige virksomheder". 
Af de 35 000 ansatte i det danske postvæsen er 39% kvinder. På grundlag af en række undersøgel­
ser har man afdækket de faktorer, som volder problemer for ansatte med småbørn. Et første runds­
pørge blandt 800 ansatte viste, at nogle af problemerne ikke så meget skyldtes arbejdets tilrette­
læggelse, men snarere holdningen hos visse kolleger med højere anciennitet, som kunne udnytte 
dette til deres egen fordel og begrænse de beskæftigelsesmuligheder med fleksibel arbejdstid, der var 
til rådighed for ansatte med småbørn. 
Det danske postvæsen gjorde en enestående indsats for at give alle ansatte mulighed for at få varia­
bel arbejdstid og eventuelt tilbud om deltidsarbejde. De steder, hvor de fleksible systemer viste sig 
at indvirke negativt på produktiviteten, arbejdede man på at finde individuelle løsninger på speci­
fikke problemer. 
I øjeblikket er der ca. 70% af de ansatte i det danske postvæsen, der starter og slutter på arbejde uden 
for de almindelige daginstitutioners åbningstid. I ti større byer udvidede man vugge-stuernes 
åbningstid på grundlag af forskellige løsningsmodeller. I fem større byer blev der indført aften- og 
natåbning i daginstitutioner, og i to større byer forsøgte man sig med døgnåbent. Sidstnævnte for­
søg gjorde tilværelsen langt lettere for forældrene i en sektor, hvor natarbejde, f.eks. med postsorte­
ring, stadig er et væsentligt element. 
70 
KAPITEL 4 
LIGELIG REPRÆSENTATION 
AF MÆND OG KVINDER I 
BESLUTNINGSTAGNINGEN 
KVINDERNES PLACERING 
I BESLUTNINGSTAGNINGEN 
I DAG 
Dette kapitel indledes med en gennemgang af 
de aktuelle tendenser med hensyn til kvindernes 
deltagelse i den politiske beslutningsproces i Den 
Europæiske Union. Der redegøres i den forbin­
delse for de seneste statistikker, som er hentet fra 
Det Europæiske Ekspertnet om Kvinder i beslut-
nings-tagningen, som Kommissionens ligestil-
lingskontor lod oprette i forbindelse med 
Fællesskabets tredje handlingsprogram på mel­
lemlang sigt om lige muligheder for kvinder og 
mænd (1990-1995). På den ene side viser tallene, 
at kvinder fortsat er underrepræsenteret på poster 
med indflydelse på den politiske beslutningspro­
ces, men de viser også nogle positive tendenser, 
der kan tilskrives de forskellige foranstaltninger 
på lokalt, regionalt, nationalt og europæisk plan, 
som har haft til formål at fjerne strukturbetinge­
de hindringer for kvinders adgang til poster med 
politisk indflydelse. 
Der er flere tegn på, at udviklingen går i den 
rigtige retning. Her skal nævnes Rådets henstil­
ling af 2. december 1996 om ligelig deltagelse af 
mænd og kvinder i beslutningstagningen. 
Desuden er der ekspertnettets forslag til en hand­
lingsplan for ligelig deltagelse af mænd og kvin­
der i beslutningstagningen, som blev drøftet på 
den europæiske konference "Kvinder for politisk 
og samfundsmæssig fornyelse", som fandt sted i 
Rom den 16. og 17. maj 1996. Sidstnævnte begi-
ven-hed, der kulminerede med undertegnelse af 
Rom-chartret, er udtryk for en kvalitativ hold-
71 
LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN 
nings-ændring til mænds og kvinders ligelige del­
tagelse i beslutningstagningen. Både Rådets hen­
stilling og Rom-chartret slår fast, at kvinders 
fulde og ligelige deltagelse i den politiske beslut­
ningstagning ikke kun er et spørgsmål om retfær­
dighed og ligestilling i et demokratisk samfund, 
men også om at give demokratiet og de demo­
kratiske mekanismer fornyet kraft og styrke. I 
Rom-chartret anføres det, at "en ligelig deling af 
magten mellem kvinder og mænd vil forbedre 
hele befolk-ningens livskvalitet; det er nødven­
digt at lade alle dele af samfundet være repræsen­
teret, hvis problemerne i de europæiske samfund 
skal løses". 
Baggrunden 
Den generelle internationale tendens inden for 
de seneste ti år har resulteret i et fald i antallet af 
kvinder i stillinger med beslutningsansvar på 
trods af store ændringer i kvindernes status og 
rolle i samfundet i det seneste halve århundrede. 
Der er dog gjort fremskridt i Den Europæiske 
Union. Kvindernes lovfæstede rettigheder er ble­
vet styrket, især med hensyn til udøvelsen af deres 
demokratiske ret til at afgive stemme og opstille 
til valg. Desuden har nogle medlemslande indført 
særlovgivning og/eller positive særforanstaltnin­
ger for at få flere kvinder ind på poster med poli­
tisk indflydelse. Alligevel er kvinderne fortsat 
underrepræsenteret på både nationalt, regionalt 
og lokalt plan i alle Den Europæiske Unions 
medlemslande. 
25% af Kommissionen selv - det er fem af de i 
alt 20 medlemmer af kommissionskollegiet - er 
dog kvinder. I Europa-Parlamentet øgedes antal­
let af kvindelige parlamentarikere ved det seneste 
valg til Europa-Parlamentet i 1994 fra 19% til 
27,3%. 
De forskellige initiativer og erklæringer er 
udtryk for, hvor stor vægt der lægges på kvinder­
nes deltagelse i politik. Spørgsmålet drejer sig 
ikke kun om social retfærdighed, men er også helt 
centralt i debatten om demokratisk udvikling og 
sociale fremskridt. Kvindernes ligelige deltagelse i 
alle politiske anliggender anerkendes som en 
afgørende forudsætning for demokratisk udvik­
ling og for de siddende regeringers og deres insti­
tutioners legitimitet. Målet er forholdsvis veldefi­
neret, men det diskuteres fortsat, hvilke strategier 
der skal følges for at få flere kvinder ind på beslut­
tende poster. Kvinder i de nationale 
parlamenter 
I de seneste fem år har de nordiske medlem­
slande været konstant førende med hensyn til at 
få flere kvinder placeret på poster med beslut­
ningsansvar. Sverige valgte 40,4% kvinder ind i 
Rigsdagen ved valget i 1994. Finland har 33,5% 
kvinder i sit parlament, og i Danmark udgør 
kvinderne 33% af Folketingets medlemmer. Efter 
disse tre eksempler på høj repræsentation følger 
Nederlandene, Tyskland og Østrig. De tre lande 
med under 10% kvinder i deres parlament er 
Grækenland (5,7%), Frankrig (6,1%) og 
Storbritannien (9,2%). For de tolv EU-lande som 
helhed kom der fra 1990-1995 gennemsnitligt 
4% flere kvinder i parlamenternes førstekammer 
og 2,6% flere i parlamenternes andetkammer, 
dvs. uden at de nye medlemslande i Den 
Europæiske Union er medregnet. I Belgien steg 
den procentvise andel af kvinder i Senatet således 
med hele 3,1% mellem de to valg i henholdsvis 
1991 og 1995. Spanien og Nederlandene nåede 
op på en stigning på over 8% fra 1990 til 1995- I 
alle landene undtagen to forøgedes den procent­
vise andel af kvinder i de repræsentative forsam­
linger mellem 1990 og 1995.1 Tyskland faldt den 
procentvise andel af kvinder i Forbundsrådet fra 
25% til 19%, og i Finland faldt den procentvise 
andel af kvinder fra 39% i 1991 til 33,5% i 1995. 
Kvinder 
på regeringsposter 
At der som helhed er sket en forbedring, frem­
går af den kendsgerning, at antallet af kvinder på 
regeringsposter er steget fra et gennemsnit for 
hele Den Europæiske Union på 11% i anden 
halvdel af 1980'erne til 16% i dag. 
72 
LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGS lAGNINGEN 
Den procentvise andel af kvinder på minister­
poster afspejler kvindernes repræsentation i de 
nationale parlamenter. Derfor er der også pro­
centvis flest kvindelige ministre i Sverige, 
Finland, Danmark og Nederlandene. I Sverige 
består regeringen af 50% kvinder og 50% mænd, 
og i Finland besætter kvinder 39% af regerings-
posterne. Omvendt har Grækenland og Stor-brit-
annien færrest kvinder på ministerposter, nemlig 
henholdsvis 4% og 7%. Den gennemsnitlige 
andel af kvindelige ministre i samtlige medlem­
slande er 16%. Det skal dog påpeges, at kvinder­
ne normalt besætter ministerposter på det sociale 
område. Næsten 19% af de kvindelige ministre er 
ansvarlige for sociale anliggender, mens kun 
9,7% besætter justitsministerposten. 
Ud af de 24 kvindelige valgte statsledere i hele 
verden er Irland det eneste land i Den 
Europæiske Union, der har en kvindelig valgt 
præsident. 
Kvindelige medlemmer 
af regionale forsamlinger 
Også på regionalt plan fører Sverige efterfulgt 
af Tyskland og Østrig. Specielt Sverige har næsten 
opnået ligelig repræsentation af mænd og kvinder 
i de regionale forsamlinger. Der foreligger ganske vist ikke data fra samtlige medlemslande, men 
data indsamlet af Det Europæiske Ekspertnet om 
Kvinder i beslutningstagningen viser, at kvinder­
nes deltagelse i regionale parlamenter er en smule 
større (2-3%) end i de nationale parlamenter, 
undtagen i Portugal, Østrig, Frankrig og Belgien. 
Disse forskelle burde udforskes yderligere, det 
gælder især forskelle i, hvad der gøres på nationalt 
og regionalt plan for at øge antallet af kvinder på 
besluttende poster. Der er også brug for mere 
information for at finde ud af, hvorfor kvinder­
nes deltagelse i den politiske beslutningsproces i 
Frankrig er langt højere på regionalt plan 
(12,1%) end på nationalt plan (6,1%). 
Kvindelige medlemmer 
af Europa-Parlamentet 
Ved det seneste valg til Europa-Parlamentet i 
1994 steg antallet af kvinder i Europa-
Parlamentet ganske betydeligt. Mens den pro­
centvise andel af kvinder i Europa-Parlamentet 
var 19% før valget, voksede deres andel i 1994 til 
25,7%. I dag udgør kvinderne mere end en fjer­
dedel af samtlige medlemmer af Europa-
Parlamentet (27,6%). Denne procentsats er langt 
højere end den gennemsnitlige procentvise andel 
af kvinder i de nationale parlamenter i de femten 
medlemslande, som er 15% på trods af, at de nye 
FIGUR 23 KVINDER 1 DE NATIONALE PARLAMENTER I EU OG I EUROPA-
PARLAMENTET (%) 
100-
80 
60 
40-1994 
1994 
1994 1995 
1995 1994 
20 1995 1993-5 1994 1994-5 
1994 
1993 1992 1995 
1992 
0 
B DK D GR £ F IRL I L NL A P FIN S UKTotalEP 
KILDE : EUROPÆISK KONSULENTNETV/CRK 'BESLUTNINGSTAGNING OG KVINDER - FAKTUM OG TAL VEDRØRENDE KVINDERS DELTAGELSE I 
BESLUTNINGSTAGNING I DET POLITISKE OG OFFENTLIGE UV'(1996). NOTE : EP : EUROFA-PARLAMENTET 
73 
LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN 
medlemslande er medregnet, dvs. også Sverige og 
Finland, som har procentvis langt flere kvinder i 
de besluttende politiske instanser end de øvrige 
medlemslande i Den Europæiske Union. Kun fire 
ud af de femten medlemslande har procentvis 
flere kvinder i deres nationale parlamenter. 
Desuden har lande som Frankrig, Grækenland og 
Storbritannien procentvis dobbelt så mange kvin­
der repræsenteret i Europa-Parlamentet som i 
deres nationale parlamenter. HVORFOR ER DET 
SÅ VIGTIGT MED LIGELIG 
DELTAGELSE AF MÆND OG 
KVINDER? 
Demokratiske samfund bygger bl.a. på princip­
pet om borgernes fulde og ligelige deltagelse og 
repræsentation. 1 så henseende er både formel og 
reel ligestilling mellem mænd og kvinder en 
grundlæggende menneskeret, som er blevet 
bekræftet atter og atter i internationale pagter og 
konventioner, såsom FN-konventionen om 
afskaffelse af alle former for forskelsbehand-ling 
af kvinder (1979) og Beijing-handlingsplanen 
(1995) for kun at nævne to af de seneste. Disse 
internationale udmeldinger går igen på europæisk 
plan, først og fremmest i Ministerrådets resoluti­
on fra marts 1995, hvori det påpeges, at målsæt­
ningen om ligelig deltagelse af mænd og kvinder 
og deling af ansvaret mellem mænd og kvinder i 
beslutningstagningen på alle områder i tilværel­
sen er en vigtig forudsætning for ligestilling mel­
lem mænd og kvinder. I resolutionen opfordrer 
FIGUR 24 
KVINDER I EU-LANDENES REGERINGER OG I EUROPA-KOMMISSIONEN (%) 
100' 
80 
60 
1994 
40 1995 
1994 
20 ïïJâT" 
•:\ 1995 i 
pi P'I Bil ..'^5 ViI !£: ; i l^ w •ii i 
•••! i 
f 199* > 
I . : I . 
! i- : ! • 
L...U:..:,U......Li..,.. 
B DK D GR E F IRL I L NL A P FIN S UKTotalEC 
KILDE : EUROPÆISK KONSULENTNETVÆRK 'BESLUTNINGSTAGNING OG KVINDER - FAKTUM OG TAL VEDRØRENDE KVIN­
DERS DELTAGELSE I BESLUTNINGSTAGNING I DET POLITISKE OG OFFENTLIGE LIV'(1996) 
NOTE :EK (EUROPAKOMMISSIONEN) HENVISER TIL PANELET AF DE 20 KOMMISSÆRER (TO FOR FRANKRIG, 
STORBRITANNIEN, TYSKLAND. ITALIEN. SPANIEN SAMT EN FOR HVER MEDLEMSSTAT). DETTE HENVISER IKKE TIL 
KOMMISSIONENS ADMINSTRATIVE PERSONALE. 
74 
LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN 
Rådet medlemslandene til at udvikle en integre­
ret helhedsstrategi til fremme af ligelig deltagelse 
af mænd og kvinder i beslutningsprocessen. 
Resolutionen dannede grundlag for andre foran­
staltninger i form af det fjerde handlingsprogram 
og en rådshenstilling om ligelig deltagelse af 
mænd og kvinder i beslutningstagningen, som 
blev vedtaget den 2. december 1996. 
Rapporter, betænkninger og udtalelser fra Det 
Europæiske Råd, Europa-Parlamentet og Det 
Økonomiske og Sociale Udvalg bekræfter, at det 
er nødvendigt at få gennemført ligestilling ved 
bl.a. at fremme ligelig deltagelse i beslutningstag­
ningen. Begrebet "ligelig deltagelse" er således 
blevet slået fast som et demokratisk princip. Det 
faktum, at kvinder er underrepræsenteret på poli­
tisk besluttende poster, rejser således tvivl om et 
givet demokratisk systems legitimitet. Hvis der 
ikke fra beslutningstagernes side tages hensyn til 
kvindernes værdier og livsbetingelser, vil kvinder­
ne have svært ved at identificere sig med det poli­
tiske system. Hindringer for kvinders politiske 
repræsentation 
Selv om der er mange forskellige årsager til 
kvinders modvilje mod at gå ind i det politiske liv 
og til deres udelukkelse fra den politiske beslut­
ningsproces, og selv om det kan være vanskeligt 
at afdække disse årsager, er følgende faktorer helt 
klart en del af forklaringen på, hvorfor kvinder er 
så dårligt repræsenteret: 
• Uddannelses- og socialiseringsprocessen til­
deler mænd og kvinder forskellige kønsroller. 
Kvindernes underrepræsentation hænger 
sammen med opdelingen mellem det private 
og det offentlige, hvor den offentlige sfære er 
mændenes domæne, mens den private er 
kvindernes. 
• Der er som udgangspunkt forskel i mænds og 
kvinders situation, og her tænkes på arbejds­
delingen inden for familien, børnefødsler og 
pasningsansvaret i bredeste forstand. I denne 
sammenhæng bliver tidsfaktoren afgørende, 
især i takt med at kvinder tager erhvervsar­
bejde som aldrig før. Visse undersøgelser 
tyder på en tæt sammenhæng mellem kvin­
ders udearbejde og deltagelse i politik. 
FIGUR 25 
KVINDELIG DELTAGELSE I FOLKETING 06 LOKALREGERINGER I MEDLEMSSTATERNE INDEN 
FOR DEN EUROPÆISKE UNION 
Lokalregering 
(% K/T) 
17.6 
31 
28.9 
NÆVNTE ORGANISMER 
19 
12.1 
11.4 
19.6 
9.2 
47.6 
24.9 Land Dato 
B 1995 
DK 1993 
D 1995 
GR 1992 
E 1993/94/95 
F 1992 
IRL 1994 
I 1995 
L FINDES IKKE 
NL FINDES IKKE 
A 1994 
P 1992 
FIN FINDES IKKE 
S 1994 
UK FINDES IKKE 
Total 
KILDE : EUROPÆISK KONSULENTNETVÆRK 'BESLUTNINGSTAGNING OG KVINOER - FAKTUM OG TAL VEDRØRENDE KVINDERS DELTAGELSE I 
BESLUTNINGSTAGNING I DET POLITISKE OG OFFENTLIGE LIV"(1996) 
NOTE : FOR SÂVIDT ANGÅR PORTUGAL ER DET UDELUKKENDE DE SELVSTÆNDIGE LANDSDELE AZORERNE SAMT MADEIRA DER HAR LOKAL­
REGERING OG -FOLKETING. Medlemsstaterne 
(% K/T) 
9.7 
FINDES IKKE 
25.3 
NÆVNTE ORGANISMER 
UDISPONIBLE DATA 
UDISPONIBLE DATA 
7.1 
19.2 
0.0 
42.9 
26.1 
75 
LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN 
MMMMMMMM^^ 
• Der er også forskel på de to køns adgang til 
almen og erhvervsfaglig uddannelse og især 
forskel på adgangen til fag og erhverv, som er 
nært forbundet med politiske poster. Kvinder 
søger heller ikke ind i netværk og institutio­
ner, der hyppigt forbindes med strukturer og 
arbejdstider, som i realiteten forhindrer kvin­
dernes deltagelse. 
• Kvinders mangel på pengemæssige ressourcer 
er ensbetydende med, at de ikke har de øko­
nomiske midler til at kunne deltage i politi­
ske kampagner. Omvendt har kvindelige kan­
didater svært ved at skaffe den nødvendige 
finansiering og støtte udefra, fordi de ikke 
tages alvorligt som potentielle indehavere af 
politiske poster. 
• Der er forskellige undertrykkelsesmekanis-
mer, som kommer til udtryk ved, at kvinder 
forholdes informationer, at de ikke i tilstræk­
kelig grad høres og ses på møder, og/eller at 
de latterliggøres, og man skal ikke undervur­
dere disse faktorers betydning for kvindernes 
uvilje mod at deltage i det politiske liv. 
• Den politiske kultur er en anden faktor, der 
influerer på kvindernes ringe deltagelse. Her 
tænkes på manglende støtte til kvindelige 
partimedlemmer, tidsplaner for og placerin­
ger af politiske møder, som gør det svært for 
kvinder at deltage, samt den sprogbrug og 
etik, man normalt forbinder med det politi­
ske liv. 
Ovennævnte grunde er hovedsagelig psykologi­
ske og situationsrelaterede, men karakteren af det 
politiske system spiller også en vigtig rolle for 
kvinders adgang til politisk besluttende poster. 
Visse forskere peger på selve valgsystemet som 
den vigtigste enkelte variabel i forklaringen på de 
store forskelle på kvindernes deltagelse i den poli­
tiske beslutningstagning. Kvindernes relativt 
højere deltagelse i politik i Nederlandene, Sverige 
og Finland sammenholdt med andre medlem­
slande i Den Europæiske Union forklares ofte 
med en henvisning til disse landes forholdstals-
valgsystem. 
Det skal understreges, at kvinders lave status 
afspejles i antallet af kvinder på politiske poster 
med beslutningsansvar. Der synes at være direkte 
sammenhæng mellem kvindernes samfundsøko­
nomiske position generelt i et givet medlemsland 
i Den Europæiske Union og niveauet for deres 
politiske deltagelse. STRATEGIER FOR AT FÅ 
FLERE KVINDER IND PÅ 
POSTER MED POLT TISK 
BESLUTNINGSANSVAR 
Nogle af de ovennævnte hindringer er velkend­
te og forsøges løst rundt omkring i medlemslan­
dene. Der er enighed om, at der bør gøres noget, 
men man diskuterer fortsat hvad og hvordan. 
Ligestillingsdemokrati 
Kvinders underrepræsentation på besluttende 
poster er udtryk for et alvorligt demokratisk 
underskud. Eftersom kvinderne udgør 51% af 
Europas befolkning på 370 mio. mennesker, 
betyder deres markante underrepræsentation på 
indflydelsesrige poster også, at der på den politi­
ske arena ikke tages hensyn til deres specifikke 
ønsker og behov. Det har foranlediget kvindeor­
ganisationer til at kræve ligestillingsdemokrati, 
dvs. at alle besluttende organer skal bestå af 50% 
kvinder og 50% mænd. Begrebet ligestillingsde­
mokrati, der er opfundet af Europarådet, støtter 
idéen om, at samfundet består af nogenlunde lige 
mange mænd og kvinder, og at deres muligheder 
for at udøve deres borgerrettigheder afhænger af, 
at de er ligeligt repræsenteret på politisk beslut­
tende poster. Det er samtidig en anerkendelse af 
det faktum, at menneskeheden består af mænd og 
kvinder med samme værdighed og værdi. Det 
indebærer, at der i et ægte demokrati skal være 
plads til mennesker som de virkeligt er, nemlig 
mænd og kvinder, i erkendelse af at begge køn 
kan bidrage med noget værdifuldt til vort sam­
fund. Begrebet kan opfattes som udtryk for kvin­
ders fulde deltagelse på lige fod med mænd på 
alle niveauer i et demokratisk samfund og i alle 
aspekter af samfundslivet. Det indebærer, at de to 
køn skal være fuldstændigt ligeligt repræsenteret i 
besluttende organer, nemlig med 50% hver. For 
at opnå ligestillingsdemokrati i politiske og 
offentlige instanser kan det være nødvendigt at 
følge bestemte strategier, som f.eks. ligestillings-
tærskler, fastsættelse af mål for den procentvise 
deltagelse og positiv særbehandling. Det blev 
således foreslået at gennemføre nogle forfatnings­
mæssige ændringer, som ville indebære krav om, 
at alle politisk besluttende organer skulle være 
sammensat af 50% kvinder og 50% mænd. 
76 
LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN 
Begrebet ligestillingsdemokrati er dog meget 
omdiskuteret, idet nogle hævder, at en sådan lov­
givning vil være diskriminerende over for andre 
grupper i samfundet. Desuden anfører modstan­
dere, at et så usmidigt kønsbaseret kvotesystem 
indebærer en nedvurdering af kvindernes bidrag 
til samfundet. Desuden ville en forfatningsæn­
dring med krav om 50-50-repræsentation af 
kvinder og mænd have permanent virkning. 
Alligevel er der mange kvindeorganisationer, især 
i det sydlige Europa, som er frustrerede over, hvor 
langsomt det går med at få flere kvinder ind i 
politik, og som fortsat presser på for at få gen­
nemført en sådan forfatningsændring. De hæv­
der, at samfundet er næsten ligeligt sammensat af 
de to køn, og at ligestillingsdemokrati vil sikre, at 
der i de politiske beslutninger tages fuldt hensyn 
til begge køns interesser og behov. Desuden frem­
føres det også som et argument, at kvinder ikke 
blot kan opfattes som en interessegruppe i sam­
fundet; kvinder omfatter selv alle de forskellige 
interessegrupper, heriblandt de unge, de gamle, 
de fattige og de handicappede. 
Kvoter i den politiske 
beslutningstagning 
Kvoteordninger er blevet brugt selektivt i nogle 
medlemslande. De betragtes som midlertidige 
foranstaltninger, der har til formål at få flere kvin­
der repræsenteret i politiske organer. 
Kvoteordninger er dog fortsat meget omdiskute­
rede, idet modstandere hævder, at de er diskrimi­
natoriske og udtryk for utidig indblanding. 
Kvoteordninger er blevet brugt i større eller min­
dre omfang i Belgien, Danmark, Finland, 
Frankrig, Tyskland, Italien og Nederlandene. Et 
af de mest iøjne-faldende eksempler på et kvote­
system finder vi i Belgien. En belgisk lov fra 1994 
kræver en minimumsprocentdel af kandidater af 
samme køn. De politiske partiers valglister skal 
have mindst 25% kvindelige kandidater. Denne 
andel skal forhøjes til 33% i 1999. Selv om kvo­
tesystemet ikke opererer med sanktioner, hvis en 
liste ikke indeholder det krævede antal kvindelige 
kandidater, står der i loven, at det antal pladser, 
som ifølge loven er forbeholdt kvinder, men som 
ikke kan besættes med kvindelige kandidater, skal 
forblive ubesatte. Det vil med andre ord sige, at 
hvis der ikke placeres tilstrækkeligt mange kvin­
der på listen, vil antallet af kandidater på den 
pågældende liste blive reduceret tilsvarende. 
Belgien er ét af de to lande i Den Europæiske 
Union, som opererer med en direkte kvote for 
kandidater til folkevalgte poster. Det andet land 
er Italien, som i 1993 vedtog to valglove, hvoref­
ter intet af de to køn må være repræsenteret med FLERE KVINDER 
I BESLUTNINGSTAGNINGEN 
FINLAND 
Ligesom i andre lande har ministrene i Finland hovedsa­
gelig været mænd. Det skal indrømmes, at den første 
kvindelige minister blev udpeget allerede i 1926, men 
den næste kom først til efter Anden Verdenskrig. 
Regeringen omfattede i alt tre kvindelige ministre for 
første gang i begyndelsen af 1970'erne og fire kvindelige 
ministre efter valget i 1987. Kvinderne har hovedsagelig 
besat posterne som sundheds- og socialminister og 
undervisningsminister. Finske premierministre har altid 
været mænd, og det samme havde alle udenrigsministre 
indtil 1995. 
De højst placerede embedsmænd i statsadministrationen 
har traditionelt alle været mænd, indtil der i 1995 blev 
udpeget en kvinde som departementschef i 
Justitsministeriet. 
Parlamentsudvalg og arbejdsgrupper har hidtil også været 
domineret af mænd, og ud af de i alt ca. 1300 medlem­
mer af de 136 udvalg, der blev nedsat i 1990, var kun en 
femtedel kvinder. De fleste af kvinderne sad som med­
lemmer af udvalg under Udenrigsministeriet, 
Undervisningsministeriet og Sundheds- og 
Socialministeriet. I sidstnævnte ministeriums udvalg var 
hvert tredje medlem en kvinde. Udvalgene under 
Handels- og Industriministeriet og Transportministeriet 
var stærkt mandsdominerede i 1990. 
Næsten 90% af alle udvalgsformænd var mænd, men 
mere end hver tredje udvalgssekretær var en kvinde. I de 
arbejdsgrupper, som regeringen nedsætter, er de fleste af 
formændene, medlemmerne og sekretærerne normalt 
mænd, og følgelig var kun ca. en fjerdedel af medlem­
merne af de 334 arbejdsgrupper, der blev nedsat i 1990, 
kvinder, mens 13% af formændene var kvinder og 42% 
af sekretærerne. Med den revision af ligestillingsloven, 
der trådte i kraft i marts 1995, indførtes der kvoteord­
ninger for kvinder i offentlige ad hoc-udvalg for bl.a. at 
sikre forholdsvis ligelig repræsentation af de to køn i 
offentlige organer: mellem 40 og 60% for begge køns 
vedkommende. 
Kilde: Uddrag af Kvinder og mænd i Finland. Finlands Statistik, 
1995. 
77 
LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN 
wnsm««mmmw!miiii&. 
over 75% på en kandidatliste, og kvindelige og 
mandlig kandidater skal optræde skiftevis på 
listerne. Lovene blev dog i 1995 erklæret forfat­
ningsstridige med den begrundelse, at de krænker 
ligebehandlings-loven. 
Bortset fra Belgien og Italien drejer alle andre 
kvoteordninger sig om udvalg og rådgivende 
organer, hvis medlemmer normalt udpeges. Et 
sådant eksempel er Finland, som i 1987 vedtog 
en lov om, at kvinder og mænd skal være repræs­
enteret så ligeligt som muligt i udvalg, rådgiven­
de organer og andre instanser. I 1995 blev der 
foretaget en ændring i loven, hvorefter begge køn 
skal være repræsenteret med mindst 40% i disse 
udvalg og rådgivende organer. Resultatet af 
denne kvoteordning var, at antallet af kvinder i 
sådanne besluttende organer forøgedes fra 25% i 
1980 til 48% i 1996. 
Det finske eksempel viser klart, hvilke virknin­
ger en kvoteordning kan have, men resultaterne i 
de øvrige lande i Den Europæiske Union kan 
ikke tolkes helt så entydigt. Det ser dog ud til, at 
kvoter er et af de mest effektive midler til at sikre 
en bedre repræsentation, dog under forudsæt­
ning af at de er ledsaget af andre foranstaltninger 
såsom oplysningskampagner, hold-nings-påvirk-
ning og bedre uddannelse samt børnepasningstil­
bud. 
Kvoter i politiske partier 
Kvoteordninger er især blevet brugt i de politi­
ske partier. At de har givet gode resultater, kan 
man især se i de nordiske lande, hvor kvinderne 
allerede har opnået et betydeligt antal pladser og 
poster i parlamenter og regeringer. Socialistisk 
Folkeparti i Danmark indførte kvoter allerede i 
begyndelsen af 70'erne med krav om, at begge 
køn skulle være repræsenteret med mindst 40%. 
Også det tyske socialdemokrati indførte et kvote­
system både for sin interne struktur og for sin 
kandidatliste, hvor der opereres med henholdsvis 
40% og 33% kvinder. Kvoteordninger er nu ble­
vet helt almindelige i politiske partier i hele 
Europa, ikke mindst fordi den kvindelige med­
lemsskare i de politiske partier, som i forvejen var 
lille, er indskrænket yderligere siden 1985. Mål og tidsfrister 
I januar 1994 vedtog Europa-Parlamentet en 
betænkning fra Udvalget om Kvinders 
Rettigheder om kvinders deltagelse i beslutnings­
processerne. Betænkningen slår bl.a. til lyd for, at 
der opstilles mål med tidsfrister for, hvor mange 
kvinder der skal udpeges til besluttende poster, 
der besættes af et regeringsorgan, som f.eks. 
posten som politimester, højesteretsdommer osv., 
og såfremt disse mål ikke er opfyldt inden år 
2000, bør der indføres en kvoteordning. 
Tilsvarende opfordres regeringerne i handlings­
planen fra kvindekonferencen i Beijing (§ 190) til 
at forpligte sig til at opstille mål for ligelig repræs­
entation i regeringsorganer og udvalg samt i 
offentlige forvaltningsgrene og inden for retsvæs­
enet, herunder også specifikke mål og gennem­
førelsesforanstaltninger med henblik på at opnå 
en kraftig forøgelse af antallet af kvinder på alle-
poster inden for regering og offentlig forvaltning. 
Nogle medlemslande opererer med mål og tids­
frister, men viger dog tilbage fra et egentligt kvo­
tesystem. Det bedste eksempel er fra Sverige, hvor 
man i 1987 vedtog et program for deling afmagt, 
indflydelse og ansvar mellem kvinder og mænd 
på alle områder i samfundet. Programmet inde­
holder forslag om, at målet for kvindernes 
repræsentation i offentlige organer bør være 30% 
i 1992, 40% i 1995 og i sidste ende 50-50-
repræsentation. 
Selv om sådanne mål og tidsfrister ikke i sig 
selv er bindende, bidrager de til at skabe øget 
opmærksomhed omkring kvindernes underre­
præsentation. De kan således være med til at 
ændre holdninger og gøre de ansvarlige mere ind­
stillet på at overveje en kvinde i stedet for en 
mand til en given post. 
78 
LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN 
LOVGIVNING OG 
INITIATIVER 
PÅ EUROPÆISK PLAN 
Inden for de sidste to år har Ministerrådet, 
Kommissionen, Europa-Parlamentet og Det 
Økonomiske og Sociale Udvalg givet udtryk for 
deres holdning til spørgsmålet om kvinders delta­
gelse i beslutningstagningen. 1 1994 vedtog 
Parlamentet "Larive-betænkningen" om kvinders 
deltagelse i beslutningsprocesserne(1). Betænk­
ningen efterlyste en integreret strategi for, hvor­
dan man øger antallet af kvinder på besluttende 
poster. Den indeholdt forslag om en pakke af spe­
cifikke foranstaltninger med henblik på at øge 
kvinders deltagelse i den offentlige beslutnings­
tagning i løbet af fem år. I betænkningen frem­
hæves desuden behovet for øget forskning på 
området, bedre uddannelsesmuligheder for piger 
samt oplysningskampagner. Betænkningen hen­
vendte sig ikke blot til Kommissionen og Den 
Europæiske Unions medlemslande, men også til 
arbejdsmarkedets parter (fagbevægelsen og 
arbejdsgiverorganisationerne) med en opfordring 
til at fremme positive særforanstaltninger til for­
del for kvinder, herunder fastsættelse af mål for 
kvindernes deltagelse inden for deres egne orga­
nisationer. 
Efter Europa-Parlamentets betænkning om 
kvinders deltagelse i beslutningsprocesserne ved­
tog Ministerrådet i marts 1995 en resolution om 
ligevægt i kvinders og mænds deltagelse i beslut-
ningstagningen(2). Denne resolution var en for­
løber for Kommissionens forslag til en rådshen-
stilling om ligelig deltagelse af mænd og kvinder 
i beslutningstagningen. Forslaget til henstillingen 
blev vedtaget af Rådet i december 1996 og opfor­
drer medlemslandene til at se nærmere på kvin­
dernes underrepræsen-tation på alle områder i til­
værelsen og vedtage strategier, der dækker hele 
spektret fra incitamenter til egentlig lovgivning, 
for effektivt at få rettet op på den vedvarende 
skæve fordeling af mænd og kvinder i beslut­
ningsprocessen. Rådshenstillingen omhandler 
ikke blot kvindernes underrepræsentation inden 
for politik, men opfordrer også arbejdsmarkedets 
parter, medierne og ikke-statslige organisationer 
til at vedtage handlingsplaner med henblik på at 
få flere kvinder ind på besluttende poster. 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg gav i sin 
udtalelse om Kommissionens forslag til Rådets henstilling om ligelig deltagelse af mænd og kvin­
der i beslutningstagningen udtryk for, at man så 
meget positivt på forslaget til en henstilling. 
Udvalget beklagede dog, at forslaget begrænsede 
sig til at efterlyse strategier og aktiviteter for at 
"fremme" ligelig deltagelse af mænd og kvinder i 
stedet for at forlange strategier, som kan være 
med til at "garantere" en ligelig repræsentation. 
Men alt i alt var Udvalget enigt i det synspunkt, 
at foranstaltningerne nødvendigvis må omfatte 
almen og erhvervsfaglig uddannelse og oplysning. 
Ovennævnte initiativer er udsprunget af de for­
skellige foranstaltninger, som Kommissionen har 
iværksat over en periode på mere en femten år. 
Fra 1981 og frem har Kommissionen vedtaget og 
gennemført tre femårs handlingsprogrammer, 
som havde til formål at opnå ligestilling på lov­
givningsområdet og fremme positive særforan­
staltninger for at skabe lige muligheder for mænd 
og kvinder. På det tidspunkt, hvor det tredje 
handlingsprogram på mellemlang sigt blev sat i 
værk, var ligestillingspolitikken blevet udbygget 
til at omfatte specifik fokus på spørgsmålet om 
kvinders repræsentation i beslutningstagningen 
som værende en af forudsætningerne for at opnå 
ligestilling mellem kønnene. I handlingspro­
grammet støttede Kommissionen både euro­
pæiske og nationale foranstaltninger med henblik 
på at fremme kvinders repræsentation, bl.a. i 
beslutnings-processerne i det politiske og offent­
lige liv, i ledende stillinger, på poster med politisk 
indflydelse, i fagbevægelsen og i uddannelsessek­
toren. Desuden oprettede Kommissionen Det 
Europæiske Ekspertnet om Kvinder i beslut­
ningstagningen. Dette ekspertnet, som omfatter 
en ekspert fra hvert medlemsland, fik et tredob­
belt kommissorium: 
• Forskning: At indsamle og analysere data om 
kvinders deltagelse i politik i alle Den 
Europæiske Unions medlemslande. 
• Aktioner: At organisere det første europæiske 
topmøde om kvinder ved magten i Athen i 
november 1992, to europæiske konferencer i 
henholdsvis Bruxelles (1993) og Dublin 
(1995) og endelig topmødet i Rom, "Kvinder 
for politisk og samfundsmæssig fornyelse" 
(1996). 
Europa-Parlamentets Udvalg om Kvinders Rettigheder. 
Kvinders deltagelse i beslutningsprocessen. Ordfører: 
Jessica Urive. EP 205.666 af 27. 1. 1994. 
Rådets resolution af 27. marts 1995 om ligevægt i kvin­
ders og mænds deltagelse i bcslutnings-tagningen. EET 
nr. C 168 af 4.7.1995, s. 3. 
79 
LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN 
ATHEN-ERKLÆRINGEN 
Undertegnede kvinder med erfaring fin vigtige politiske poster, som efter indbydelse fia Kommissionen for De 
Europæiske Fællesskaber er forsamlet i Athen den 3. november 1992 til det første europæiske topmøde "Kvinder 
ved magten", har sammen vedtaget følgende erklæring: 
Vi påpeger et demokratisk underskud 
Vi påpeger, at kvindernes nuværende position i De Europæiske Fællesskabers medlemsstater samt i andre 
europæiske lande fortsat er præget af stor ulighed inden for alle offentlige og politiske besluttende instan­
ser og organer på alle niveauer - lokalt, regionalt, nationalt og europæisk. 
Vi noterer med bekymring, at kvinders deltagelse i den politiske beslutningstagning i en række euro­
pæiske lande ikke er øget siden midten af 70'erne, og at den seneste politiske udvikling har resulteret i 
en markant tilbagegang i kvindernes repræsentation i beslutningsprocessen, især i de lovgivende forsam­
linger i nogle af disse lande. 
Vi konkluderer, at kvinders adgang til de samme formelle rettigheder som mænd, såsom retten til at stem­
me, retten til at opstille ril valg og retten til at søge ledende stillinger inden for den offent-lige forvalt­
ning, ikke har givet ligestilling i praksis. 
Vi erklærer» at det er nødvendigt at opnå en mere ligelig fordeling af den ofFendige og politiske 
magt mellem kvinder og mænd 
Et demokratisk system bør indebære, at samfundsborgerne deltager på lige fod i det offentlige og politi­
ske liv. 
Vi understreger behovet for ændringer i strukturen i beslutningsprocedurerne for at sikre en sådan lige­
stilling i praksis. 
Vi henvender os til alle berørte medlemmer af samfundet 
Vi opfordrer Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber og alle europæiske og internationale orga­
nisationer til at vedtage handlingsprogrammer og foranstaltninger med henblik på at sikre kvinders fulde 
deltagelse i beslutningstagningen i disse organisationer. 
Vi opfordrer De Europæiske Fællesskabers medlemsstater og andre europæiske stater til fuldt ud at inte­
grere ligestillingsaspektet i deres uddannelsessystem og i alle deres nationale politikker og vedtage de for­
nødne foranstaltninger for at få opfyldt disse målsætninger med henblik på at opnå en ligelig fordeling 
af besluttende poster mellem mænd og kvinder. 
Vi opfordrer alle ledere af fagforeninger, arbejdstagerorganisationer og relevante arbejdsgiversammen­
slutninger på nationalt og europæisk plan til at anerkende kvindernes øgede bidrag på arbejdsmarkedet 
ved at sikre de fornødne mekanismer for kvindernes ligelige deltagelse på alle niveauer i disse organisati­
oner, herunder også de besluttende organer. 
Vi iværksætter en kampagne for at styrke demokratiet i Europa 
Disse afgørende ændringer bør afstedkomme en mere tidssvarende udvikling i det europæiske samfund, 
en udvikling, der vil blive hilst endnu mere velkommen, hvis den inddrager kvinder på lige fod med 
mænd. 
Med undertegnelsen af denne erklæring iværksætter vi herved en kampagne for at mobilisere alle berør­
te parter i samfundet med henblik på at sikre ligelig deltagelse af mænd og kvinder i beslutningstagnin­
gen på lokalt, regionalt og nationalt plan og i de europæiske institutioner, herunder også det nyvalgte 
Europa-Parlament. 
Kilde: Uddrag af "Declaration" vedtaget den 3.11.1992. 
80 
LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN 
* Kommunikation: At formidle information 
om kvinders status i beslutningstagningen i 
Den Europæiske Union, at udgive brochurer 
med statistiske data om kvinder i beslut­
ningstagningen på lokalt, regionalt, nationalt 
og europæisk plan, at offentliggøre under­
søgelser om emner, der vedrører kvinder på 
besluttende poster, at levere argumenter for, 
hvorfor kvinder skal være ligeligt repræsente­
ret på besluttende poster, og at formidle 
denne information så bredt som muligt. 
Europa-Kommissionen har internt truffet for­
skellige foranstaltninger med henblik på at ansæt­
te flere kvindelige akademikere i sine egne tjene­
stegrene og sikre, at de er repræsenteret i ledende 
stillinger og på besluttende niveauer. 
Aktioner 
På det første europæiske topmøde med titlen 
"Kvinder ved magten" og den dertil knyttede 
konference i oktober 1992 i Athen, som var 
arrangeret af Det Europæiske Ekspertnet om 
Kvinder i beslutningstagningen og Den 
Europæiske Kvindelobby, blev der fremsat en erk­
læring om de principper, der ligger til grund for 
ønsket om ligelig repræsentation af mænd og 
kvinder i beslutningstagningen. Den såkaldte 
Athen-erklæring, der blev undertegnet af kvinde­
lige ministre og højtstående embedsmænd, der 
deltog i konferencen, pegede på, at man tilsyne­
ladende var gået i stå - i visse tilfælde var der lige­
frem tale om tilbageskridt - med hensyn til kvin­
ders deltagelse i beslutningstagningen. 
Erklæringen indeholder krav om en retfærdig for­
deling af magten mellem mænd og kvinder og 
formulering af en specifik politik med henblik på 
at rette op på det demokratiske underskud. 
Erklæringen opstiller fem grundsætninger: 
Ligestilling er en grundlæggende rettighed; ligelig 
repræsentation er et grundlæggende demokratisk 
princip; underrepræsentation af kvinder er ensbe­
tydende med tab af potentielt talent; ligelig 
repræsentation sikrer, at der tages hensyn til hele 
befolkningens behov; ligelig deltagelse af mænd 
og kvinder i beslutningstagningen vil resultere i 
en mere retfærdig og harmonisk verden for alle. 
Athen-erklæringen markerede begyndelsen på 
en mere bredt dækkende politisk strategi for 
kvinders deltagelse i beslutningsprocessen. Som 
et officielt dokument var den med til at synlig­
gøre de grundlæggende principper bag kravene 
om ligelig repræsentation af mænd og kvinder på 
besluttende poster. I erklæringen opfordres både 
enkeltpersoner og institutioner til at arbejde for 
at rette op på kvindernes underrepræsentation og 
iværksætte foranstaltninger, der kan medvirke til 
at øge antallet af kvinder inden for politik. På topmødet i Rom med titlen "Kvinder for 
politisk og samfundsmæssig fornyelse" i maj 
1996, der var arrangeret af det italienske for­
mandskab og Kommissionen i fællesskab, under­
tegnede kvindelige ministre fra de forskellige 
medlemslande Rom-chartret, som skal danne 
grundlag for et klart tilsagn fra medlems-landene 
om at arbejde for ligelig repræsentation af mænd 
og kvinder i beslutningstagningen. I chartret 
peges der på det demokratiske underskud, som 
kvindernes underrepræsentation er udtryk for. 
Der efterlyses en politisk og samfundsmæssig for­
nyelse byggende på en mere ligelig deltagelse af 
mænd og kvinder i beslutningstagningen. Det 
anføres, at det er nødvendigt at betragte fuld 
anerkendelse af ligestilling mellem mænd og 
kvinder som et højt prioriteret mål for Den 
Europæiske Union, og det understreges, at der er 
behov for en konkret indsats på alle niveauer for 
at fremme ligelig deltagelse af mænd og kvinder i 
beslutningstagningen på alle områder i samfun­
det. Rom-chartret tilligemed forslaget til nationa­
le handlingsplaner udgør således det ideologiske 
grundlag for den fremtidige indsats for at fa ind­
ført ligestilling mellem kønnene i den politiske 
beslutningsproces. 
Kommunikation 
En vigtig del af det arbejde, der udføres af Det 
Europæiske Ekspertnet om Kvinder i beslut­
ningstagningen, består i at videreformidle de data 
og undersøgelser, som nettets eksperter har sam­
let. Nettet har ikke blot udgivet en oversigt med 
en evaluering af de strategier, der er udviklet for 
at øge kvindernes deltagelse i beslutningsproces­
serne, men står også bag et andet vigtigt arrange­
ment i Dublin i marts 1995 om "Strategier for 
ligelig deltagelse af mænd og kvinder i den politi­
ske beslutningstagning", som vakte stor opmærk­
somhed i offentligheden. Konferencen resultere­
de i en form for vejledning i gennemførelse af 
strategier med henblik på at få flere kvinder ind i 
den politiske beslutningsproces (den vil meget 
snart blive udgivet i trykt form). Nettet har også 
udgivet en brochure om kvinder i beslutningstag­
ningen indeholdende fakta og tal om kvinder i 
den politiske og offentlige beslutningstagning i 
Europa, som foreligger på 11 sprog. Brochuren er 
blevet opdateret flere gange og udsendt i et stort 
oplag. Nettet har arbejdet tæt sammen med ikke-
statslige kvindeorganisationer for at sikre, at et 
bredt publikum fik aktuelle informationer om 
den nuværende situation og tendenserne med 
hensyn til kvinders deltagelse i beslutningstagnin­
gen. 
81 
LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN 
ROM-CHARTRET 
"Kvinder for politisk og samfundsmæssig fornyelse" 
"Undertegnede kvindelige ministre fra forskellige medlemsstater i Den Europæiske Union, forsamlet i 
Rom den 18. maj 1996 efter indbydelse fra formanden for Rådet for Den Europæiske Union og i 
anledning af det europæiske topmøde "Kvinder for politisk og samfundsmæssig fornyelse", har sam­
men vedtaget følgende charter: 
Vi konstaterer» at der er et demokratisk underskud 
Uanset udviklingen i kvinders og mænds rolle i de europæiske samfund, den generelle anerkendelse i 
lovgivningen af, at kvinder og mænd har samme rettigheder, og den ligestillings-politik, der føres i 
medlemsstaterne i Den Europæiske Union, konstaterer vi, at det er karakteristisk for kvinders situati­
on, at der stadig ikke er ligestilling i de fleste sektorer i samfundet. Denne manglende ligestilling kan 
ses i de beslutningstagende organer og hos myndighederne, i politik og økonomi, på det sociale og kul­
turelle område og på lokalt, nationalt og europæisk plan, hvor kvinder sædvanligvis er i mindretal. 
Vi glæder os over den forskning, som det europæiske ekspertnet "Kvinder i beslutningsprocessen" 
udfører og erkender, at den i høj grad bidrager til at gøre denne problematik mere synlig og derved 
skabe grundlaget for en indsats. 
Der er blevet gjort betydelige fremskridt siden Athen-erklæringen, der blev vedtaget i 1992 i anledning 
af det første europæiske topmøde for kvinder ved magten. Dette er imidlertid ikke tilstrækkeligt. 
På det politiske område er der i medlemsstaterne i gennemsnit 15% kvinder i de nationale parlamen­
ter og 16% i regeringerne: 28% af de nuværende medlemmer af Europa-Parlamentet og 25% af 
Europa-Kommissionen er kvinder. 
Inden for andre sfærer af civilsamfundet, hvor der træffes beslutninger, som ubetinget har indflydelse 
på borgernes liv, såvel mændenes som kvindernes, er antallet af kvinder på det plan, hvor beslutnin­
gerne træffes, undertiden endnu lavere. 
Vi kan derfor kun konstatere, at det politiske liv og beslutningsprocessen generelt er domineret af 
mænd. Dette svækker kvaliteten af beslutningsprocessen og demokratiet. Demokratiet vil reelt blive 
mere dynamisk, når kvinder og mænd sammen definerer de værdier, de ønsker at opretholde i deres 
politiske, økonomiske, sociale og kulturelle liv, og sammen træffer relevante beslutninger i konsekvens 
heraf. 
Vi efterlyser en politisk og samfundsmæssig fornyelse 
At sikre kvinder og mænd ligelig indflydelse på beslutningsprocessen er et mål, der prioriteres på euro­
pæisk plan. 
Dette er nødvendigt for at genoplive demokratiet og dets mekanismer; en ligelig deling afmagten mel­
lem kvinder og mænd vil forbedre hele befolkningens livskvalitet; det er nødvendigt at lade alle dele af 
samfundet være repræenteret, hvis problemerne i de europæiske samfund skal løses. En effektiv gen­
nemførelse af politikker med henblik på at opnå ligelig deltagelse af og partnerskab mellem kvinder og 
mænd er yderst vigtigt. 
Hvis tilstrækkeligt mange kvinder deltager i hele denne proces, vil de bidrage til at ændre den politik, 
der føres, og beslutningsprocessen for så vidt angår prioritering og indhold samt praksis i forbindelse 
med beslutningsprocessen. 
82 
LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN 
En politisk og samfundsmæssig fornyelse vil kunne ske gennem kvinders og mænds fælles indsats og 
ligelige deltagelse. Dette vil slå bro over kløften mellem borgerne og politikerne, sætte nyt liv i demo­
kratiet og øge borgernes tillid til demokratiets institutioner. 
Det er ligeledes nødvendigt at sikre kvindernes ligelige deltagelse på alle beslutningsprocessens niveau­
er i økonomiske, sociale og kulturelle sammenhænge for at sikre, at der tages hensyn til kvinders og 
mænds behov i forbindelse med alle politikker, programmer og foranstaltninger. 
Vi erklærer herved» at vi forpligter os til at arbejde for at få anerkendt, at ligestilling mellem 
kvinder og mænd prioriteres i Den Europæiske Union 
Den væsendigste opgave for regeringskonferencen, hvor EU's traktater skal revideres som fastsat i 
Maastricht-traktaten, er at styrke det europæiske demokrati ved at sikre, at Den Europæiske Union og 
dets organer kommer tættere på borgerne. Repræsentanter for de nationale regeringer, Europa-
Parlamentet og Europa-Kommissionen har erklæret, at dette er prioriteret. 
Mere end halvdelen af befolkningen i Den Europæiske Union er kvinder. Et demokratisk europæisk 
samfund skal derfor nødvendigvis bygge på reel ligestilling mellem borgere af begge køn. 
Vi er fast besluttet på at arbejde for, at ligestilling mellem kvinder og mænd indføjes i den nye traktat 
om Den Europæiske Union. Vi finder det nødvendigt at integrere det kønspolitiske aspekt i Den 
Europæiske Unions politik på alle områder. Dette er selve kernen i EU-borgerskabet og betingelserne 
for gennemførelsen heraf. 
Vi opfordrer Den Europæiske Unions institutioner og organer til snarest muligt at vedtage en strategi 
med henblik på at sikre kvinders og mænds ligelige deltagelse og med henblik herpå at fastsætte en 
række konkrete mål. 
Vi anerkender behovet for en konkret indsats på alle niveauer for at fremme kvinders og mænds 
ligelige deltagelse i beslutningsprocessen i alle samfundssfærer 
De steder, hvor der er blevet gjort fremskridt, især i samfundslivet (i valgte forsamlinger, råd og rådgi­
vende udvalg etc.), er det resultatet af, at regeringerne og de politiske partier har skabt en række incit­
amenter og/eller sat gang i en række lovgivningsmæssige foranstaltninger. 
Det er nødvendigt med en integreret og specifik strategi, hvis der skal skabes ligestilling inden for alle 
sfærer af samfundet. I lyset heraf glæder vi os over Rom-konferencen "Kvinder for politisk og sam­
fundsmæssig fornyelse". 
Vi forpligter os til at gøre en indsats for at dække det meget presserende behov for at lade kvinderne 
komme til magten og udvikle de nødvendige incitamenter og/eller lovgivningsmæssige foranstaltnin­
ger. 
Vi opfordrer alle berørte aktører, såvel mænd som kvinder, til at støtte dette ved at omsætte det til en 
række konkrete foranstaltninger med henblik på at give kvinder mere magt og opnå ligestilling mel­
lem kvinder og mænd i stillinger inden for alle sfærer af samfundet, hvor de har beføjelser og indfly­
delse og kan træfie beslutninger." 
83 
LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN 
KVINDERNES INDFLYDELSE 
I ARBEJDSMARKEDS 
ORGANISATIONERNE 
Kvindernes repræsentation inden for forskellige 
organisationer - det være sig politiske eller faglige 
organisationer og arbejdsgiversammenslutninger 
- er ikke neutral i forhold til bestræbelserne på at 
fremme ligestilling mellem kønnene. 
I Den Europæiske Faglige Samarbejdsorgani­
sation (EFS) er der indledt en debat for at opnå 
en mere ligelig repræsentation af de to køn i orga­
nisationens delegationer og besluttende organer. 
En tilsvarende interesse gør sig gældende blandt 
arbejdsgiverrepræsentanter, men nok lidt mindre 
synligt. Det skaber håb om, at arbejdsmarkedets 
parter kan blive en af drivkræfterne i bestræbel­
serne på at formulere retningslinjer og påvirke 
praksis og holdninger. 
Kvinderne er generelt underrepræsenteret på 
ledende poster og i de vigtigste besluttende orga­
ner i fagbevægelsen i samtlige medlemslande. 
Kvindernes position i EFS's medlemsorganisatio­ner er blevet undersøgt i forbindelse med et 
rundspørge, som EFS offentliggjorde i 1995. I de 
27 nationale hovedorganisationer, for hvilke der 
foreligger tal, og som indgik i undersøgelsen, var 
andelen af kvindelige medlemmer 36%. Kun i to 
ud af de 27 undersøgte organisationer var der lige 
så mange eller flere kvindelige kongresdelegerede 
end mandlige. Kun 127 (8%) af alle generalse­
kretærer og/eller formænd for 1009 tilsluttede 
fagforbund var kvinder. Den gennem-snitlige 
procentvise andel af kvinder i forretningsudvalge­
ne på landsplan (30 hoved-organisationer) var 
15%. Kun to ud af 30 topledere i fagbevægelser­
ne på landsplan var kvinder. Kvinderne var speci­
elt meget svagt repræsenteret i vigtige kollektive 
forhandlingsaktiviteter. I rapporten peges der dog 
på et enkelt positivt træk: kvinderne klarer sig 
langt bedre som ansatte i de faglige organisationer 
på landsplan og europæisk plan end som repræs­
entanter. 
Kvinderne far dog langsomt mere indflydelse, 
og der kan konstateres en vis forbedring over tid 
i selve EFS. Tal for 1994 og 1996 viser følgende: 
kvindernes deltagelse (som ordinære medlemmer 
og suppleanter) i forretningsudvalget forøgedes 
fra 14% i 1994 til 24% i 1996. På EFS's kongres 
i 1991 udgjorde kvinderne 18% af deltagerne 
(delegerede plus observatører), og på kongressen i 
1995 udgjorde de 24% (tallene inkluderer plad­
ser, der er forbeholdt kvinder). 
FIGUR 26 KVINDER I STATSADMINISTRATIONEN I EU-IANDENE (%) 
100' 
80 8S*itl SAMLEDE OFFENTLIGE FORVALTNING 
UNIVERSITETSNIVEAU 
LEDELSESNIVEAU 
1992 
60 
40 
1991 1 20-1— 
0-* 1989 
1994 
1989-92 f: 
1993 m 
I P 
l i 
ås É 
B OK D GR 1991 I 
$ % 1 I 1 i 1991 1988 1994 
1991 
1996 
IRL I 1993 
1991 
L NL A P FIN S UK EC 
KILDE : EUROPÆISK KONSULENTNETVÆRK 'BESLUTNINGSTAGNING OG KVINOER - FAKTUM OG TAL VEDRØRENDE 
KVINDERS DELTAGELSE I BESLUTNINGSTAGNING I DET POLITISKE OG OFFENTLIGE LIVP(1996) 
NOTE : EK HENVISER TIL KOMMISSIONENS ADMINISTRATIVE PERSONALE 
84 
LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN 
mximv-xtx'ssZfxx-ynmwmMMtwmm. 
De ikke-statslige organisationer 
og samfundsdialogen 
Kommissionen er helt klar over, hvor stor en 
rolle konsensus og kollektive overenskomster 
mellem arbejdsgivere og fagbevægelse spiller i den 
europæiske samfundsmodel, men mener dog 
også, at frivillige og andre repræsentative organi­
sationer kan yde et værdifuldt bidrag til udviklin­
gen i Europa. Nogle af de sociale problemer, der 
gør sig gældende i Europa, som f.eks. social og 
økonomisk udstødelse, fattigdom, voksende 
racisme, fremmedhad og anti-semitisme, det sti­
gende antal gamle og svage i befolkningen, de 
handicappedes vilkår og manglende ligestilling 
mellem mænd og kvinder, er af akut karakter og 
løses bedst med en samlet indsats fra flere sider. 
Samarbejdet mellem de europæiske ikke-statsli­
ge organisationer og net på det sociale område 
indledtes i 1993 og blev efterfulgt af en konfe­
rence for ikke-statslige organisationer i Bruxelles i 
1994 og fælles tiltag på grundlag af socialpolitiske 
initiativer fra Kommissionens side. Kontakten 
med fællesskabsinstitutionerne og samarbejdet 
mellem nettene kom ind i mere faste rammer, og 
i 1995 blev der oprettet et mere officielt forum 
for europæiske ikke-statslige organisationer på 
det sociale område. Formålet var at skabe en bre­
dere dialog med de fællesskabsinstitutionerne om europæisk social- og arbejdsmarkedspolitik, der 
rækker videre end den mere specifikke og sektor-
relaterede dialog med arbejdsmarkedets parter, 
som dog fortsat er af enorm betydning. I marts 
1996 havde dette forum 19 medlemsorganisatio­
ner. 
Blandt de 19 medlemsorganisationer er Den 
Europæiske Kvindelobby, der blev etableret i 
1990, og som er den største koalition af ikke-
statslige kvindeorganisationer i Den Europæiske 
Union. Dens aktiviteter omfatter lobbyvirksom­
hed omkring udkast til kønsrelateret ligestillings-
lovgivning, overvågning af gennemførelsen af 
direktiver og handlingsprogrammer og påpeg­
ning af andre problemer af betydning for kvinder. 
Også andre medlemsorganisationer i dette forum 
for europæiske ikke-statslige organisationer på 
det sociale område deltager i dialoger om emner 
af betydning for ligestillingsproblematikken. Det 
er bl.a. Sammenslutningen af Familieorganisati­
oner i Det Europæiske Fællesskab og Det 
Europæiske Net for Bekæmpelse af Fattigdom. 
Med hensyn til strategien for integrering af 
kønsaspektet i udviklingssamarbejdet og de 
humanitære nødhjælpsprogrammer, har 
Kommissionen udviklet en tradition for konsul­
tation og samarbejde med ikke-statslige organisa­
tioner, der arbejder på udviklingsområdet. Det 
store net, "Kvinder i Udviklingssamarbejde -
FIGUR 27 KVINDER I LOKAL- OG REGIONALFORVALTNINGER I EU-LANDENE (%) 
100-
80-
60-
1994 
40-
1993 1992 
204§£w-: 1990/1/2/3 1995 1995 1994 
1994 
1993 1993 
1994 
0-
DK D GR E IRL I L NL FIN S UK Total 
KILDE : EUROPÆISK KONSULENTNETVÆRK 'BESLUTNINGSTAGNING OG KVINDER - FAKTUM OG TAL VEDRØRENDE KVINDERS 
DELTAGELSE I BESLUTNINGSTAGNING I DET POLITISKE OG OFFENTLIGE LIV'(1996) 
NB: DATA FOR TYSKLAND REFERMER TIL KOMMUNER MED OVER 20 000 INDBYGGERE. 
85 
LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN 
mm** 
KVINDELIGE MEDLEMMER OG KVINDER PÅ LEDENDE POSTER Î EFS'S AFFILIEREDE SEKTOR- OG REGIONALFOR­
BUND OG KVINDELIGE KONGRESDELEGEREDE FRA DE 31 NATIONALE HOVEDORGANISATIONER 
ORGANISATION % kvindelige 
medlemmer Kvinder som 
generalsekretxrer 
FGTB (B) 
AC(DK) 
LO(DK) 
DAG(D) 
DGB(D) 
CGOO.(ESP) 
ELA/STV(ESP) 
UGT(ESP) 
CFDT(F) 
FO(F) 
GSEE(GR) 
ICTU(IRL) 
CISL(I) 
UIL(I) 
CGT(L) 
CNV(NL) 
FNV(NL) 
MHP(NL) 
UGT(P) 
TUC(UK) 
OGB(A) 
SEK(CY) 
AKAVA-RY(SF) 
SAK(SF) 
ASI(IS) 
CMTU(M) 
LO(N) 
LO(S) 
TCO(S) 
SGB(CH) 
TURK-IS(TR) 1.0. 
29% 
49% 
53% 
32% 
42% 
26% 
29% 
i.o. 
i.o. 
i.o. 
38% 
- 40% 
41% 
25% 
20% 
22% 
+-12% 
41% 
36% 
31% 
34% 
48% 
45% 
47% 
60% 
42% 
45% 
59% 
13% 
+-10% 0 ud af 25 
3 ud af 25 
2 ud af 22 
0 ud af 1 
lud af 16 
i.o. 
i.o. 
2 ud af 32 
6 ud af 42 
7udafl3 
15 ud af 17 
10 ud af 70 
i.o.l 
1 ud af 46 
i.o. 
4 ud af 1 
4 ud af 19 
0 ud af 3 
i.o. 
14 ud af 69 
lud af 14 
0 ud af 7 
20 ud af 34 
6 ud af 24 
27 ud af 169 
lud af 9 
i.o. 
2 ud af 22 
i.o. 
i.o. 
0 ud af 32 % kvinder af de 
kongresdelegerede' 
i.o.' 
29% 
30% 
36% 
22% 
15% 
i.o. 
i.o. 
21% 
35% 
4% 
29% 
18% 
7% 
11% 
2% 
20% 
9% 
i.o, 
22% 
14% 
13% 
35% 
49% 
38% 
19% 
35% 
26% 
43% 
20% 
1% Særordning til 
sikring af 
kvindernes 
repræsentationb 
nej 
ja 
nej 
Ja(Q) 
nejc 
Ja(Q) 
i.o. 
nej 
nej 
nej 
nej 
ja(A) 
Ja(Q) 
ja(A) 
Ja(Q) 
nej 
ja(A) 
nej 
nej 
ja(A) 
nej 
nej 
Ja(Q) 
ja(A) 
nej 
nej 
ja(A) 
ja(A) 
nej 
nej 
ja(A) Faglige Organisationer - Forkortelsesliste: 
* Kvindelige delegerede antages at repræsentere de kvindelige medlemmer proportionalt. 
k (Q) = Kvoteordning; (R) = ; (A)= Anden ordning. 
' På den seneste kongres 
i.o. = ikke oplyst 
KILDE: "WOMEN IN DECISION-MAKING IN TRADE UNIONS", BRAITHWAITE, M. OG BYRNE, C, DEN EUROPÆISKE FAGLIGE 
SAMARBEIDSORGANISATION, BRUXELLES 1994 (SE AFSNITTET OM KILDER BAGERST I DENNE PUBLIKATION) FGTB: 
AC: 
LO: 
DAG: 
DGB: 
CC.OO: 
ELA: 
UGT: 
CFDT: 
FO: 
GSEE: 
ICTU: 
CISL: 
UIL: 
CGT: 
CNV: 
FNV: 
MHP: 
UGT: 
TUC: 
OGB: 
SEK: 
AKAVA-RY: 
SAK: 
ASI: 
CMTU: 
LO: 
LO: 
TCO: 
SGB: 
TURK-IS: Fédération Générale des 
Travailleurs de Belgique 
Akademikernes 
Centralorganisationen 
landsorganisationen i 
Denmark 
Deutsche 
Angestclltcn-Gewerksclialt 
Dcutscher 
Gcwerkschaflsbund 
Confederation Sindical de 
Commissiones Obreras 
Solidaridad de Trabajadores 
Vasco 
Union General de 
Trabajadores de Espana 
Confédération Française 
Démocratique du Travail 
Force Ouvrière 
Greek General 
Confederation of Labour 
Irish Congress oi Trade 
Unions 
Confederazione Italiana 
Sindicati Lavoratori 
Unione Italiana del Lavoro 
Confederation Générale du 
Travail de Luxembourg 
Christelijk Natiouaal 
Vakverbond 
Federatie Nederlandse 
Vakbeweging 
Vakcentrale voor 
Middelbaar en Hoger 
Personeel 
Union General dos 
Trabalhadores 
Trades Union Congress 
Osterreichischer 
Gewerkschaftsbund 
Cyprus Workers Federation 
Confederation of Trades 
Unions of University 
Employees 
Suomenammattiliittojen 
Keskusjarejesto 
Althydusambund Islands 
Greece 
Confederation of Trade 
Unions Malta 
Landsorganisasjoncn i 
Norge 
Landsorganisasjoncn i 
Sverige 
Tjiinstemannens 
Centralorganisation 
Schweizerischer 
Gewerkschaftsbund 
Confederation of Turkish 
Trade Unions 
86 
LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN 
EN STRATEGI FOR KVINDERNES 
REPRÆSENTATION I BESLUTNINGSPROCESSEN 
SVERIGE 
Sveriges samlede befolkning er på 8,9 mio., hvoraf 4,5 mio. er kvinder og 4,4 mio. er mænd. I befolk­
ningsgruppen mellem 20 og 64 år er der 2,5 mio. kvinder og 2,58 mio. mænd. I denne gruppe er 79,5% 
af kvinderne medlem af arbejdsstyrken, mens 83,9% af mændene har indtægtsgivende beskæftigelse. 
Kvinderne fik almindelig stemmeret i 1919. 
Det politiske system i Sverige 
Sverige er et repræsentativt demokrati med valg til Rigsdagen, kommunalbestyrelser og lensstyrelser hvert 
fjerde år. Den svenske Rigsdag har ét kammer med 349 medlemmer. Sverige har forholdstalsvalg, hvor 
kandidaterne ikke stiller op som enkeltpersoner; i stedet stemmer vælgerne på et politisk parti, som alle 
har opstillet en kandidatliste i valgkredse med flere mandater. 
Kvinder i den svenske Rigsdag 
Fra 1971 og 1985 øgedes antallet af kvinder i Rigsdagen med 7% fra 31% til 38%. Ved valget i 1991 
vendte udviklingen brat, idet kvindernes andel faldt med 5%. Men efter valget i 1994 forøgedes andelen 
af kvindelige rigsdagsmedlemmer atter til 40%. Kvinderne er også godt repræsenteret i Rigsdagens for­
skellige udvalg. 
Kvindelige ministre 
Sverige har den højeste andel af kvindelige ministre, idet halvdelen af de 22 svenske ministre er kvinder. 
Kvinderne er dog ringe repræsenteret blandt de ledende embedsmænd i ministerierne, hvor de kun udgør 
29%. 
Kvinder i kommunalbestyrelser og lensstyrelser 
Ved de seneste valg til lensstyrelser og kommunalbestyrelser nåede den procentvise andel af kvinder op 
på henholdsvis 48% og 41%. 
Forskning og indsamling af data 
I 1986 nedsatte den svenske regering et udvalg, der fik til opgave at indsamle data om kvindernes repræs­
entation i ofFendige myndigheders styrelser og organer. 
Fastsættelse af mål og tidsfrister 
På kommunalt og regionalt plan er andelen af kvinder endnu højere eller mindst lige så høj som de 40% 
på landsplan. Den svenske regering har fastsat tidsfrister for, hvornår målene for øget repræsentation af 
kvinder i offentlige myndigheders styrelser og organer og i regeringsudvalg skal være opfyldt. I 1993 var 
der 32% kvinder. Målet for 1995 var 40%. Endemålet er ligelig repræsentation i 1998. Den svenske rege­
ring har bevilget 5 mio. SEK til projektaktiviteter med henblik på at støtte en aktiv indsats for at øge 
kvindernes deltagelse i den politiske beslutningsproces. Handlingsplanen og de dertil knyttede aktivite­
ter resulterede i en kraftig forøgelse i andelen af kvinder i de offentlige forvaltningsorganer til 40% i 
1995. 
87 
LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN 
Europa" har påpeget kvindernes problemer i 
udviklingslandene og ydet værdifulde bidrag til 
formuleringen af fællesskabspolitikken på disse 
områder. På samme måde har Kommissionen 
forpligtet sig til at kæmpe for menneskerettighe­
derne, herunder specifikt også kvindernes rettig­
heder. Det kan bl.a. gøres ved gennem en styrkel­
se af de relevante organer, dvs. også de ikke-stats­
lige organisationer (se kapitel 6), at arbejde for et 
åbent og tolerant samfund. 
Det Europæiske Forum for Social- og 
Arbejdsmarkedspolitik træder sammen igen i 
1997 som led i den nye dialog og det stadigt tæt­
tere samarbejde mellem de ikke-statslige organi­
sationer og fællesskabsinstitutionerne. Det giver 
lejlighed til at undersøge samspillet mellem lige­
stillingspolitikken og andre sociale problemstil­
linger såsom fattigdom, racisme og andre emner, 
som ikke tager direkte sigte på kvinderne, men 
som i høj grad berører kvinder. 
88 
KAPITEL 5 
KVINDERS MULIGHEDER 
FOR AT HÅNDHÆVE DERES 
RETTIGHEDER 
•;&mm<mmtemxtøsmsmrtmm 
KVINDERS RETTIGHEDER 
Retsgrundlaget 
Princippet om ligebehandling er blevet videre­
udviklet fra den enkeltstående bestemmelse om 
lige løn for samme arbejde i Rom-traktatens arti­
kel 119 til et udførligt program for ligestillings-
foranstaltninger. Ud over traktatens artikel 119 
opererer Den Europæiske Union med en omfat­
tende afledt fællesskabsret om ligeløn, ligebe­
handling på atbejdspladsen, ligebehandling i rela­
tion til offentlige og erhvervstilknyttede socialsik­
ringsordninger og ligebehandling af selvstændige 
erhvervsdrivende. Der er også iværksat foranstalt­
ninger på beslægtede områder, bl.a. en henstilling 
om børne-pasning(1) og en resolution om beskyt­
telse af kvinders og mænds værdighed på arbejds-
pladsen(2). Denne resolution er suppleret med en 
henstilling fra Kommissionen og en adfærds­
kodeks, som blev godkendt ved en erklæring fra 
Rådet. Hele lovkomplekset på ligestillingsområ­
det er blevet fortolket og præciseret af Domstolen 
for De Europæiske Fællesskaber, i vidt omfang 
gennem anmodninger fra de nationale retter om 
præjudicielle afgørelser med henvisning til artikel 
177, men også via sager om overtrædelse, som 
Kommissionen har indbragt for Domstolen på 
grundlag af artikel 169. Specielt har Domstolen 
skabt en retspraksis vedrørende begrebet direkte 
og indirekte forskelsbehandling i fællesskabsret­
ten. Den Europæiske Union har taget flere initia-
(1) Rådets henstilling af 31. 3. 1992 (92/241/EØF). EFT nr. 
L 123 af 8.5.1992. 
(2) Rådets resolution af 29. 5. 1990. EFT nr. C 157 af 
27.6.1990, s. 2. 
89 
KVINDERS MULIGHEDER FORAT HÅNDHÆVE DERES RETTIGHEDER 
tiver med henblik på at gøre både mænd og kvin­
der mere bevidste om deres lovfæstede rettighe­
der, bl.a. har man oprettet et net af juridiske eks-
pertet og støttet konferencer om specifikke 
emner af interesse. 
Princippet om ligebehandling er også omtalt i 
præamblen til fællesskabspagten om arbejdstager­
nes grundlæggende arbejdsmarkedsmæssige og 
sociale rettigheder (1989). Artikel 16 tager speci­
fikt sigte på ligebehandling af mænd og kvinder. 
Ligeløn 
Rådets direktiv 751117I EØF indeholder de 
grundlæggende retsregler for anvendelsen af princip­
pet om lige løn for mand og kvinder for samme 
arbejde eller arbejde, der tillagges samme vardi. 
Memorandum om ligeløn 
I juni 1994 vedtog Kommissionen et memor-
andum(3), som præciserede begrebet lige løn for 
samme arbejde og gjorde rede for, hvilke kriterier 
der skal tages hensyn til ved jobevaluering og 
jobklassificering. Dette memorandum blev udar­
bejdet til orientering og vejledning for alle, som 
beskæftiger sig med eller er involveret i ligeløns-
problematikken. Det indeholdt ingen formelle 
forslag. 
Som bebudet i memorandummet om lige løn 
for samme arbejde vedtog Kommissionen den 17. 
juli 1996 en adfærdskodeks til brug for arbejdsgi­
vere, arbejdstagere og fagbevægelse. Den er ment 
som en praktisk vejledning for folk, der beskæfti­
ger sig med de daglige problem-stillinger i relati­
on til indførelse af ligeløn. Her anbefales det at 
indsamle og analysere løn-oplysninger for at vur­
dere, om der er tale om forskelsbehandling, og 
der er også forslag til, hvordan en sådan forskels­
behandling kan bekæmpes, samt vejledning i 
udarbejdelse af ikke-diskriminatoriske jobevalue­
rings-ordninger. 
I årenes løb har Domstolen i en lang række 
tilfælde fortolket rækkevidden af ligelønsprincip­
pet i fællesskabsretten. Den har f.eks. givet en 
bred fortolkning af begrebet løn. En af de mest 
markante afgørelser vedrører sagen Barber mod 
Guardian Royal Exchange Assurance Group(4), 
hvori Domstolen slog fast, at ydelser udbetalt i 
henhold til en erhvervstilknyttet pensionsordning 
er omfattet af traktatens artikel 119. Denne 
afgørelse har resulteret i mange tvister på dette 
felt. I en protokol til traktaten om Den 
Europæiske Union redegøres der for de tidsmæs­
sige konsekvenser af denne afgørelse. Det har for­anlediget Kommissionen til at offent-lig-gøre et 
høringsdokument med forslag til en ændring af 
Rådets direktiv 86/378/EØF. I en senere sag, den 
såkaldte Royal Copenhagen-sag(5), baserede 
Domstolen sig på sin retspraksis og afgjorde, at 
akkordarbejde også er omfattet af traktatens arti­
kel 119. 
Kommissionen er stærkt interesseret i, hvordan 
kollektive overenskomster indvirker i denne sam­
menhæng, og der er indledt overtrædelsesproce­
durer på grundlag af traktatens artikel 169 i de 
tilfælde, hvor medlemslandene har undladt at 
træffe de nødvendige foranstaltninger til at sikre, 
at ligelønsprincippet overholdes. 
Ligebehandling 
Rådets direktiv 76/207/EØF indeholder de 
grundlaggende retsregler far gennemførelsen af prin­
cippet om ligebehandling af mand og kvinder for sa 
vidt angår adgang til beskafiigelse, erhvervsuddan­
nelse, forfremmelse og arbejdsvilkår. 
Rådets direktiv 76/207/EØF fastslår princip­
pet om ligebehandling for så vidt angår adgang til 
beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse 
og arbejdsvilkår. Domstolen har truffet en række 
afgørelser vedrørende dette direktiv. Den vigtigste 
sag i 1995 var sag C-450/93 Kalanke mod Freie 
Hansestadt Bremen(6). 
I denne sag blev EF-Domstolen af en tysk ret 
spurgt om, hvorvidt delstaten Bremen overtrådte 
artikel 2, stk. 4, i direktiv 76/207/EØF om lige­
behandling af mænd og kvinder ved automatisk 
at give fortrinsstilling til kvindelige ansøgere i 
forbindelse med ansættelse og forfremmelse i sek­
torer, hvor de er underrepræsenteret, og hvor en 
kvindelig ansøger har de samme kvalifikationer 
som en mandlig. 
Memorandum om lige løn for samme arbejde. KOM(94) 
6 endelig udg. af 23. 6. 1994. 
(4) Sag C-262/88 Barber mod GRE [1990] Sml. 1889. 
(5) Sag C-400/93 Royal Copenhagen [1995] Sml. 1-1295. 
Sag C-450/93 Kalanke mod Freie Hansestadt Bremen 
11995] Sml. 1-3051. 
90 
KVINDERS MULIGHEDER FORAT HÅNDHÆVE DERES RETTIGHEDER 
KOMMISSIONENS KALANKE-MEDDELELSE ™ 
Den 27. marts 1996 fremsendte Kommissionen en meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om 
fortolkningen af Kalanke-dommen(8); heri fremsatte den det synspunkt, at kvoteordninger, som ikke er 
ufleksible og automatiske, er lovlige. Medlemslandene og arbejdsgiverne kan således frit anvende alle 
andre former for positiv særbehandling, herunder fleksible kvoteordninger. Det er Kommissionens 
opfattelse, at en lang række positive særforanstaltninger, der har til formål at give medlemmer af det 
underrepræsenterede køn lettere adgang til beskæftigelse og forfremmelse, fortsat vil være lovlige. 
For at illustrere dette indeholder meddelelsen en liste over positive særforanstaltninger, der betragtes 
som lovlige, f.eks.: 
• Kvoter i tilknytning til de kvalifikationer, der kræves til det pågældende arbejde, så længe de tilla­
der, at der tages hensyn til særlige omstændigheder, som i et givet tilfælde kan berettige en afvigel­
se fra princippet om at give fortrinsstilling til det underrepræsenterede køn. 
• Planer om at forfremme kvinder med angivelse af antallet af kvinder og den frist, inden for hvilken 
antallet af kvinder skal øges, men uden at indføre en regel om automatisk fortrinsstilling, når der 
træffes individuelle beslutninger om ansættelse og forfremmelse. 
• Principiel forpligtelse for en arbejdsgiver til først og fremmest at ansætte eller forfremme en person 
af det underrepræsenterede køn; i så tilfælde får ingen enkeltperson en indivi-duel ret til at få for­
trinsstilling. 
• Nedsættelse af bidragene til social sikring for virksomheder, når de ansætter kvinder, der vender til­
bage til arbejdsmarkedet, til at udføre opgaver på områder, hvor kvinder er underrepræsenteret. 
• Statsstøtte til arbejdsgivere, som ansætter kvinder på områder, hvor de er under-repræsenteret. 
• Andre positive særforanstaltninger, der fokuserer på uddannelse, erhvervsvejledning, omlægning af 
arbejdstiden, børnepasning osv. 
For at få afsluttet usikkerheden omkring de juridiske konsekvenser af positiv særbehandling beslutte­
de Kommissionen at ændre formuleringen af artikel 2, stk. 4, i ligebehandlingsdirèktivet, således at det 
tydeligere afspejler den rette lovmæssige situation, men samtidig fortsat tillader visse former for posi­
tiv særbehandling. Det var Kommissionens opfattelse, at Domstolen kun havde anfægtet de særlige for­
hold ved Bremen-loven, som består i, at kvinder får absolut og ubetinget ret til udnævnelse eller for­
fremmelse. Kommissionen foreslog følgende fortolkende ændring: 
Dette direktiv berører ikke foranstaltninger til fremme af lige muligheder for mænd og kvinder, særligt 
ved at afhjælpe de eksisterende uligheder, som påvirker det underrepræsenterede køns muligheder på 
de i artikel 1, stk. 1, anførte områder. Tilladte foranstaltninger omfatter fortrinsstilling for så vidt angår 
adgang til beskæftigelse og forfremmelse til et medlem af det underrepræsenterede køn, under forud­
sætning af at sådanne foranstaltninger ikke udelukker en vurdering af de særlige omstændigheder i et 
individuelt tilfælde. 
Meddelelse fra Kommissionen ril Rådet og Europa-Parlamentet om fortolkning af Domstolens dom af 17. 10. 1995 i sag C-
450/93 Kalanke mod Freie Hansestadt Bremen. KOM(96) 88 endelig udg. af 27. 3. 1996, S.93. 
Se også Europa-Parlamentets beslutning fra plenarmødet 15.-19. januar 1996, hvor Parlamentet udtrykker bekymring over 
Kalanke-dommens konsekvenser og forlanger en ændring afart. 2, stk. 4 i ligebehandlings-direktivet. EFT nr. C 32 af 5.2.1996, 
s. 24, pkt. 20. 
91 
KVINDERS MULIGHEDER FORAT HÅNDHÆVE DERES RETTIGHEDER 
wmmmmmmiMMmw. 
I artikel 2, stk. 4, i direktivet om ligebehand­
ling står der, at direktivet ikke er til hinder for 
foranstaltninger til fremme af lige muligheder for 
mænd og kvinder, særlig ved at afhjælpe de eksi­
sterende uligheder, som påvirker kvindernes 
muligheder i forbindelse med beskæftigelse, her­
under forfremmelse, erhvervsuddannelse og 
arbejdsvilkår og - under specifikke betingelser -
social-sikring. Det er generelt blevet fortolket 
således, at positive særforanstaltninger var tillad­
te. 
Domstolens dom gjorde det klart, at nationale 
bestemmelser, som garanterer kvinder absolut og 
ubetinget fortrinsstilling i forbindelse med ansæt­
telse og forfremmelse, går længere end til at frem­
me lige muligheder og overskrider begrænsnin­
gerne for positive særforanstaltninger i den i i 
artikel 2, stk. 4, i direktivet fastsatte betydning. 
Den 30. april 1996 afsagde Domstolen en 
bemærkelsesværdig kendelse i sagen P mod S og 
Cornwall CC(" ved at slå fast, at afskedigelse af 
en person, som var blevet ansat, mens den pågæl­
dende var en mand, men som efterfølgende 
havde gennemgået en række kønsskifteoperatio­
ner og var blevet en kvinde, var forskelsbehand­
ling på grundlag af køn og dermed omfattet af 
bestemmelserne i ligebehandlingsdirèktivet. 
Lovpligtige 
socialsikringsordninger 
Rådets direktiv 79/7/EØF indeholder de grund-
laggende retsregler for gennemførelsen af princippet 
om ligebehandling af mand og kvinder med hensyn 
til socialsikring 
Domstolen har afsagt en række kendelser ved­
rørende dette direktiv om offentlig socialsikring. 
Domstolen er af den opfattelse, at direktivet også 
omfatter en socialsikringsydelse, der udbetales til 
personer, som har påtaget sig en plejeopgave(10), 
og fritagelse for receptgebyr til det britiske sund­
heds-væsen for personer over pensionsalderen(I1). 
Der verserer fortsat en sag om gratis trans-port 
finansieret af lokalforvaltninger"2'. Boligydel­
ser"3' udbetalt til personer i lavindkomstgruppen 
samt udbetaling af et indkomsttilskud"4' er dog 
blevet udelukket fra direktivets bestemmelser. 
Domstolen har imidlertid givet medlemslandene 
mulighed for at benytte sig af visse former for for­
skelsbehandling, såfremt det kan påvises, at en 
sådan forskelsbehandling er objektivt nødvendig 
for at undgå at ødelægge den komplicerede øko­nomiske balance i statens socialsikringssystem"5'. 
To vigtige sager i 1995 drejede sig om udeluk­
kelse af lavtlønnede deltidsansatte fra den tyske 
offentlige social-sikringsordning"6'. Ordningen 
blev ved en tysk ret indklaget for at medføre indi­
rekte forskelsbehandling - som er omfattet af 
Rådets direktiv 79/7/EØF - fordi den ramte flere 
kvinde-lige arbejdstagere end mandlige arbejdsta­
gere. Det offentlige hævdede, at ordningen var 
berettiget, fordi der var et socialt behov for, hvad 
der blev betegnet som "småarbejde", som kun 
kunne fremmes ved at være undtaget fra den obli­
gatoriske forsikringsordning. Hvis denne form 
for beskæftigelse skulle være dækket af en obliga­
torisk ordning, ville det resultere i omgåelser og 
en forøgelse af sort arbejde. Dette argument blev 
accepteret af Domstolen, fordi de valgte foran-
stalt-ninger afspejlede en legitim social- og 
arbejdsmarkedspolitik i den pågældende med­
lemsstat, hvis hele lovgivning i modsat fald ville 
blive anfægtet, og de pågældende foranstaltninger 
blev betragtet som både hensigtsmæssige og nød­
vendige i den forbindelse"7'. 
På samme måde skulle den nederlandske rege­
ring i sagen D.B. Laperre mod Bestuurscommis-
sie beroepszaken i de provincie Zuid-Holland"8' 
begrunde en socialsikringsordning, som var 
(9) 
(10) Sag C-13/94 P mod S og Cornwall CC. 
Sag 150/85 Drake mod Chief Adjudication Officer 
[1986] Sml. 1995. 
"" Sag C-137/94 The Queen mod Secretary of State for 
Health, ex parte Cyril Richardson 119951 Sml. 1-3407. 
"2) Sag C-228/94 af 11.7.1994, Atkins. 
Sag C-243/90 The Queen mod Secretary of State for 
Social Security, ex parte Florence Rose Smithson [1992] 
Sml. 1-476. 
Forenede Sager C 63 og 64/91 Jackson og Cresswell mod 
Chief Adjudication Officer [1992] Sml. 1-4737. 
Sag C-328/91 Secretary of State for Social Security mod 
Thomas [1993] Sml. 1-1247; sag C-92/94 Graham 
[1995] Sml. 1-2521; sag C-154/92 Van Cant mod 
Rijksdienst Voor Pensionen [1993] Sml. 1-3811. 
Sag C-317/93 Nolte mod Landesversicherungsanstalt 
Hannover og sag C-444/93 Megner and Scheffel mod 
Innungskranken Kasse vor der Pfalz [nu 
Innungskrankcnkassc Rheinhessen-Pfalz) |1995] Sml. 1-
4741. 
(,7) Sag 171/88 Rinner-Kuhn [1989] Sml. 2743. 
Sag C-8/94 C.B. Laperre mod Bcstuurscornmissie bero­
epszaken in de provincie Zuid-Holland [1996] Sml. I-
273. 
92 
KVINDERS MULIGHEDER FORAT HÅNDHÆVE DERES RETTIGHEDER 
udformet med henblik på at garantere modtager­
ne en indkomst på det sociale minimumsniveau. 
I ordningen indgik en række betingelser om tid­
ligere beskæftigelse og alder, uanset om den 
pågældende havde nogen økonomiske ressourcer. 
Selv om det blev fastslået, at ordningen havde uri­
melige konse-kvenser for kvinder, blev det accep­
teret, at regeringen havde påvist, at ordningen var 
nødvendig for at opfylde et socialpolitisk mål, 
som ikke var relateret til nogen form for forskels­
behandling på grundlag af køn. 
Erhvervstilktiyttede 
socialsikringsordninger 
Rådets direktiv 86/378/EØF indeholder de 
grundlaggende retsregler for gennemførelsen af prin­
cippet om ligebehandling af mand og kvinder inden 
for de erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger. 
Den 2. december 1996 vedtog Rådet et forslag 
om ændring af direktivet"9'. Kommissionen 
udarbejdede dette ændringsforslag*20' efter 
Domstolens afgørelse i sagen Barber mod 
Guardian Royal Exchange Assurance Group og 
fortolkningen af rækkevidden af denne og seks 
andre afgørelser fra Domstolen. Kommissionen 
har også undersøgt problemstillingen omkring 
individualisering af social-sikringsydelser (se 
kapitel 3). 
Ligebehandling af selvstændige 
erhvervsdrivende og 
deres ægtefæller 
Rådets direktiv 86/613/EØF indeholder de 
grundlaggende retsregler for gennemførelsen af prin­
cippet om ligebehandling af mand og kvinder i selv-
standige erhverv, herunder landbrugserhverv. Det 
indeholder bl.a. også regler om beskyttelse af kvinder 
i selvstandige erhverv i forbindelse med graviditet og 
barsel. 
Rådets direktiv 86/6l3/EØF{2I) tager sigte på 
kvinder, hvis erhvervsmæssige status er uklar, især 
medhjælpende hustruer i familicforctagender, 
herunder også i landbrugssektoren. Kommissio­
nen har noteret sig, at direktivet ikke har haft de 
forventede virkninger for de selvstændige 
erhvervsdrivende og deres ægtefæller. Det gælder 
især kvinder, som arbejder i en familievirksom­
hed, og som ikke har nogen erhvervsmæssig sta­
tus, hverken som lønmodtager eller som forret­ningspartner, fordi de er gift eller beslægtet med 
ejeren. Kommissionen er i færd med at undersøge 
hele problemstillingen med henblik på at frem­
sætte forslag til et ændret direktiv på dette områ­
de i 1997(22>. 
Fællesskabsrettens bestemmelser 
vedrørende graviditet og barsel 
Rådets direktiv 92/85/EØF indeholder de grund­
laggende retsregler for beskyttelse af arbejdstagere, 
som er gravide, som lige har født, eller som ammer. 
Med Rådets direktiv 92/85/EØF af 19. okto­
ber 1992 blev der iværksat foranstaltninger til 
forbedring af sikkerheden og sundheden under 
arbejdet for arbejdstagere, som er gravide, som 
lige har født eller som ammer(23). 
Direktivet var baseret på traktatens artikel 118 
A. De vigtigste bestemmelser går kort fortalt ud 
på følgende: 
En kvinde er ikke forpligtet til at udføre natar­
bejde under graviditeten og i en periode efter 
fødslen, som fastsættes af det relevante nationale 
organ. Den eneste betingelse er, at hun skal 
kunne fremvise en lægeattest, hvoraf det fremgår, 
at det er nødvendigt for hendes sikkerhed eller 
sundhed. 
Kvinder er berettiget til betalt arbejdsfrihed til 
konsultationer og undersøgelser før fødslen, 
såfremt disse nødvendigvis må foregå i arbejdsti­
den. Det er forbudt at afskedige en arbejdstager 
på grund af graviditet. En kvinde er beskyttet 
mod afskedigelse i perioden fra begyndelsen af 
graviditeten til slutningen af barselsorloven, med­
mindre der er tale om ekstraordinære tilfælde, 
som ikke har noget at gøre med graviditeten, og 
som er tilladt i henhold til national lovgivning 
og/eller praksis og efter samtykke fra de kompe­
tente myndigheder. Hvis en arbejdstager afskedi­
ges, skal arbejdsgiveren begrunde afskedigelsen 
skriftligt. Kvinder på barselsorlov bevarer deres 
overens-komstmæssige rettigheder. 
udfyldes senere 
(20) EFT L 225/g6 rf 12.8.1986; berigtigelse til art. 2, stk. 2. 
EFT nr. L 283 af 4.10.1986, s. 27. 
(21) EFT nr. L 359 af 19.12. 1986, s. 56. 
Fællesskabets fjerde handlingsprogram på mellemlang 
sigt om lige muligheder for mænd og kvinder. KOM(95) 
381 endelig udg. af 19. 7. 1995. 
Tiende særdirektiv i henhold til art. 16, stk. 1, i direktiv 
89/391/EØF. EFT nr. L 348 af 28.11.1992, s. 1. 
93 
KVINDERS MULIGHEDER FORAT HÅNDHÆVE DERES RETTIGHEDER 
ADGANG TIL RETSSYSTEMET 
Adgang til retssystemet er fastslået som et væsentligt rets­
krav i ligebehandlingsdirektiverne. De fleste ligestillingssa­
ger har drejet sig om artikel 6 i ligebehandlingsdirèktivet. 
Artikel 6 i Rådets direktiv 76/207/£ØF 
Medlemsstaterne indfører i deres nationale retsorden de 
nødvendige bestemmelser for, at enhver person, der mener 
sig krænket ved, at princippet om ligebehandling som 
anført i artikel 3, 4 og 5 tilsidesættes i forhold til den pågæl­
dende, kan gøre sine rettigheder gældende for retslige 
instanser efter eventuelt at have indbragt sagen for andre 
kompetente instanser. 
Adgang til retssystemet erkendes også som værende en 
grundlæggende rettighed i fællesskabsretten'24'. 
Sag 222/84 Johnston mod Royal Ulster Constabulary 
[1986] Sml. 427 
Sagens emne: En attest udstedt af Secretary of State fastslog, 
at afgørelser truffet af Chief Constable of Royal Ulster 
Constabulary ikke kunne prøves ved en domstol eller et 
andet uafhængigt organ. 
Domstolen fastslog, at denne afgørelse stred imod artikel 6 
i ligebehandlingsdirèktivet. Domstolen henviste til artikel 6 
i Den Europæiske Menneskerettighedskommissions erk­
læring fra 1951, hvis principper fællesskabsretten måtte 
tage hensyn til. Domstolen afgjorde, at artikel 6 i ligebe-
hand-lingsdirektivet havde direkte virkninger, eftersom en 
person også ved en national ret skal kunne hævde sine ret­
tigheder i medfør af direktivet. Det blev fremført, at dette 
krav om retslig kontrol afspejlede et generelt retsprincip, 
som var dybt forankret i samdige medlemslandes forfåt-
nings-mæssige traditioner. Domstolen anførte, at Secretary 
of State's attest gav den pågældende myndig-hed mulighed 
for at afskære et individ fra at hævde sine rettigheder ved en 
retssag og derfor var i modstrid med artikel 6 i ligebehand­
lingsdirèktivet. 
m Sag 222/86 UNECTPF mod Heyléns {1987] Sml; 4097. En kvindelig arbejdstager skal have mindst 14 
ugers sammenhængende barselsorlov enten før 
eller efter fødslen i overensstemmelse med natio­
nal lovgivning/praksis. Der er dog fastsat en obli­
gatorisk barselsorlovsperiode på mindst to uger 
før og/eller efter fødslen i overensstemmelse med 
national praksis. Under barselsorloven skal den 
pågældende enten oppebære løn eller have udbe­
talt en passende ydelse i overensstemmelse med 
national lovgivning og/eller praksis. 
Medlemslandene skal i deres nationale lovgiv­
ning indføre regler, der giver alle arbejdstagere 
mulighed for at håndhæve deres rettigheder i 
henhold til direktivet enten ved at gå rettens vej 
og/eller ved i henhold til national lov og/eller 
praksis at henvende sig til andre kompetente 
myndigheder. 
Forældreorlov 
Rådets direktiv 96/34/EF iværksætter den ram­
meaftale om forældreorlov og arbejdsfrihed, som 
er indgået af UNICE, CEEP og EFS, og indehol­
der en række minimumsforskrifter. 
I 1984 blev der fremsat forslag til et direktiv 
om forældreorlov eller orlov af familiemæssige 
årsager(25). Forslaget var baseret på traktatens arti­
kel 100. Den britiske regering modsatte sig for­
slaget, især med en henvisning til dets konse­
kvenser for omkostningerne ved forældreorlov. 
Forslaget dukkede op igen, efter at aftalen om 
social- og arbejdsmarkedspolitikken trådte i kraft. 
Den 22. februar 1995 gennemførte 
Kommissionen en høring af arbejdsmarkedets 
parter om mulighederne for en fællesskabsindsats 
med henblik på at forene erhvervsarbejde og 
familieliv, og den 21. juni 1995 drøftede den 
sammen med arbejdsmarkedets parter karakteren 
af en sådan indsats om forældreorlov. Den 7. juli 
1995 meddelte UNICE, CEEP og EFS, at de 
ville indlede forhandlinger, og til gengæld 
suspenderede Kommissionen sit lovgivningsiniti­
ativ med virkning fra 20. juli 1995 og ni måne­
der frem. Den 14. december 1995 undertegnede 
arbejdsmarkedets parter en rammeaftale om 
forældreorlov og opfordrede Kommissionen til at 
forelægge den for Ministerrådet, så dette kunne 
vedtage en afgørelse og dermed gøre minimums­
forskrifterne i aftalen bindende i samtlige med­
lemslande undtagen Storbritannien. Det var et 
betydningsfuldt skridt, eftersom aftalen om 
forældreorlov var den første retsakt, som var ved-
(25) EFT nr. C 316 af 27.11.1984, s. 7. 
94 
KVINDERS MULIGHEDER FORAT HÅNDHÆVE DERES REITIGHEDER 
taget af arbejdsmarkedets parter i henhold til 
aftalen om social- og arbejdsmarkedspolitikken. 
På Rådets samling (arbejds- og socialministre­
ne) den 29. marts 1996 nåede de fjorten med­
lemslande til politisk enighed om den rammeaf­
tale om forældreorlov, som arbejdsmarkedets par­
ter havde indgået. Direktivet blev vedtaget på 
Rådets samling den 3. juni 1996. Rammeaftalen, 
som udgør et bilag til direktivet, indeholder 
minimumsforskrifter om forældreorlov og 
arbejdsfrihed på grund af force majeure, der skal 
gøre det lettere at forene arbejdsmæssigt og fami­
liemæssigt ansvar for forældre, som arbejder. 
I medfør af rammeaftalen skal der bevilges alle 
arbejdstagere, mænd såvel som kvinder, individu­
el ret til forældreorlov i forbindelse med et barns 
fødsel eller i forbindelse med adoption af et barn, 
for at den pågældende kan passe dette barn i 
mindst tre måneder, indtil barnet har nået en 
nærmere fastsat alder, der kan være op til otte år. 
Adgangsbetingelserne og gennemførelsesbe­
stemmelserne vedrørende forældreorlov fast­
lægges ved lov og/eller kollektive overenskomster 
i medlemslandene. Så længe minimumsforskrif­
terne i rammeaftalen er overholdt, kan medlem­
slandene og/eller arbejdsmarkedets parter især: 
• beslutte, om forældreorloven skal tildeles på 
fuldtid, på deltid, i flere dele eller i form af en 
afspadseringsordning 
• lade retten til forældreorlov være afhængig af 
en arbejdsperiode og/eller en anciennitets-
periode, som ikke må overstige et år 
• tilpasse betingelserne for adgang til og gen­
nemførelsesbestemmelserne vedrørende 
forældreorlov til de særlige omstændigheder i 
forbindelse med adoption 
• fastsætte varselsperioder, som en arbejdstager, 
der gør brug af sin ret til forældreorlov, skal 
give arbejdsgiveren med hensyn til henholds­
vis påbegyndelse og afslutning af orlovs-peri­
oden 
• fastsætte, under hvilke omstændigheder 
arbejdsgiveren er berettiget til at udsætte 
forældreorloven under henvisning til virk­
somhedens drift 
• give tilladelse til særlige ordninger for at imø­
dekomme behovet hos små virksomheder i 
forbindelse med drift og organisation. 
Direktivet indeholder bestemmelser, der sikrer, 
at arbejdstagerne kan udøve deres ret til forældre­
orlov. Medlemslandene og/eller arbejdsmarkedets 
parter skal træffe de foranstaltninger, der er nød­
vendige for at beskytte arbejdstagerne mod afske­digelse som følge af ansøgningen om forældre­
orlov eller som følge af selve orloven: 
• Ved orlovens ophør har arbejdstagerne ret til 
at vende tilbage til samme stilling, eller, hvis 
dette ikke er muligt, til en tilsvarende eller 
lignende stilling i overensstemmelse med 
deres ansættelseskontrakt eller ansættelsesfor­
hold. 
• Erhvervede rettigheder, eller rettigheder, som 
arbejdstageren er i færd med at erhverve på 
tidspunktet for forældreorlovens ikrafttræ­
den, opretholdes uændrede, indtil forældre­
orloven ophører. 
Desuden skal medlemslandene og/eller 
arbejdsmarkedets parter træffe de nødvendige 
foranstaltninger for at tillade arbejdstagerne 
arbejdsfrihed som følge af force majeure, når 
tvingende familiemæssige årsager gør sig gælden­
de i tilfælde af sygdom eller ulykke, der gør 
arbejdstagerens umiddelbare tilstedeværelse 
påtrængende nødvendig. 
Medlemslandene skal efterkomme direktivet 
senest to år efter dets vedtagelse. 
Direktivet omhandler ikke spørgsmålet om 
indkomst i orlovsperioden. Direktivet vil inde­
bære en forbedring af forældreorlovsmuligheder-
ne i tre medlemslande: Irland, Belgien og 
Luxembourg. 
ANDRE EMNER 
I et retssamfund som Den Europæiske Union 
er det ikke overraskende, at der er stor opmærk­
somhed omkring principperne for håndhævelsen 
af fællesskabsretten. Ligestillingssager ved dom­
stolene er ikke den eneste mulighed for at frem­
me ligestilling. Ligestillingspolitikker kan også 
have positive virkninger, som rækker videre end 
ligestillingslovindgrebene. 
Seksuel chikane 
I 1991 vedtog Kommissionen en henstilling 
om beskyttelse af mænds og kvinders værdighed 
på arbejdspladsen og en adfærdskodeks med hen­
blik på bekæmpelse af seksuel chikane. Disse to 
retsakter bør ses i sammenhæng med den euro­
pæiske social- og arbejdsmarkedspolitik og for­
bedringen af leve- og arbejdsvilkårene. Forud for 
Kommissionens initiativ gik en vigtig rådsresolu-
tion om samme emne(26), omfattende under­
søgelser i de daværende tolv medlemslande og en 
(26) Rådets resolution af 29. 5. 1990. EFT nr. C 157 af 
27.6.1990, s. 3. 
95 
KVINDERS MULIGHEDER FORAT HÅNDHÆVE DERES RETTIGHEDER 
række forespørgsler i Europa-Parlamentet. Efter 
vedtagelsen af henstillingen og adfærdskodeksen 
viste det sig, at der var stor opmærksomhed og 
aktivitet i medlemslandene omkring problemerne 
i relation til seksuel chikane. Spørgsmålet her i 
slutningen af 1990'erne er, om den valgte strate­
gi er tilstrækkeligt effektiv, om den kan anvendes 
i forbindelse med kollektive forhandlinger, og i 
hvilket omfang den følges. Som led i 
Fællesskabets fjerde handlingsprogram på mel­
lemlang sigt bebudede Kommissionen, at den 
ville stille forslag om et retsinstrument til bekæm­
pelse af seksuel chikane på arbejdspladsen og 
sammen med arbejds-markedets parter drøfte, 
hvordan de kunne fremme denne proces. 
Samtidig er der i det fjerde handlingsprogram om 
sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen (1996-
2001) peget på behovet for særlige foranstaltnin­
ger på arbejdspladsen for at beskytte kvinderne. 
Aktion nr. 3 i det nye program for sundhed og 
sikkerhed på arbejdspladsen drejer sig om forsk­
ning i omfanget af og kontrollen med vold på 
arbejdspladsen. I denne sammenhæng indledte 
Kommissionen den 24. juli 1996 første fase af en 
høring af arbejdsmarkedets parter om beskyttelse 
af mænds og kvinders værdighed på arbejdsplad­
sen; høringsprocessen afsluttedes ved udgangen af 
oktober 1996. 
Bevisbyrde 
I det første handlingsprogram på mellemlang 
sigt(27) understregede Kommissionen sammen­
hængen mellem let adgang til information og 
omfattende brug af ligestillingslovgivning i med­
lemslandene. Den pegede på de store forskelle 
mellem medlemslandene med hensyn til bevis­
byrde i sager om ligestillingsspørgsmål og lod 
foretage en sammenlignende analyse af nationale 
love og procedurer. Den afsluttende rapport om 
undersøgelsen konkluderede, at der var behov for 
en indsats på fællesskabsplan for formelt at ændre 
bevisbyrden i sager om ligebehandling. 
Spørgsmålet blev taget op i Fællesskabets andet 
handlingsprogram på mellemlang sigt (1986-
1990), og i 1988 fremsatte. Kommissionen et 
direktivforslag*28' desangående. Ministerrådet 
kunne imidlertid ikke nå til enighed om direktiv­
teksten. Derefter besluttede Kommissionen at 
høre arbejdsmarkedets parter. Den første hørings­
fase blev iværksat den 5. juli 1995 og den anden 
høringsfase den 7. februar 1996. Den 3. juni 
1996 erklærede arbejdsmarkedets parter officielt, 
at de ikke havde til hensigt at fortsætte de interne 
forhandlinger. Derfor har Kommissionen beslut­
tet at forelægge Rådet et forslag til direktiv om til­
pasning af reglerne om bevisbyrde frem for egent­
lig omvendt bevis-byrde i sager om forskelsbe­
handling på grundlag af køn. Ved en konference i Belfast den 1.-3. marts 1996 viste det sig, at 
spørgsmålet om bevisbyrde og princippet om del­
vist omvendt bevisbyrde efter Domstolens 
afgørelser i sagerne mod Danfoss'29', Enderby'30' 
og Royal Copenhagen'3" volder problemer i flere 
medlemslande. 
Atypisk arbejde 
EF-Domstolen har foranlediget en bedre 
beskyttelse af deltidsbeskæftigede ved at slå fast, 
at visse former for mindre favorabel behandling 
af deltidsbeskæftigede kan betragtes som indirek­
te kønsdiskrimination. Der er dog under ingen 
omstændigheder tale om fuld beskyttelse. 
Kommissionen har fremsat et forslag til et 
direktiv om bedre beskyttelse af deltidsbeskæfti­
gede på pro rata basis i forhold til fuldtidsbeskæf­
tigede'32', men forslaget blev ikke vedtaget af 
Ministerrådet (1989). Kommissionen har også 
fremsat tre forslag med henvisning til tre forskel­
lige retsgrundlag: et forslag baseret på Rom-trak­
tatens artikel 100 om tilnærmelse af medlemssta­
ternes lovgivning om arbejdsvilkårene i forbin­
delse med visse ansættelsesforhold (deltidsarbejde 
og midlertidigt arbejde)'33', et andet forslag base­
ret på Rom-traktatens 100 A om visse ansættel­
seskontrakter og ansættelses-forhold, der inde­
bærer konkurrencefordrejninger (deltidsarbejde 
og midlertidigt arbejde)'34' og et tredje forslag 
baseret på Rom-traktatens artikel 118 A om de 
sundheds- og sikkerhedsmæssige aspekter ved 
midlertidigt arbejde. Sidstnævnte forslag blev 
vedtaget den 25. juni 1991, mens de to øvrige 
forslag i øjeblikket behandles på grundlag af afta­
len om social- og arbejdsmarkeds-politikken. 
Arbejdsmarkedets parter indledte i 1996 for­
handlinger om spørgsmålet om fleksibel arbejds­
tid og sikkerhed i ansættelsen. 
(27) KOM(81) 758 endelig udg. af 9. 12. 1981. 
(28) EFT nr. C 176 af 5.7.1988, s. 5. 
' ' Sag 109/88 Handels- og Kontorfunktionærernes 
Forbund i Danmark mod Dansk Arbejdsgiverforening 
(for Danfoss) [1989] Sml. 3199. 
(30) Sag C-127/92 Enderby mod Frenchay Area Health 
Authority [1993] Sml. 1-5535. 
'31' Sag C-400/93 Specialarbejderforbundet i Danmark mod 
Dansk Industri, tidl. Industriens Arbejdsgivere (for 
Royal Copenhagen A/S) [1995] Sml. 1-1275. 
(32) EFT nr. C 62 af 12.3.1982, s. 7. 
(33) EFT nr. C 224 af 8.9.1992, s. 4. 
<34) EFT nr. C 224 af 8.9.1992, s. 6. 
96 
KVINDERS MULIGHEDER FORAT HÅNDHÆVE DERES RETTIGHEDER 
Offentlige kontrakter 
Den 27. november 1996 vedtog 
Kommissionen grønbogen, "Offentlige kontrak­
ter i Den Europæiske Union"(3S). 
I grønbogen foreslås det, at overholdelse af 
visse sociale og arbejdsmarkedsmæssige forpligtel­
ser f.eks. med henblik på at fremme kvinders 
beskæftigelse skal være en betingelse for at kunne 
fa tildelt offentlige kontrakter. 
Grønbogen opfordrer alle berørte parter til at 
udtale sig om, hvorvidt der er behov for at få 
tydeliggjort direktiverne om offentlige kontrak­
ter. Desuden gennemgås de eksisterende mulig­
heder for via lovgivningen om offentlige kontrak­
ter at forfølge Unionens og medlemslandenes 
målsætninger på det social- og arbejdsmar­
kedspolitiske område. 
HÅNDHÆVELSE 
OG RETSMIDLER 
Sådan fungerer Fællesskabets 
retssystem 
Fællesskabsretten pålægger medlemsstater, 
enkeltpersoner og virksomheder forpligtelser på 
forskellig måde - gennem traktatbestemmelser, 
ved direktiver og i form af bl.a. henstillinger. I 
mange henseender er de forpligtelser, der 
pålægges medlemslandene, ganske byrdefulde. I 
henhold til artikel 5 i Rom-traktaten er medlem­
slandene forpligtet af en såkaldt "garantiklausul" 
til at sikre opfyldelsen af de forpligtelser, som føl­
ger af traktaten om Den Europæiske Union, og til 
at afholde sig fra at træffe foranstaltninger, der 
kan bringe virkeliggørelsen af traktatens målsæt­
ninger i fare. Fællesskabsretten kan håndhæves på 
europæisk plan gennem direkte sagsanlæg fra 
enten Kommis-sionen, enkeltpersoner, virksom­
heder og andre offentlige eller private organer. 
Fællesskabsretten kan også håndhæves på natio­
nalt plan via principperne om direkte og indirek­
te virkninger og erstatningssager mod medlem­
slandene på grundlag af de principper, der er fast­
lagt i de forenede sager C-6/90 og C-9/90 
Francovich og Bonifaci mod Italien*36'. Denne 
retspraksis er senere blevet udbygget i de forene­
de sager C-46/93 og C-48/93 Brasserie du 
pêcheur(37). Resultatet er et indviklet net af retsli­
ge fora, rettigheder, der er lovfæstet ved enten 
national lovgivning eller ved fællesskabsretten, og 
retsmidler og procedurer, som tilsammen udgør 
Fællesskabets helt specielle retssystem. Kommissionens direkte 
håndhævelse af fællesskabsretten 
Kommissionen kan håndhæve fællesskabsret­
ten direkte ved Domstolen, såfremt en medlems­
stat i sin nationale lovgivning undlader at opfyl­
de de forpligtelser, der er indeholdt i fællesskabs­
retten, eller ikke opfylder dem korrekt. 
Kommissionens beføjelser til at håndhæve fælles­
skabsretten er fastsat i Rom-traktatens artikel 169 
og 171. Domstolen kan idømme et medlemsland 
en bøde, såfremt det undlader at træffe de nød­
vendige foranstaltninger efter en afgørelse fra 
Domstolen, der fastslår, at det har overtrådt fæl­
lesskabsretten. Alle direktiver, der vedtages af 
enten Kommissionen eller Rådet, indeholder 
bestemmelse om, at Kommissionen skal udarbej­
de en rapport om medlems-landenes gennem­
førelse af direktivet. Disse rapporter indeholder i 
mange tilfælde tilstrækkelige oplysninger til at 
afgøre, hvorvidt et medlemsland har iværksat fæl­
lesskabs-retlige bestemmelser korrekt. En anden 
informationskilde er klager fra enkeltpersoner til 
Kommissionen og til medlemmer af Europa-
Parlamentet. Pressionsgrupper og offentlige orga­
ner kan også indgive klager til Kommissionen. 
F.eks. har den britiske og nordirske ligestillings-
kommission og den britiske faglige landsorgani­
sation indgivet klage til Kommissionen over lang­
sommelige procedurer i forbindelse med sager 
om lige løn for samme arbejde samt en klage over 
nedlæggelsen af de såkaldte "Wages Councils" i 
Storbritannien. 
I 1995 indledte Kommissionen undersøgelse 
mod fire medlemslande, Belgien, Frankrig, 
Grækenland og Italien, med den begrundelse, at 
de havde undladt at ophæve nationale bestem­
melser, som begrænsede natarbejde for kvinder på 
en måde, som var uforenelig med direktiv 
76/207/EØF om ligebehandling og med 
Domstolens retspraksis'38'. Der blev indledt en 
overtrædelsesprocedure mod Belgien for at have 
undladt at underrette Kommissionen om foran­
staltninger med henblik på at efterkomme 
Domstolens afgørelse i sag C-173/91 
Kommissionen mod Belgien'39'. Domstolen 
havde i denne sag fundet, at Belgien overtrådte 
udfyldes senere 
(36' [1991] Sml. 1-5357. 
(37' [1996] Sml. 1-1029. 
(38' Sag C-345 Stoeckel [1991] Sml. 1-4047, S.89; sag C-
158 Levy [1-993] Sml. 1-4287, S.91; sag C-13 Minnc 
[1994] Sml. 1-371, S.93. 
(39) [1993] Sml. 1-673. 
97 
KVINDERS MULIGHEDER FORAT HÅNDHÆVE DERES RETTIGHEDER 
BEVISBYRDE 
EF-Dofnstolen har på grundlag af nedenstående sager udviklet en fast retspraksis vedrørende spørgs­
målet om bevisbyrde i sager om indirekte forskelsbehandling i forbindelse med ligeløn. 
Sag 109/88 Handels- og Kontorfunktionærernes Forbund mod Dansk Arbejdsgiver-forening 
(på vegne af Danfoss) [1989] Sml. 3199 
I denne sag bestemte Domstolen, at kravet om, at medlemslande skal sørge for, at der er effektive mid­
ler til rådighed til at sikre overholdelsen af princippet om ligeløn, nødvendigvis må fortolkes således, 
at der må kræves foretaget mindre ændringer i de nationale regler om bevisbyrde i specifikke situatio­
ner, hvor sådanne ændringer er afgørende for en effektiv gennemførelse af ligestillings-princippet. I 
denne sag var der tale om fuldstændigt ugennemsigtige lønforhold, hvorfor sag-søgerne kun kunne 
pege på en forskel i gennemsnitslønnen, og dermed ville de være afskåret fra enhver reel mulighed for 
at sikre overholdelse af ligelønsprincippet over for nationale retter. Bevis-byrden måtte således lægges 
over på arbejdsgiveren, der skulle påvise, at den pågældende løn-praksis ikke var diskriminatorisk. 
Sag C-127/92 Enderby mod Frenchay Area Health Autohority [1993] Sml. 1-5535 
I denne sag afgjorde Domstolen, at hvis en arbejdsgiver anvender et lønsystem, som er fuldstændigt 
ugennemsigtigt, er det arbejdsgiveren, der skal bevise, at lønpolitikken ikke er diskriminatorisk, 
såfremt en kvindelig arbejdstager på grundlag af et forholdsvist stort antal arbejdstagere kan påvise, at 
gennemsnitslønnen for kvinder er mindre end for mænd. Det er den nationale ret, der skal vurdere, 
hvorvidt der kan tages hensyn til statistikker, der viser, at lønnen for en gruppe kvindelige arbejdsta­
gere er lavere end lønnen for en gruppe mandlige arbejdstagere. Den nationale ret må afgøre, hvorvidt 
statistikkerne er tilstrækkeligt dækkende til også at kunne anvendes på enkeltpersoner, hvorvidt de ved­
rører helt tilfældige eller korterevarende fænomener, og hvorvidt de generelt forekommer signifikante. 
Sag C 400/93 Specialarbejderforbundet i Danmark og Dansk Industri, tidl. Industriens 
Arbejdsgivere (på vegne af Royal Copenhagen A/S) [1995] Sml. 1-1295 
I denne sag bestemte Domstolen, at påpegning af, at der er en gennemsnidig forskel i lønnen mellem 
to grupper arbejdstagere af hvert sit køn, ikke er tilstrækkeligt til at fastslå, at der er tale om forskels­
behandling. Der kan tages hensyn til forudgående overvejelser omkring årsagerne til lønforskellen. 
Bevisbyrden med hensyn til at begrunde forskellene lægges over på arbejdsgiveren, hvis det ikke er 
muligt at pege på de faktorer, som er bestemmende for forskellene i grundsatsen eller enhedsmålet for 
lønnen. Det er den nationale ret, der skal afgøre, om betingelserne for at lægge bevisbyrden over på 
arbejdsgiveren er opfyldt. 
a^¥#Åtø¥##&:tøfi&:y 
98 
KVINDERS MULIGHEDER FOR AT HÅNDHÆVE DERES RETTIGHED2* 
Rom-traktatens artikel 119 ved at opretholde en 
lov-givning, der betød, at kvinder over 60 ikke 
var berettiget til supplerende fratrædelsesgodt­
gørelse, mens de samme ydelser blev udbetalt til 
mænd til det fyldte 65. år. Der kører fortsat en 
over-trædelsessag mod Frankrig, som blev indledt 
i 1990, idet Kommissionen hævdede, at Frankrig 
har undladt at træffe de nødvendige foranstalt­
ninger til at efterkomme Domstolens afgørelse i 
sag 312/86 Kommissionen mod Frankrig'40'. I 
denne sag fastslog Domstolen, at visse kollektive 
over-enskomster, som gav kvinder bestemte for­
dele, stred imod ligebehandlingsdirèktivet og 
ikke opfyldte betingelserne for positiv særbe­
handling i direktivets artikel 2, stk. 4. 
Kommissionen indstillede overtrædelsesprocedu­
rerne mod seks medlemslande'41' for at undlade 
at underrette Kommissionen om nationale gen­
nemførelsesforanstaltninger for at efterkomme de 
forpligtelser, der er fastsat i Rådets direktiv 
86/378/EØF. Det blev accepteret, at der var store 
konkrete problemer med at gennemføre dette 
direktiv efter Domstolens afgørelse i sagen Barber 
mod Guardian Royal Exchange Assurance 
Group'42'. 
Præjudicielle afgørelser 
En national ret kan udsætte en retssag, der rej­
ser spørgsmål om fortolkningen eller gyldigheden 
af fællesskabsretten, og anmode Domstolen om 
en præjudiciel afgørelse med henvisning til trak­
tatens artikel 177. Denne procedure har haft den 
største virkning på fællesskabs-retten om ligestil­
ling og har været et effektivt redskab for 
Domstolen til at udvikle og tydeliggøre fælles­
skabsretlige principper. En hvilken som helst 
national ret eller administrativt nævn kan anmo­
de Domstolen om en præjudiciel afgørelse, og 
alle retter i sidste instans burde gøre det. I praksis 
er det ikke alle retter i sidste instans, der henviser 
til artikel 177: Retten kan vurdere, at det pågæl­
dende punkt i fællesskabsretten er tilstrækkeligt 
klart eller ikke er afgørende i relation til den fore­
liggende sag. En national ret kan altid forelægge 
Domstolen et spørgsmål om et punkt i fælles-FFEKTIVE RETSMIDLER 
Sag 14/83 Von Colson og Kamann mod Land 
Nordrhein-Westfcilen [1984] Sml. 1891 
Domstolen slog fast, at de nationale processer til at 
afhjælpe rettighedskrænkelser skal være effektive(43). 
Sag 222/84 Johnston mod Royal Ulster 
Constabulary [1986] Sml. 1651 
Domstolen fastslog, at "effektiv retsbeskyttelse" er et 
grundlæggende princip i fællesskabsretten. 
Sag 68/88 Kommissionen mod Grækenland 
[1989] Sml. 2964 
Domstolen støttede det synspunkt, at tre grundlæggende 
principper skal overholdes, når en krænkelse af fælles­
skabsretten skal afhjælpes: 
• sammenlignelighed 
• effektivitet 
• proportionalitet. 
Disse begreber er nærmere forklaret i Kommissionens 
notat i De Europæiske Fællesskabers Tidende nr. C 
147/3 (1990). 
Sag C-213/89 Factortame [1990] Sml. 2433 
Her fastslog Domstolen, at de nationale retter skal tilsi­
desætte alle bestemmelser i national lovgivning og enhver 
form for lovgivningsmæssig, administrativ eller retslig 
praksis, som kan svækka effektiviteten af fællesskabsret­
ten. 
Sag 312 Kommissionen mod Frankrig [1988] Sml. 
3559, S.86. 
Belgien, Danmark, Grækenland, Italien, Luxembourg, 
Nederlandene. 
(42) [1990] Sml. 1889. Den 28. september 1994 traf 
Domstolen seks præjudicielle afgørelser om Barber-dom­
mens rækkevidde. Kommissionen har fremsendt et for­
slag til Rådet om ændring af direktiv 86/378/EØF. 
KOM(95) 186 endelig udg. af 16. 5. 1995. "Effektiv" betyder, at retsmidlet skal kompensere sagsøgeren i rime­
ligt omrang for den skade/tab, han er blevet påført som følge af 
lovovertrædelsen. 
99 
KVINDERS MULIGHEDER FORAT HÅNDHÆVE DERES RETTIGHEDER 
ÆrøtøtøWSWtøWftWftW: 
skabsretten, hvorom der allerede tidligere er truf­
fet afgørelse. F.eks. henviste den tyske forbunds-
arbejdsret i sag C-457/93 Kuatorium fur Dialyse 
und Nierentransplantation e.V. mod Lewark(44 ' 
spørgsmål til Domstolen, som allerede havde 
været behandlet i sag C-360/90 Arbeiter-wohlfa-
hrt der Stadt Berlin mod Boetel(45). 
EKSISTERENDE 
RETSMIDLER 
I FÆLLESSKABSRETTEN 
Udviklingen af de retsmidler og procedurer, der 
er baseret på fællesskabsretten, er først og frem­
mest foregået i en retslig frem for en lovgivnings­
mæssig sammenhæng. Der er flere direktiver, der 
indeholder bestemmelser om håndhævelse af ret­
tigheder i henhold til fællesskabsretten, men disse 
afhænger normalt af nationale love og retsprin­
cipper. Oprindeligt var Domstolen meget tilbage­
holdende med at udtale sig om procedurer og 
retsmidler. Håndhævelsen af fællesskabs-retten 
skulle overlades nationale processer, når blot føl­
gende to betingelser var opfyldt: 
• Et princip om ikke-diskrimination: rettighe­
der baseret på fællesskabsretten skulle hånd­
hæves i samme omfang, som tilsvarende nati­
onale rettigheder ville blive håndhævet. 
• Det måtte hvetken være umuligt eller eks­
tremt vanskeligt at håndhæve rettigheder 
baseret på fællesskabsretten. 
Domstolen har gradvis ændret holdning og 
hævder i stigende grad sin kompetence i spørgs­
målet om, på grundlag af hvilke principper fæl­
lesskabsretten skal håndhæves i de nationale ret­
ter. Domstolen forsøger dog at finde en fornuftig 
balancegang, som bedst beskrives af generaladvo­
kat Jacobs i sag C-62/93 SCS Peterbroeck, Van 
Campenhout & Co. mod den belgiske stat(46), 
hvori han anfører, at Domstolen i sin retspraksis 
på dette område forsøger at finde en balance mel­
lem på den ene side nødvendigheden af at respek­
tere medlemsstaternes retssystemers autonomi og 
på den anden side nødvendigheden af at sikre en 
effektiv beskyttelse af fællesskabsrettighederne i 
de nationale retter. 
På en konference, der blev afholdt med støtte 
fra Kommissionen i Belfast i Nordirland den 1. 
og 2. marts 1996, gennemgik juridiske eksperter 
fra femten medlemslande spørgsmålet om lige­stillings-strategi og sager om ligestillingsspørgs­
mål. Konferencen beskæftigede sig med de prak­
tiske problemer med at anvende ligestillingsbe-
greber i retsplejen og i en politisk og arbejdsmar-
keds-mæssig kontekst. Der blev på konferencen 
peget på en række vanskeligheder i de retslige 
hånd-hævelsesprocedurer og retsmidler i relation 
til rettigheder. Desuden drøftede man dels beho­
vet for større klarhed i anvendelsen af juridiske 
begreber, dels behovet for øget kendskab og hen­
syntagen til fællesskabsretten. 
Domstolen har i årenes løb udviklet en række 
principper, der gælder for de procedurer og rets­
midler, som giver garanti for en effektiv hånd­
hævelse af fællesskabsretten. Ikke alle de sager, i 
forbindelse med hvilke disse principper er blevet 
slået fast, drejer sig om ligestillingsspørgsmål, 
men mange gør dog. Domstolens retspraksis om 
retsmidler i relation til ligestilling kan grupperes 
omkring fem emner: effektive virkninger, adgang 
til retssystemet, tidsfrister, bevisbyrde samt rets­
midler og sanktioner. 
(44) 
(45) 
(46) Sag C-457/93.Domstolcns dom af 6.2.1996. 
SagC-360 [1992] Sml. 1-3589. 
Sag C-62/93 [1995] Sml. 1-4599. 
100 
KVINDERS MULIGHEDER FORAT HÅNDHÆVE DERES RETTIGHEDER 
TIDSFRISTER 
I sag 208/90 Emmott mod Minister for Social Welfare(47) fastslog Domstolen, at nationale søgsmåls-fri­
ster ikke skulle være gældende, før et medlemsland havde gennemført et direktivs bestemmelser korrekt 
og i fuldt omfang. 
Rækkevidden af denne afgørelse er dog blevet noget begrænset i en række efterfølgende sager, hvor man 
kan iagttage Domstolens balanceakt i et forsøg på at respektere de nationale retssystemers autonomi; 
F.eks. tillod Domstolen i sag C-62/93 BP Super Gas mod den græske stat [1995] Sml. 1-1885, at de 
græske tidsfrister kunne gøres gældende, hvor et direktiv om harmoni-sering af skatteregler ikke inde­
holdt nogen tidsfrister, under forudsætning af at visse fællesskabs-retlige principper var overholdt. 
I sag C-312/93 SCS Peterbroeck, Van Campenhout & Co. mod den belgiske stat afviste Domstolen, at 
en national ret i henhold til fællesskabsretten skulle være forpligtet til at tilsidesætte en bestemmelse i en 
national lov, som var uforenelig med fællesskabsretten, hvis de fællesskabsretlige spørgsmål ikke var ble­
vet rejst ved en retssag af sagsøgeren inden for den korte frist på 60 dage, som var fastsat i den nationale 
lovgivning. I dette tilfælde blev det dog accepteret, at selv om der ikke kunne gøres indvendinger imod 
selve fristen på 60 dage, var reglen ulovlig under henvisning til følgende særlige forhold i den pågælden­
de sag: 
• Den pågældende ret ("appelretten") var den første ret, der kunne anmode Domstolen om en afgørelse. 
• Reglen forhindrede "appelretten" i at fremsætte sin egen begæring ved retsmødet om spørgsmålet om 
den pågældende foranstaltnings forenelighed med fællesskabsretten, eftersom tidsfristen på 60 dage var 
udløbet. 
• Ingen andre retter eller nævn kunne behandle spørgsmålet. 
• Reglen, der forhindrede, at en ret på eget initiativ rejste en sag, var ikke rimeligt begrundet i princip­
per såsom krav om retssikkerhed eller korrekt retspleje. 
I sag C-338/91 Steenhorst-Neerings [1993] Sml. 5475 og sag C-410/92 Johnson mod Chief 
Adjudication Officer gav domstolen atter medlemslandene mulighed for at gøre nationale regler gælden­
de med hensyn til, hvor længe en ydelse skulle udbetales med tilbagevirkende kraft, under forudsætning 
af at de nationale regler ikke forhindrede et søgsmål baseret på fællesskabsrettighederne, og reglerne sva­
rede til de familieredige regler. 
I sag C-128/93 Fisscher mod Voorhuis Hengelo BV [1994] Sml. 1-4583 og sag C-57/93 Vroege mod 
NCIV voor Volkhuisvesting BV [1994] Sml. 4541 fandt Domstolen, at visse pensionsordninger stred 
imod traktatens artikel 119, men tillod alligevel medlemslandene at bibeholde regler om, at kun kvinder, 
som havde indbetalt bidrag til ordningerne, havde ret til udbetalinger med tilbagevirkende kraft. I sag C-
303/90 Coloroll Pension Trustees mod Coloroll Group plc (1994) fastslog Domstolen, at spørgsmålet 
om privates erstatningsansvar i tilfælde af overtrædelse af traktatens artikel 119 skal afgøres efter natio­
nale regler. 
(47) [1991] Sml. 4269. 
101 
KVINDERS MULIGHEDER FORAT HÅNDHÆVE DERES RETTIGHEDER 
RETSMIDLER OG SANKTIONER 
I tilslutning til spørgsmålet om adgang til retssystemet har Domstolen slået fast, at bestemmelserne i 
artikel 6 i ligebehandlingsdirèktivet skal håndhæves med effektive retsmidler. Det fremgår af følgende 
sager: 
Sag 14/83 Von Colson og Kamann mod Land Nordrhein-Westfalen [1984] Sml. 1891 
I denne sag anførte Domstolen, at artikel 6 i ligebehandlingsdirèktivet ikke foreskriver specifikke sank­
tioner, men overlader det til medlemslandene selv at vælge forskellige løsninger. Domstolen slog dog 
fast, at hvis et medlemsland vælger at fastsætte en sanktion for overtrædelse af forbuddet mod for­
skelsbehandling i form af tilkendelse af erstatning, skal denne erstatning under alle omstændigheder 
stå i rimeligt forhold til den skade, der er forvoldt. At dømme skadevolderen til at betale et rent sym­
bolsk beløb lever således ikke op til direktivets krav. 
Sag 152/84 Marshall mod Southampton and South West Hampshire Area Health Authority 
(Teaching) [1986], Sml. 723 
Domstolen fandt, at tvungen pensionering af en kvindelig ansat i en alder af 62, hvis en mand i en til­
svarende stilling kan fortsætte med at arbejde til det fyldte 65. år, var et brud på artikel 5, stk. 1, i lige­
behandlingsdirèktivet. Da sagen kom tilbage til de nationale retter, stod de over for det problem, at der 
var en lovfæstet grænse for» hvor stort et erstatningsbeløb der kunne tilkendes sagsøgeren. Reglerne gav 
ikke mulighed for at beregne rente af erstatningsbeløbet på trods af, at der var gået så lang tid mellem 
sagsanlægget og de nationale retters kendelse. Domstolen blev spurgt, om et medlemsland kan fastsætte 
et loft for erstatningsbeløb i tilfælde af overtrædelse af ligebehandlingsdirèktivet og afvise, at beløbet 
skal pålægges renter. Domstolen slog fast, at hvis et medlemsland har valgt at opfylde ligebehandlings-
direktivets formål ved at tilkende erstatningsbeløb, skal beløbet være rimeligt, forstået på den måde, at 
det skal godtgøre det tab og den skade, der faktisk er forvoldt som følge af den diskriminatoriske afske-
cUgelse, i fuld overensstemmelse med de nationale regler. 
Sag C-200/91 Coloroll Pensions Trustees Ltd mod Russell m.fl. [1994] Sml. 1-4389 
Domstolen slog fast, at bestyrelsen for en pensionskasse skal gøre alt, hvad der står i dens magt, for at 
sikre overholdelse af ligebehandlingsprincippet ved at benytte alle til rådighed stående midler. Om 
nødvendigt må den henvende sig til retten for at få ændret vilkårene i fundatsen. 
WMtøM&S'/s». 
102 
KVINDERS MULIGHEDER FORAT HÅNDHÆVE DERES RETOGHEDER 
Figur 29 
Saæer for EF-Domstolen 
BELGIEN DANMARK TYSKLAND IRLAND NEDERLAND. UK FRANKRIG ITAUEN LUXEMBOURG 
1971 
1975 
1978 
1980 
1981 
1982 
1984 
1986 
1988 
1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 
1995 
1996 
lait 16 
1983 
1985 
1993 
lait 
1983 
1985 1 
1988 
lait 1 
fii^i^ifftffiffl^i^ii'i^iiiiri^iiiiiPiuiifffimfffl^^fiaw 1991 
lait 
1984 3 
1986 
1990 1 
1991 
1992 
1993 1 
1994 1 .'.l.r 
1995 1 
1996 
lait 1 1 6 
1982 
1986 
1987 
1988 
1989 
1991 
1992 
1994 
1995 
lait 
mm ii :tm 4 
Kilde l l 
EF Tidende oe CELHX 
103 
KVINDERS MULIGHEDER FORAT HÅNDHÆVE DERES RETTIGHEDER 
HANDEL MED KVINDER 
I en række medlemslande bruger og udnytter sex-industrien i stigende grad udenlandske kvinder, der er rekrut­
teret i Central- og Østeuropa eller i udviklingslandene. De kvinder, der trækkes ind i disse net, er i en meget 
sårbar position i økonomisk, social og politisk henseende og står yderst svagt over for, hvad der i realiteten er 
organiserede kriminelle foretagender. Desuden er handel med kvinder med henblik på seksuel udnyttelse blevet 
en stadigt mere udbredt form for ulovlig indvandring i landene i Den Europæiske Union: det faktum, at kvin­
der, der lever på denne måde i Den Europæiske Union, opholder sig der ulovligt, gør det meget vanskeligt at for­
svare deres rettigheder. 
Handel med kvinder med henblik på seksuel udnyttelse er under alle omstændigheder uforeneligt med de grund­
læggende principper i menneskerettighederne, således som de er udtrykt i præamblen til og artikel 1 i menne-
skerettighedserklæringenM,> Og i præamblen til erklæringen om afskaffelse af vold mod kvinder'*". Respekt for 
menneskerettighederne og bekæmpelse af vold mod kvinder er også omtalt i den erklæring om Beijing-hand­
lingsplanen, der blev vedtaget på De Forenede Nationers Fjerde Internationale Kvindekonference i 1995. 
På initiativ af kommissionsmedlem Anita Gradin afholdt Den Europæiske Union den 10. og 11. juni 1996 i 
Østrig en konference under medvirken af Den Internationale Organisation for Migration. Problemerne omkring 
handel med kvinder blev behandlet ud fra flere synsvinkler: krænkelse af menneskerettighederne, vold mod kvin­
der og organiseret kriminalitet. For at fa afklaret den yderst komplekse problemstilling blev de væsentligste drøf­
telser og overvejelser centreret omkring fire workshops, som skulle udgøre hovedlinjerne i en meddelelse fra 
Kommissionen til Rådet. Disse fire emner var: immigration, håndhævelse af loven og politisamarbejde, juridiske 
aspekter og socialpolitik. 
Med hensyn til det socialpolitiske aspekt, som indgår i Fællesskabets fjerde handlingsprogram på mellemlang sigt 
for fremme af lige muligheder for mænd og kvinder, tog anbefalingerne fra de eksperter fra medlemslandene og 
de særorganisationer, der deltog i konferencen, sigte på praktiske løsninger. Man foretrak løsninger, som tog hen­
syn til de strukturbetingede årsager, der ligger bag handelen med kvinder (social udstødelse i de lande, hvor øko­
nomien er ved at blive omlagt, og i udviklingslandene, diskrimination samt menneskesmugleres og "kunders" 
ansvar). Man drøftede, hvilke former for indgreb der vil være hensigtsmæssige inden for henholdsvis Den 
Europæiske Unions, medlemslandenes, det civile samfunds og de ikke-statslige organisa-tioners ansvarsområder. 
Behovet for en tværgående og bredt dækkende strategi over for problemerne og et klart engagement fra med­
lemsstaternes side blev stærkt understreget. Flere kommissionsmedlemmers aktive deltagelse i arbejdet med at 
gennemføre samordnede foranstalt-ninger for at sikre forudsætningerne for at kunne hævde sunde demokratiske 
principper viser, at den fornødne politiske vilje er til stede på det institutionelle plan. 
Kommissionen vedtog den 20. november 1996 en meddelelse(50) om handel med kvinder med henblik på sek­
suel udnyttelse, hvori den erklærer, at alle EU-institutioner og medlemslandene fortsat må arbejde aktivt for at 
få løst det voksende og alvorlige problem omkring handel med kvinder. 
Desuden har Kommissionens generaldirektorat for Videnskab, Forskning og Udvikling nedsat en ekspertgruppe, 
der skal arbejde med de samfundsøkonomiske problemer omkring handel med kvinder. I 1997 skal der afholdes 
en workshop, der vil sætte fokus på sammenhængen mellem menneskehandel og social udstødelse. 
Menneskerettighedserklæringen, De Forenede Nationers Generalforsamling, 10.12.1948. 
(49> Erklæring om afskaffelse af voldmod kvinder, De Forenede Nationers Generalforsamling, december 1993. A/RES/48/104. 
(50) KOM(96) 567 endelig udg. af 20. 11. 1996. 
104 
KVINDERS MULIGHEDER FORAT HÅNDHÆVE DERES RETTIGHEDER 
mEN-mmMRWGEN OM HANDEL MED KVINDER 
Repræsentanterne for de underskrivende ikke-statslige organisationer har — 
tilskyndet af kommissionsmedlem Anita Gradins initiativ om afholdelse af en europæisk konference 
om handel med kvinder den 10. og 11. juni 1996 i Wien 
og ud fra følgende betragtninger: 
Handel med og seksuel udnyttelse af mennesker vil altid være en krænkelse af grundlæggende menne­
skelige rettigheder; 
i januar 1996 vedtog Europa-Parlamentet i Strasbourg enstemmigt udkastet til beslutning om menne­
skehandel — 
i dag besluttet at oprette en 
EUROPÆISK KOORDINERINGSGRUPPE AF IKKE-STATSLIGE ORGANISATIONER OM 
HANDEL MED OG SEKSUEL UDNYTTELSE AF MENNESKER. 
Gruppens hovedformål er at forelægge de europæiske myndigheder initiativer og forslag med henblik 
på udarbejdelse af fælles aktioner og specifikke projekter med deltagelse af aktører, der kan bidrage til 
den fælles indsats for bekæmpelse af handel med og seksuel udnyttelse af mennesker. 
Dags dato, den 11. juni 1996» i Wien omfatter denne europæiske koordineringsgruppe: 
• The coalition against trafficking in Women (European Regional Department), La Fédération 
Internationale des Ligues des Droits de l'homme (International Women's Commission), La 
Fédération Européenne pour la Disparition de la Prostitution, La Coordination Belge des associa­
tions de Payoke (Saralek, Stratelis, Stoppers og Asmodee), Coordinamento servizi Caritas contro lo 
seuttamento délia prostituzione, Italia." 
Kilde: Uddrag af Wien-erklæringen, 1996. 

KAPITEL 6 
RESULTATERNE 
AF BEIJING-KONFERENCEN 
FORBEREDELSEN 
AF BEIJING-KONFERENCEN 
De Forenede Nationers første internationale 
kvindekonference fandt sted i Mexico City i 
1975. Den blev efterfulgt af et FN-Kvindetiår: 
"Ligestilling, udvikling og fred", som skulle sætte 
øget skub i de nationale regeringers indsats for at 
sikre kvinders rettigheder og give dem øget lige­
stilling. Den anden og den tredje internationale 
konference blev afholdt i henholdsvis København 
i 1980 og Nairobi i 1985. 
Den fjerde internationale konference skulle se 
på, hvor langt man var nået i FN's medlemslande 
med at gennemføre initiativerne i den tekst, som 
blev vedtaget i Nairobi med titlen "Fremadsku­
ende strategier for forbedring af kvinders vilkår 
frem til år 2000". Konferencen var derfor et vig­
tigt skridt i en fortsat proces, som nu havde været 
i gang i 20 år, og som gik ud på at gå indført lige­
stilling mellem kønnene. 
"De fremadskuende strategier"(1) bestod af 372 
afsnit med anbefalinger til konkrete foranstalt­
ninger. Formålet var at få gennemført en reel og 
positiv ændring i kvindernes situation i hele ver­
den. Men mange, som beskæftigede sig med 
kvinders rettigheder og ligestillingen mellem 
mænd og kvinder, var skuffede over de ringe 
fremskridt, der var opnået med gennemførelsen 
af "de fremadskuende strategier" både nationalt 
og internationalt. FN foretog en evaluering af 
strategierne i 1990. Det samlede indtryk var, at 
{,) New York: l)c Forenede Nationer, 1986 (A/CONF. 
116/28/REV. I). 
107 
RESULTATERNE AF BEIJING-KONFERENCEN 
der var skabt øget opmærksomhed og debat 
omkring kvinde-spørgsmål globalt, men at det 
var skuffende så få ændringer og forbedringer, der 
var opnået; mange følte, at processen nærmest var 
gået i stå. Det blev derfor besluttet, at der skulle 
afholdes endnu en international konference for at 
vurdere fremskridtene siden 1985 og opstille nye 
mål og strategier for fremtiden. Der blev udvalgt 
tolv hovedemner inden for de overordnede tema­
er for de tidligere internationale kvindekonferen­
cer og FN's Kvindetiår - ligestilling, udvikling og 
fred. 
Situationen 
i Den Europæiske Union 
Også i Den Europæiske Union var der skuffel­
se over, så få fremskridt der var gjort. Kvinders 
løn bliver f.eks. hårdnakket ved med at være lave­
re end mændenes; spørgsmål som kønsopdeling 
på arbejdsmarkedet, seksuel chikane og vanske­
ligheder ved at forene erhvervsarbejde og familie­
liv er fortsat reelle problemer. Men der kan dog 
også peges på forbedringer og positive resultater. 
Både i de enkelte medlemslande og på fælles­
skabsplan er der vedtaget nye vigtige ligestillings­
love. Holdningerne til ligestillingsspørgsmål har 
generelt forandret sig til det mere positive. Man 
erkender nu, at det er nødvendigt at tage hensyn 
til kønsaspektet i forbindelse med udviklingssam­
arbejde. Beskyttelse af menneskerettighederne 
blev indarbejdet i traktaten om Den Europæiske 
Union og er blevet en af de vigtigste forudsæt­
ninger for medlem-skab af Unionen. De ikke-
statslige organisationer har udviklet sig og er ble­
vet langt dygtigete og mere indflydelsesrige og 
repræsen-teter formentlig kvinders problemer 
mere direkte end nogen sinde før. Det andet<2) og 
det tredje(3) handlingsprogram for lige mulighe­
der for mænd og kvinder, som tilsammen dækker 
perioden 1985-1995, giver et indtryk af, hvor 
Kommissionen især har sat kræfterne ind i relati­
on til ligestilling i tiåret efter Nairobi. Mange af 
de aktiviteter, der er blevet gennemført i forbin­
delse med handlingsprogrammerne, implemente­
rer samtidig "de fremadskuende strategier" i en 
form og prioriteringsrækkefølge, som er afpasset 
efter de særlige forhold i Den Europæiske Union. Videreudvikling af resultaterne 
fra andre internationale 
konferencer i de senere ar 
I hele forberedelsesperioden og i endnu højere 
grad på selve konferencen tilstræbte man at kæde 
Beijing-konferencen sammen med andre vigtige 
konferencer: 
• Rio-konferencen i 1992 om miljø og udvik­
ling 
• Konferencen i Wien i 1993 om menneskeret­
tigheder (med dens kategoriske og inspireren­
de erklæring om, at kvinders menneskerettig­
heder er "en umistelig, integreret og uadskil­
lelig del af de universelle menneskerettighe­
der") 
• Konferencen i Kairo i 1994 om befolkning 
og udvikling (med hovedvægten lagt på den 
enkeltes og parrenes ret til frit og ansvarligt at 
bestemme, hvor mange børn de vil have, og 
hvornår) 
• Konferencen i København i marts 1995 om 
social udvikling (hvor det blev slået fast, at 
bæredygtig økonomisk udvikling ikke kan 
opnås uden kvindernes fulde deltagelse). 
På hver af disse konferencer blev der i stigende 
grad drøftet kønsspecifikke hensyn. Mange af 
dem, der arbejdede med at forberede Beijing­
konferencen, var ivrige efter, at disse fremskridt 
også skulle afspejles på denne vigtige kvindekon­
ference, og helst mere end blot afspejles. Der 
foregik omfattende lobbyvirksomhed for at gøre 
kvinder og kvinders rettigheder endnu mere syn­
lige. Det viste sig, at der på selve Beijing-konfe­
rencen også blev gjort forsøg på at omgøre nogle 
af fremskridtene fra disse tidligere konferencer. 
Den Europæiske Union arbejdede ihærdigt på at 
modstå disse forsøg og i stedet bygge videre på de 
allerede opnåede resultater. 
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. 
Fællesskabets program på mellemlang sigt for lige mulig­
heder for kvinder (1986-1990). 
Fællesskabets tredje handlingsprogram på mellemlang sigt 
om lige muligheder for kvinder og mænd. KOM (90) 449 
endelig udg. af 6. november 1990. (3) 
108 
RESULTATERNE AF BEIJING-KONFKRKNtT.N 
Forberedelsesprocessen 
Forberedelsen af konferencen var centreret 
omkring de regelmæssige møder i New York i 
FN's Kommission for Kvinders Status. I forbin­
delse med disse møder afholdt Den Europæiske 
Unions medlemslande daglige koordineringsmø­
der under ledelse af det siddende formandskab 
for at drøfte Unionens forhandlingstaktik 
omkring udkastet til en handlingsplan. Den 
Europæiske Union var en af de største og mest 
betydningsfulde forhandlingsgrupper både under 
forberedelserne og på selve konferencen. 
Kommissionen udarbejdede (i) et arbejdspapir 
til brug for Kommissionens tjenestegrene om 
Den Euro-pæiske Unions deltagelse i konferen­
cen i juli 1994<4), (ii) et nyt arbejdspapir om 
samme emne i februar 1995(5> og (iii) en medde­
lelse til Rådet i maj 1995 (se nedenfor). I hvert af 
disse dokumentet blev der gjort rede for Den 
Europæiske Unions målsætninger og prioritering 
i relation til lige muligheder og ligestilling mel­
lem kønnene både i og uden fot Unionen og i 
forbindelse med politikken for udviklingssamar­
bejde og menneskerettighedsaktiviteterne. I 
dokumenterne blev der også refereret til hele den 
eksisterende fælles-skabs-lovgivning og -praksis 
samt til andre forpligtelser og initiativer på de 
ovenfor nævnte områder. 
Den Europæiske Unions 
prioriterede mål for 
Beijing-konferencen 
I meddelelsen til Rådet "Et nyt partnerskab 
mellem kvinder og mænd: lige fordeling og delta-
gelse"(6), som blev vedtaget den 29. maj 1995, 
gøres der rede for Den Europæiske Unions hidti­
dige indsats på ligestillingsområdet. Følgende 
fremhæves som Den Europæiske Unions priorite­
rede mål for den fjerde internationale kvindekon­
ference: 
• Menneskerettigheder 
• Kvinder som dynamiske aktøter 
• Kvinder i beslutningstagningen 
• Kvinder i økonomien 
• Fattigdom og udstødelse 
• Andre væsentlige kønsrelaterede forskelle 
(dvs. i relation til sundhed, alfabetisering 
samt uddannelse). Der blev i meddelelsen lagt meget stor vægt på 
begrebet "mainstreaming", dvs. integrering af 
ligestillingsaspektet i alle andre politikker. 
Det understteges, at politikker og foranstalt­
ninger, der tager sigte på at fremme ligestilling 
mellem kønnene og forbedre kvindernes status, 
ikke får den nødvendige virkning, medmindre 
der også gennemføres specifikke foranstaltninger 
til at sikre, at kønsaspektet integreres i generelle 
politikker inden for alle områder i samfundet. 
I meddelelsen peges der også på, hvor vigtigt 
det er at etablere nye relationer baseret på solida­
ritet og samarbejde mellem kvinder og mænd i 
samfundet. Den Europæiske Union burde gribe 
den lejlighed, som Beijing-konferencen er, til at 
bevise sin vilje til fortsat at føre an i bestræbelser­
ne på at forbedre kvinders vilkår over hele verden 
og skabe en ny form for partnerskab mellem 
mænd og kvinder baseret på ligestilling og indivi­
duel frihed. 
Disse temaer gik igen i Den Europæiske 
Unions bidrag til forberedelsen af konferencen og 
også på selve konferencen. Det vat således Den 
Europæiske Unions fortjeneste, at der i hver af de 
strategiske målsætninger og aktioner i den hand­
lingsplan, der blev vedtaget på konferencen, kom 
til at stå et afsnit om "mainstreaming". Der er nu 
en særdeles interessant debat i gang både interna­
tionalt og nationalt om den konkrete betydning 
af begrebet "mainstreaming", om det udelukker 
eller inkluderer positive særforanstaltninger, og 
hvordan det hænger sammen med ideerne om en 
gennemgående kønsperspektivering. 
I meddelelsen behandles dette spørgsmål i for­
bindelse med udviklingssamarbejde. Det anføres, 
at Den Europæiske Unions politik og praksis går 
ud på at integrere kønsaspektet i alle dele af 
udviklings-samarbejdet. Målet er at sikre, at akti­
viteterne på dette område tager fornødent hensyn 
til lokale kvinders ønsker og behov, at kvinderne 
får lige så stor fordel af udviklings-foranstaltnin­
gerne som mændene, og at de kan deltage i fuldt 
omfang i udformningen og gennemførelsen af 
udviklings-projekter. Det udelukker ikke, at det 
kan være nødvendigt at gennemføre specifikke 
foranstalt-ninger i stor målestok til fotdel for 
kvinder, især for at fa rettet op på alvorlige køns­
betingede uligheder. 
(4) SEK(94) 1373 af 28. 7. 1994. 
(5) SEK(95) 247 af 10. 2. 1995. 
(6) KOM(95) 221 af 29. 5. 1995. 
109 
RESULTATERNE AF BEIJING-KONFERENCEN 
»^:ï*^%:^feï«:ï:ï:::ï»W: •••: 
Den Europæiske Union erkender, at et effektivt 
udviklingssamarbejde forudsætter, at både kvin­
der og mænd deltager i fuldt omfang. Det skyldes 
ikke mindst, at kvinder har afgørende betydning 
for udviklingslandenes økonomi, selv om det 
aldrig er blevet anerkendt officielt. 
I meddelelsen lægges der også vægt på Den 
Europæiske Unions indsats for menneske-rettig­
hederne. De defineres som "grundlæggende ret-
tighedet, der omfatter retten til at deltage fuldt 
ud som lige partnere i alle aspekter af tilværelsen" 
og "hovedhjørnestenen i ligestilling mellem 
mænd og kvindet". Menneskerettighedet omfat­
ter for Den Europæiske Unions vedkommende 
også bestræbelser på at gennemføre ligestilling og 
bekæmpe kønsbaseret vold, fotskelsbehandling 
og seksuel udnyttelse både i Den Europæiske 
Union og i dets forbindelser med lande uden for 
Unionen. En bestemmelse, hvori demokratiske 
principper og menneskerettigheder defineres som 
et "afgørende element" blev i 1992 indføjet i alle 
aftaler, der indgås med udviklingslande. 
Toledo-konferencen 
I april 1994 afholdt Kommissionen i samarbej­
de med Instituto de la Mujer (det nationale lige­
stillingsorgan i Spanien) en høringskonference i 
Toledo. Formålet var at se på udviklingen i Den 
Europæiske Union i de ti fotudgående år, gøre 
status og vurdere, hvilke fremskridt der var gjort, 
trække nogle fælles linjer og udarbejde forslag til 
den fremtidige indsats på området. 
Arbejdsgrupperne dækkede følgende emner: 
• Kvinder i økonomien 
• Kvinder i det offentlige liv 
• Kvinder og solidaritet (dvs. solidaritet i det 
europæiske samfund og solidaritet med kvin­
der i andre lande). 
Delegations fra medlemslandene og de 
daværende ansøgerlande samt medlemmer af 
Europa-Parlamentet mødtes med en lang række 
ligestillingseksperter, repræsentanter for interna­
tionale organisationer og delegerede fra Øst- og 
Centraleuropa. Sideløbende med konferencen 
blev der afholdt et forum for ikke-statslige orga­
nisationer. 
Regionale forberedende 
konferencer 
I løbet af 1994 blev der afholdt fem regionale 
forberedende konferencer af de respektive regio­
nale FN-Kommissioner, dvs. af ESCAP (Asien og DEN SPANSKE MINISTER 
CHRISTINA ALBERDIS 
INDLÆG 
PÅ KONFERENCEN: 
"STÆRKERE ENGAGEMENT 
OG STØTTE FRA 
DEN EUROPÆISKE UNION" 
Den spanske socialminister, Christina 
Alberdi Alonso talte på Den 
Europæiske Unions vegne. Hun erk­
lærede, at konferencen var en vigtig 
historisk begivenhed for alle kvinder 
og omtalte ligestilling mellem mænd 
og kvinder som en afgørende forud­
sætning for samfundsudviklingen 
både med hensyn til at opnå retfærdi­
ge vilkår for alle og med hensyn til at 
skabe økonomisk vækst. Hun efterly­
ste en ny form for overenskomst mel­
lem kønnene og en ny gensidig fors­
tåelse på både det offentlige og det 
private plan mellem kvinder og mænd 
og understregede, at Den Europæiske 
Union længe har arbejdet for ligestil­
ling. Men Beijing-konferencen gav 
ekstra styrke til at bekræfte og intensi­
vere indsatsen. 
Stillehavsområdet) i Djakarta, af ECA (Afrika) i' 
Dakar, af ESCWA (det vestlige Asien) i Amman 
ogaf ECLAC (Latinamerika og Vestindien) i Mar 
del Plata, Argentina. 
Det forberedende regionale møde på højt 
niveau, som FN's Økonomiske Kommission for 
Europa (ECE) afholdt, og som også omfattede 
Nordamerika og Israel, var det relevante regiona­
le FN-forum for Den Europæiske Unions med­
lemslande. Mødet fandt sted i Wien den 17.-21. 
oktober 1994 og resulterede ligesom de øvrige 
regionale konferencer i en regional handlings-
plan(7), hvoraf det fremgik, hvilke emner regio­
nen prioriterede højest. Disse emnet var fra ECE-
regionens vedkommende følgende: 
• Styrkelse af kvinders menneskerettigheder 
(7> Wien: De Forenede Nationer, ECE 1994 
(E/ECE/RW/HLM/18). 
110 
RESULTATERNE AF BEIJING-KONFERENCEN 
• En indsats for bekæmpelse af fattigdom 
blandt kvinder 
• Øgede muligheder for kvinder til at bidrage 
til økonomien 
• Ligebehandling af mandlige og kvindelige 
arbejdstagere og muligheder for at forene 
erhvervsarbejde og familieliv 
• Kønsspecifikke statistikker og undersøgelser 
• Fremme af solidariteten inden for og mellem 
regioner og øget deltagelse fra kvindernes side 
i det offentlige liv. 
Afsluttende forberedelse i FN 
FN's Kommission for Kvinders Status trådte 
sammen som forberedelseskomité (PrepCom) i 
New York fra 15. marts til 7. april 1995 for at 
drøfte et udkast til handlingsplan, der skulle ved­
tages i Beijing. Konferencens sekretariat havde 
forberedt udkastet på grundlag af FN-kommissi-
onens tidligere møder, de fem regionale forbere­
dende konferencer og deres handlingsplaner, 
nationale rapporter og de mange hørings- og eks­
pertmøder, der havde været afholdt rundt 
omkring i verden. Det viste sig umuligt at nå til 
enighed om en del af punkterne i udkastet til 
handlingsplan, og der blev derfor afholdt en ufor­
mel høring i FN fra den 31. juli til den 4. august 
1995 i et forsøg på at nå videre med disse spørgs­
mål. Desuden var der yderligere to dages ufor­
melle drøftelser i Beijing umiddelbart forud for 
konferencen. 
Forberedelser 
til Beijing-konferencen 
i medlemslandene 
Medlemslandene havde nedsat udvalg, i mange 
tilfælde flere år tidligere, som skulle stå for forbe-
redel-sen af konferencen. Udvalgene varierede 
afhængigt af den lokale prioritering, men et 
udvalg omfattede typisk i hvert fald nogle af 
nedenstående parter: 
• De relevante ministerier (sociale anliggen­
der/kvinders rettigheder, udenrigsanliggen­
der/ udviklingssamarbejde, beskæftigelse, 
undervisning) 
• Parlamentarikere fra nationale og tegionale 
forsamlinger 
• Ligestillingsorganer 
• Ikke-statslige organisationer KOMMISSIONSMEDLEM 
PADRAIG FLYNNS 
INDLÆG: 
"SOLIDARITET 
OG SAMARBEJDE 
SOM NØGLEORD" 
Kommissionsmedlem Padraig Flynn, 
som også talte på Den Europæiske 
Unions vegne, indledte uden omsvøb 
med at erklære, at fremskridtene på 
ligestillingsområdet ikke havde været 
så store, som man havde håbet, da "de 
fremadskuende strategier" blev vedta­
get i Nairobi. Ligesom Christina 
Alberti fremhævede Padraig Flynn 
behovet for solidaritet og samarbejde 
og en ny form for partnerskab mellem 
de to køn, idet han pegede på, at det 
måtte indebære lige rettigheder og lige 
deling af både magt og ansvar. Det 
forudsætter, at kvinders grundlæggen­
de rettigheder respekteres, at de kan 
deltage fuldt og ligeligt i beslutnings­
processen både på det offentlige og 
det private domæne, og at de far 
mulighed for at hævde deres økono­
miske selvstændighed og styrke. 
Han vendte tilbage til disse emner i sit 
indlæg på Den Europæiske Kvindel­
obbys plenarmøde på NGO-forum-
met i Huairou, hvor han fremhævede 
solidaritet og samarbejde som nøgle­
ordene på konferencen. Både i relati­
on til ligeret mellem mænd og kvinder 
og i forholdet mellem mænd og kvin­
der indbyrdes, mellem offentlige orga­
ner og ikke-statslige organisationer, 
mellem besluttende organer og mel­
lem Nord og Syd. 
111 
RESULTATERNE AF BEIJING-KONFERENCEN 
HANDLINGSPLANEN 
Handlingsplanen^ indeholder godt 360 paragraffer. Den indledes med en politisk erklæring, hvori rege­
ringerne højtideligt forpligter sig til at gennemføre handlingsplanen med hovedvægten lagt på nogle 
bestemte områder. 
Kapitel 1 er formuleret som en hensigtserklæring, hvori handlingsplanen beskrives som en "dagsorden 
for bestræbelserne på at give kvinder selvstændighed og magt" med understregning af spørgsmål som 
menneskerettigheder, solidaritet og samarbejde med mænd og behovet for en samordnet indsats og en 
stærk opbakning. 
Det næste kapitel udgør den overordnede ramme. Heri beskrives udviklingen siden Nairobi-konferencen 
og de tilbageværende problemstillinger og udfordringer sat ind i en større international kontekst. 
Kapitel 3, der omhandler de vigtigste problemstillinger, opregner de tolv områder, der danner grundlag 
for det centrale kapitel 4 om strategiske målsætninger og aktioner. 
I kapitlet om strategiske målsætninger og aktioner redegøres der detaljeret for de vigtigste aktioner, som 
skulle gennemføres af de forskellige aktører, herunder nationale regeringer og internationale organisatio­
ner. Selv om det er svært at gengive et så fortættet og detaljeret dokument ganske kort, kan der dog 
uddrages følgende hovedpunkter: 
Afsnit A: Kvinder og fattigdom. Det omhandler den stigende fattigdom blandt kvinder og kræver bl.a. 
adækvate socialsikringsforanstaltninger, hensyntagen til kønsaspektet i den økonomiske beslutningstag­
ning, nye og flere ressourcer til fattige kvinder, afhjælpning af de negative virkninger af strukturtilpas­
ningsprogrammer og beskyttelse af rettighederne for migrantkvinder og andre sårbare grupper af kvin­
der. 
Afsnit B: Lige adgang til uddannelse. Afsnittet indeholder krav om afskaffelse af forskelsbehandling 
inden for uddannelse, adgang for alle til grund-skoleuddannelse, afskaffelse af analfabetisme blandt kvin­
der, bedre adgang til erhvervsuddannelse og omskoling, bevilling af de nødvendige ressourcer til at give 
kvinderne bedre uddannelses-vilkår. 
Afsnit C: Kvinder og sundhed. Der er tale om en konsolidering og udbygning af resultaterne fra kon­
ferencen i Kairo om befolkning og udvikling, og der lægges vægt på kvinders menneskeret til selv at 
bestemme over deres seksualitet og tage ansvaret for deres reproduktive adfærd. Der opfordres til at gøre 
sundhedsoplysningskampagner og forebyggende sundhedsprogrammer mere kønsspecifikke. 
Afsnit D: Vold mod kvinder. Heri defineres vold som "enhver kønsbaseret voldshandling, som resulte­
rer i eller kan forventes at resultere i fysiske, seksuelle eller psykiske skader eller lidelser for kvinder". Der 
kræves foranstaltninger med henblik på at forebygge og afskaffe denne vold, mere forskning i vold og 
afskaffelse af handel med kvinder. 
Afsnit E: Kvinder og væbnede konflikter. Heri redegøres der for, hvordan kvinders menneskerettighe-
der kan krænkes i situationer, hvor der opstår væbnede konflikter, og der opfordres til at lade kvinderne 
spille en øget rolle i konfliktløsnings- og fredsbevarende bestræbelser, nedskære militærudgifterne, arbej­
de for ikke-voldelige konfliktløsninger og yde støtte til kvindelige flygtninge. 
Afsnit F: Kvinder og økonomi. Der redegøres for de eksisterende uligheder mellem mænd og kvinder 
og kræves en indsats for at fremme kvinders økonomiske uafhængighed og selvbestemmelsesret, give dem 
samme adgang som mænd til ressourcer, beskæftigelse, markeder og handel, yde støtte til især lavtlønne­
de kvinder, afskaffe kønsdiskrimination på arbejdspladsen, gennemføre foranstaltninger med henblik på 
at gøre det muligt at forene erhvervsarbejde og familiemæssige forpligtelser samt anerkende ulønnet 
arbejde. 
(8) New York: De Forenede Nationer, Department of Public Information, 1996. 
112 
RESULTATERNE AF BEIJING-KONFERENCEN 
Afsnit G: Kvinder ved magten og i beslutningstagningen. Dette afsnit indeholder krav om, at kvin­
der skal have lige adgang til og mulighed for fuld deltagelse i magtstrukturer og beslutningsprocesser 
samt uddannelse til ledende stillinger. 
Afsnit H: Institutionelle mekanismer til forbedring af kvinders vilkår. Afsnittet indeholder krav om 
indførelse af nationale mekanismer også på de højeste niveauer, integrering af kønsaspektet i lovgivning, 
planlægning og programmer samt bedre og mere fyldestgørende kønsspecifikke data og statistikker. 
Afsnit I: Kvinders menneskerettigheder. Det slås fast, at kvinders rettigheder er menneskerettigheder. 
Der henvises til konferencen i Wien om menneskerettigheder, og afsnittet indeholder krav om iværk­
sættelse af eksisterende traktater og aftaler om menneskerettigheder, afskaffelse af alle former for for­
skelsbehandling både i retlig henseende og i praksis samt foranstaltninger til at sikre, at kvinder kender 
og har mulighed for at håndhæve deres lovfæstede rettigheder. 
Afsnit J: Kvinder og medierne. Der efterlyses en afbalanceret og ikke-stereotyp præsentation af kvinder 
i medierne samt større indflydelse til de kvinder, der arbejder i medierne. 
Afsnit K: Kvinder og miljø. Der peges på, hvordan kvinderne kan yde et afgørende bidrag til en bære­
dygtig udvikling, og afsnittet indeholder krav om, at kvinder far lov at deltage aktivt i den politiske 
beslutningstagning, der vedrører miljøet, og at kønsaspektet indarbejdes i miljøpolitiske beslutninger og 
programmer. 
Afsnit L: Pigers vilkår. Dette afsnit understreger pigernes dårlige vilkår og indeholder krav om afskaf­
felse af forskelsbehandling og negative holdninger til pigebørn i familien og i relation til almen- og 
erhvervsfaglig uddannelse, arveret, sundhed og ernæring samt på arbejdsmarkedet; desuden forlanges der 
en effektiv indsats mod vold imod piger og forbedring af pigers status generelt. 
Kapitel 5 i handlingsplanen drejer sig om institutionelle ordninger. Der peges på, at selv om regeringer­
ne har hovedansvaret for handlingsplanens gennemførelse, har også andre institutioner på internationalt 
plan såsom FN selv og den offentlige og private sektor samt ikke-statslige organisationer en vigtig rolle. 
Der kræves et styrket mandat til Kommissionen for Kvinders Status samt oprettelse af en stilling på højt 
niveau med kvindespørgsmål som arbejds-område i FN's generalsekretærs kontor. 
Kapitel 6 omhandler finansielle ordninger. Det understreges, at der er behov for stor politisk opbakning 
for at fa skaffet de nødvendige ressourcer på nationalt, regionalt og internationalt plan. 
113 
RESULTATERNE AF BEIJING-KONFERENCEN 
• Arbejdsmarkedets parter 
• Kendte kvindelige opinionsdannere. 
Ud over de ikke-statslige organisationer, der 
deltog officielt i forberedelserne i de enkelte 
lande, afholdt medlemslandene omfattende 
høringer af ikke-statslige organisationer - f.eks. 
var over 600 sådanne organisationer inddraget i 
Nederlandene. 
Efter anmodning fra FN udarbejdede alle orga­
nisationens medlemslande, herunder naturligvis 
også Den Europæiske Unions medlemslande, en 
national rapport om kvindernes situation, således 
som myndighederne i det pågældende land opfat­
tede den. Disse rapporter udgør tilsammen en 
enestående samling af statistikker og andre oplys­
ninger om kvinders vilkår ved udgangen af det 
20. århundrede. 
I Den Europæiske Union var der lande, som 
udgav interessante publikationer (ud over den 
officielle nationale rapport). Her skal nævnes føl­
gende: 
• Den svenske regering udgav Mænd om 
mænd: otte svenske mænds personlige syns­
punkter om ligestilling, maskulinitet og 
forældreskab. 
• Østrig (og flere andre lande) tog uddrag fra 
de vigtigste statistikket i den nationale rap­
port og offentliggjorde dem under forskellige 
titler, som f.eks. Kvinder i Østrig, 1985-
1995. 
• Belgien udgav et hæfte, der redegjorde for 
FN-kvindekonferencernes historie, den for­
beredende proces i FN og på nationalt plan, 
handlingsplanens betydning og den belgiske 
nationale rapport. 
• Det franske koordineringsudvalg udsendte 
regelmæssigt nyhedsbreve i perioden op til 
konfe-rencens statt. 
• Spanien udarbejdede en rapport om spanske 
kvinders vilkår, som også blev fremlagt på 
konferencen. 
• Tyskland offentliggjorde rapporterne fra de 
arbejdsgrupper, som det nationale forbere-
delsesudvalg havde nedsat. 
De Europæiske Fællesskabers Statistiske 
Kontor, Eurostat, udgav før konferencen i samar­
bejde med Kommissionen publikationen Kvinder 
og mænd i Den Europæiske Union: Et statistisk 
portræt(9\ Den indeholder oplysninger om 
befolkningen, herunder data om gennemsnitsle­
vealder og sundhed, familieliv, arbejdsliv og del­
tagelse i beslutningstagningen, hvilket altsammen 
beskriver kvindernes vilkår i de tolv EU-lande i begyndelsen af 1990'erne. 
Kommissionen udgav også en brochure, der 
omhandlede Den Europæiske Unions stillingta­
gen til de problemer, der skulle drøftes på kvin-
dekonferencen<10). I publikationen redegøres der 
for den institutionelle ramme, baggrunden for 
ligestillingsproblematikken i Den Europæiske 
Union, problemer i relation til udviklingssamar­
bejdet samt kvinders og mænds menneskerettig­
heder. Europa-Parlamentet vedtog en beslutning 
om konferencen(u) i juni 1995. Heri redegør det 
for sine synspunkter om, hvad der bør være det 
vigtigste både på selve konferencen og i Den 
Europæiske Unions bidrag; beslutningen var 
baseret på en betænkning om forberedelserne til 
konferencen (Groner-betænkningen). Fem med­
lemmer af Europa-Parlamentets Udvalg om 
Kvinders Rettig-heder var til stede i Beijing som 
deltagere i den officielle delegation fra Den 
Europæiske Union, og de deltog i Den 
Interparlamentariske Unions møde, hvor der blev 
vedtaget en fælles erklæring. Parlamentet vedtog 
en anden beslutning(,2) den 21. september 1995 
om resultaterne af konferencen og Parlamentets 
opfattelse af udsigterne for at fa gennemført 
handlingsplanen. Det Økonomiske og Sociale 
Udvalg afgav den 6. juli 1995 en udtalelse"", 
hvori man udtrykker håb om, at handlings-pla­
nen skal kunne sætte øget fart i bestræbelserne på 
at styrke kvinders rettigheder og ansvar i hele ver­
den og samtidig være et redskab, der kan anven­
des i mange forskellige kulturelle, sociale og øko­
nomiske miljøer og skabe øget interesse for lige­
stilling og forbedring af kvinders vilkår. 
SELVE KONFERENCEN 
Beijing-konferencen var den hidtil største for­
samling af personer, som nåede til enighed om en 
handlingsplan, der drejede sig om de mest presse­
rende ligestillingsproblemer rundt om i verden. 
Luxembourg, Kontoret for De Europæiske Fællesskabers 
Officielle Publikationer, 1995. 
Luxembourg, Kontoret for De Europæiske Fællesskabers 
Officielle Publikationer, 1995. Katalog nr. CC-90-95-485. 
(11> A4-0142/95 (Mødereferat af 15. 6. 1995). 
(12) B4-1194/95 (Mødereferat af 21. 9. 1995). 
(13) EFT nr. C 256 af 2.10.1995, s. 28. 
114 
RESULTATERNE AF BEIJING-KONFERENCEN 
De enkelte medlemslande sendte delegationet 
til konferencen, og Den Europæiske Union var 
også repræsenteret. På selve konferencen holdt 
Den Europæiske Union koordineringsmøder i 
hvert fald dagligt og nogle gang oftere. 
Formandskabet ledede disse møder, briefede de 
ikke-statslige organisationer på Den Europæiske 
Unions vegne og ajourførte med jævne mellem­
rum det dokument om Den Europæiske Unions 
holdning, som blev brugt i forhandlingerne om 
handlingsplanen. Resultatet var, at Den 
Europæiske Union kunne markere sig klart og 
tale med én stemme: Unionen optrådte med stor 
myndighed og indflydelse og fungerede som 
mægler på nogle vanskelige og kontroversielle 
områder i debatten. Det lykkedes tent faktisk at 
bruge Den Europæiske Unions holdninger som 
grundlag for konkrete vedtagelser. Ministerrådets 
og Kommissionens delegationer (sidstnævnte 
omfattede medlemmer af Europa-Parlamentet) 
arbejdede nært sammen med medlems-landenes 
delegationer under hele konferencen. 
Mange delegerede følte sig inspireret af ét af de 
afsluttende indlæg på konferencen, som kom fra 
den norske premierminister Gro Harlem 
Brundtland. Hun fastholdt, at Beijing-konferen­
cen ikke kunne undgå at påvirke verdensopinio­
nen på trods af den fortsatte kønsbetingede 
"apartheid". Hun opfordrede deltagerne til, når 
konferencen i Beijing var slut, at tage tilbage til 
skurbyerne, ud blandt markarbejderne og til de 
små indfødte samfund, tage tilbage for at ændre 
værdier og holdninger. Men ikke kun dér. Nej, 
også erhvervslederne i direktionslokalerne, de vel­
bjergede ude i forstæderne, de kommunale og 
regionale forvaltninger, regeringerne og FN's eget 
hoved-kvarter skulle påvirkes. Det var dér, der 
virkeligt var behov for ændringer - både i Nord og 
Syd. 
DE IKKE-STATSLIGE 
ORGANISATIONERS BIDRAG 
De ikke-statslige organisationer afholdt et 
NGO-forum sideløbende med den officielle kon­
ference fra den 30. august til den 8. september 
1995 i Huairou. Før konferencen var der stor 
diskussion om tilrettelæggelsen og placeringen af 
dette forum, som blev henvist til faciliteter ca. 50 
km fra hovedkonferencen. Både de ikke-statslige 
organisationer og FN's nationale delegationer IKKE-STATSLIGE 
ORGANISATIONERS ROLLE 
GESELLSCHAFT FUR TECHNISCHE 
ZUSAMMENARBEIT (GTZ) 
Hensyntagen til kønsaspektet er et grundlæggende prin­
cip i Tysklands udviklingssamarbejde, som er formuleret 
i forskellige politiske dokumenter. Det tyske GTZ, som 
arbejder sammen med W1D (Women in Development) 
om at skabe øget interesse for kvindernes problemer i 
udviklingssammenhæng og gennemføre målrettede 
udviklingsprojekter, har forsøgt i højere grad at indarbej­
de et kønsaspekt i bl.a. sit nødhjælps- og genopbygnings-
program. Som led i processen blev en ekstern konsulent 
bedt om at opstille retningslinjer med særlig vægt på 
Afrika. Der blev også afholdt en workshop i Etiopien, 
hvor man drøftede kønsproblematikken og nødhjælp og 
genopbygning med partner-organisationer. Da processen 
endnu ikke er færdig, og retningslinjerne kun foreligger i 
form af udkast, er det ikke klart, hvordan de vil blive 
brugt i GTZ og hos partnerorganisationerne. 
OXFAM 
Oxfam indførte en kønspolitik i 1993, som omfattede en 
forpligtelse til at sikre, at alle nødhjælps- og udviklings­
projekter inddrog kønsaspektet allerede fra den første 
planlægning og under gennemførelsen, tilsynet og evalu­
eringen. Denne forpligtelse er udsprunget af et ønske om 
at ændre kønsrelationer, som er præget af udnyttelse og 
undertrykkelse (Oxfam 1993: 4-5). Inden for Oxfam 
arbejder den strategiske planlægnings- og evaluerings­
gruppe og ligestillingsgruppen sammen om at sikre, at 
kønsaspektet indgår i de strategiske planlægningsrammer. 
Projektledere både i Storbritannien og ude i projektom­
råderne og konsulenter uddannes i at integrere kønspoli­
tikken i udviklingsprojekterne. Desuden er Oxfam i færd 
med at udarbejde "retningslinjer for god praksis" for de 
enkelte landegrupper. Ligestillings- og nødhjælpsafdelin-
gerne har også udarbejdet principper for indarbejdelse af 
kønsaspektet i nødhjælpsaktiviteterne. Retningslinjerne 
dækker dataindsamling, grundlæggende kønsbetingede 
behov, herunder vand, mad, husly og sundhed, og hvor­
dan kvinderne kan blive yderligere umyndiggjort eller det 
omvendte via nødhjælpsforanstaltningerne. 
Kilde: Uddrag fra en tekst om kønsaspektet, nødhjælp og humanitær 
bistand, som er udarbejdet af "Women in Development Desk", 
Generaldirektoratet for Udvikling, Europa-Kommis-sionen. 
115 
RESULTATERNE AF BEIJING-KONFERENCEN 
gjorde en ihærdig indsats for at forbedre facilite­
terne for NGO-forummet. 
De ikke-statslige organisationer har i bemær­
kelsesværdig grad øget deres deltagelse og indfly­
delse på nationalt og internationalt plan i de 
seneste åt. Forholdet mellem regeringerne og de 
ikke-statslige organisationer i forbindelse med 
store internationale konferencer som Beijing­
konferencen har været en løbende læreproces for 
begge parter. De ikke-statslige organisationer har 
gjort meget for at bidrage til og påvirke konfe­
rencer og arrangementer ved at fremføre græs­
rods-bevægelsernes synspunkter, ønsker og behov, 
idet de opfatter denne udvikling som en nødven­
dig del af selve den sociale dialog. Der var enig­
hed blandt deltagerne både i Nairobi og Beijing 
om, at samarbejdet og kommunikationen var ble­
vet langt mere systematisk og professionel ved 
konferencen i Beijing. Det er de ikke-statslige 
organisationers opfattelse, at det kan gøres endnu 
bedre og mere struktureret, men også at regerin­
gerne kan yde mere i form af konkrete - herunder 
økonomiske - ressourcer. Medlemslandene orga­
niserede forholdet til de ikke-statslige organisa­
tioner på forskellig vis, men det skal retfærdigvis 
siges, at alle bidrog aktivt til udarbejdelsen af de 
nationale rapporter og de øvrige forberedelser til 
konfetencen. Den Europæiske Union var med til 
at udvirke, at der blev indført en klageprocedure 
for de ikke-statslige organisationer, der havde 
problemer med at blive akkrediteret som observa-
tøter ved den officielle konference, og at ansøg­
ningsfristen for akkreditering blev forlænget. 
De emner, som først og fremmest blev debatte­
ret på det parallelle NGO-forum, var følgende: 
• International opbakning bag kravet om kvin­
ders ligeret 
• Kvinders adgang til undervisning, sundheds­
tjenester, beskæftigelse og erhvervs-uddannel­
se, lovfæstede og politiske rettigheder, økono­
misk udvikling og et bæredygtigt miljø 
• Kvinders deltagelse på alle niveauer i den 
politiske styring og på ledende poster 
• Afskaffelse af fattigdom 
• Afskaffelse af vold mod piger og kvinder 
• Afskaffelse af racisme. 
Kommissionen ydede et stott beløb i støtte til 
de ikke-statslige organisationers deltagelse i 
Beijing-konferencen, dvs. både i det forbereden­
de arbejde og i selve konferencen. Støtten gik 
ikke kun til ikke-statslige organisationer i Den 
Europæiske Union, men også til central- og øst­
europæiske lande og til udviklingslande. 1 Den Europæiske Union fungerer Den 
Europæiske Kvindelobby (EWL), der blev dannet 
i 1990 og finansieres af Kommissionen, som 
lobby- og koordineringsorgan for europæiske 
ikke-statslige organisationer med særlig interesse i 
kvindeanliggender. Under forberedelserne til 
konferencen afholdt EWL et forum for ikke-
stats-lige organisationer fra Den Europæiske 
Union sideløbende med den officielle konference 
i Toledo i april 1994 (se ovenfor). Senere organi­
serede EWL et systematisk forberedelsesarbejde i 
form af et "Beijing-projekt" bestående af en 
informations- og forberedelsesperiode før konfe­
rencen, deltagelse i selve konferencen og en rap-
porteringskonference i februar 1996. 
Umiddelbart før konferencen organiserede 
EWL følgende: 
• Møde med Den Europæiske Unions for­
mandskab i juli 1995 
• Et strategiseminar for at fastlægge fælles 
EWL-strategier for konferencen 
• Udgivelse af en plakat og en informations­
brochure til omdeling på konferencen 
• Udgivelse af en "Vejledning for kvinder til 
FN's fjerde internationale kvindekonference 
og NGO-forum 95", som udkom i tre udga­
ver 
• Udarbejdelse af kommentarer til udkastet til 
handlingsplan til brug for Den Europæiske 
Unions regeringer og andre politiske beslut­
ningstagere. 
På konferencen havde EWL en fast informati­
onsstand, som også tjente som mødested for 
europæiske ikke-statslige organisationer. EWL 
afholdt daglige workshops i ECE's lejr i hele den 
periode, NGO-forummet varede. EWL's gene­
ralsekretær blev valgt som kontaktperson mellem 
ikke-statslige organisationer fra ECE-regionen og 
FN. Mange medlemmer af de officielle delegatio­
ner aflagde besøg i Huairou og deltog i de ikke-
statslige organisationers workshops. 
I forbindelse med den officielle konference 
havde de fleste medlemslande inddraget repræs­
entanter for ikke-statslige organisationer i deres 
officielle delegationer, og også EWL var akkredi­
teret til konferencen. Mange officielle delegatio­
ner havde daglige infomationsmøder for ikke-
statslige organisationer, og der var også flere 
informationsmøder mellem europæiske ikke-
statslige organisationer og formandskabet for 
Den Europæiske Union. Desuden var der enkelt­
møder med nogle af de officielle delegerede om 
specifikke emner i handlingsplanen. De ikke-
116 
RESULTATERNE AF BEIJING-KONFERENCEN 
wjs&mmsMmMim» 
statslige organisationer mødtes dagligt i 
"European Women's Caucus". 
Efter Beijing-konferencen afholdt EWL en 
opfølgningskonference i februar 1996 om gen­
nemførelsen af handlingsplanen fra Beijing. 
Formålet med konferencen var at drøfte begrebet 
"gender contract" og diskutere strategi på grund­
lag af en detaljeret analyse, som EWL havde fore­
taget af handlingsplanen set i sammenhæng med 
ECE's regionale handlingsplan. 
I relation til udviklingssamatbejde mødtes 
mange europæiske ikke-statslige organisationer i 
Den Europæiske Unions "internationale udvik-
lingsforum". Dette forum omfattede veletablere­
de grupper såsom nettet "Kvinder for udvikling -
Europa" (WIDE) og Eurostep. Forummet arbej­
dede nært sammen med grupper fra andre regio­
ner, og det vigtigste formål med deres lobby-virk­
somhed var at fastholde de positive resultater, der 
var opnået på konferencerne i Kairo og 
København, og få udbygget sluterklæringen og 
handlingsplanen inden for områder som fattig­
dom, multilateral gæld, ulønnet arbejde, ressour­
cer, ikke-statslige organisationers rolle, reproduk­
tive rettigheder, seksuelle rettigheder, migration 
og miljø. 
WIDE og Eurostep afholdt et opfølgningsmø­
de i maj 1996. Med støtte fra Kommissionen 
ydede WIDE også økonomisk støtte til ikke-
statslige organisationer fra AVS-landene (lande i 
Asien, Vestindien og Stillehavsområdet) til en 
første umiddelbar opfølgning af Beijing, og det er 
hensigten at afholde fire regionale AVS-works-
hops om specifikke problemstillinger. 
EFTER KONFERENCEN 
HANDLINGSPLANENS 
GENNEMFØRELSE 
Rådets samling i Spanien, 
oktober 1995 1995. Den fik titlen "Las Mujeres Proponen" og 
var en lejlighed til at gøre status over de nationa­
le og europæiske strategier for handlingsplanens 
gennemførelse i relation til beslutningsproces, 
integrering af ligestillingsaspektet i alle politikker 
og kvinders image i samfundet. Den spanske 
socialminister, Christina Alberdi, åbnede konfe­
rencen med at tage de emner op, der var dukket 
op igen og igen i Den Europæiske Unions hold­
ninger og på konferencen som helhed: mere 
magt, selvstændighed og indflydelse til kvinder, 
"mainstreaming" og solidaritet og samarbejde. 
Hun opfordrede medlemslandenes regeringer til 
at overveje, hvad de rent konkret ville gøre efter 
Beijing-konferencen, og satte handlingsplanens 
gennemførelse i relation til Det Europæiske Råd i 
henholdsvis Essen og Cannes, hvor ligestillingss­
pørgsmålet begge steder var blevet placeret blandt 
Den Europæiske Unions vigtigste opgaver. 
Møde i FN's Kommission 
for Kvinders Status, New Yorky 
marts 1996 
I det første møde efter Beijing-konferencen i 
FN's Kommission for Kvinders Status bidrog 
Den Europæiske Union atter aktivt og effektivt. 
Medlemslandene vedtog markante erklæringer 
om alle de afgørende problemstillinger, som 
Kommissionen behandlede. Den Europæiske 
Union tog også initiativet på de fleste områder, 
hvor der var tale om substansforhandlinger, og 
bidrog i høj grad til, hvad der blev betegnet som 
et "usædvanligt positivt møde". 
I et indlæg på Den Europæiske Unions vegne 
blev det bekræftet, at Den Europæiske Union 
bakkede fuldt og helt op omkring sluterklæringen 
og handlingsplanen som værende et godt grund­
lag for bestræbelserne på at give kvinder mere 
magt, selvstændighed og indflydelse. 
Konferencens resultater blev opsummeret med 
ordene om, at man i Beijing atter gav sin støtte til 
en dynamisk kvindepolitik baseret på mere ind­
flydelse til kvinder og "main-streaming"-princip-
pet som nøglebegreber og konkrete ideer, der 
kunne danne udgangspunkt for en politisk, øko­
nomisk, kuturel og social reformstrategi rettet 
imod både kvinder og mænd. 
Der var stor opbakning bag konferencens resul­
tater. Rådet besluttede, at det hvert år ville fore­
tage en vurdering af Den Europæiske Unions 
gennemførelse af handlingsplanen. Hvordan 
medlemslandenes tilsagn blev omdannet til kon­
krete planer, var emnet for en opfølgende konfe­
rence, der blev afholdt i Spanien i november 
117 
RESULTATERNE AF BEIJING-KONFERENCEN 
Det fjerde handlingsprogram 
om lige muligheder 
Fællesskabets fjerde handlingsprogram om lige 
muligheder for mænd og kvinder (1996-2000) 
giver et klart indtryk af Den Europæiske Unions 
prioritering af opgaverne i forbindelse med gen­
nemførelsen af handlingsplanen. Det fjerde 
handlingsprogram er baseret på grundige overve­
jelser omkring de vigtigste problem-stillinger for 
kvinder i Den Europæiske Union og kan blive en 
drivende kraft i bestræbelserne på at få gennem­
ført handlingsplanen både i de enkelte medlem­
slande og i Den Europæiske Union som helhed. 
Kommissionsmedlem Padraig Flynn udtalte da 
også på konfetencen, at resultaterne fra Beijing 
kunne give værdifulde ideer til gennemførelsen af 
det fjerde handlingsprogram. I december 1995 
vedtog Rådet en afgørelse om handlingsprogram-
met(M). Et andet vigtigt initiativ på fællesskabs­
plan er Kommissionens meddelelse om integre­
ring af lige muligheder for kvinder og mænd i alle 
fællesskabspolitikker og -aktioner(,5). I denne 
meddelelser defineres "mainstreaming"-princip-
pet som det forhold, "at ligestillingsbegreberne 
ikke begrænses til særforanstaltninger for kvinder, 
men at alle generelle aktioner og politikker 
udtrykkeligt mobiliseres med henblik på fremme af ligestillingen, og at der i udformningen tages 
synligt hensyn til deres mulige virkninger på hen­
holdsvis mænds og kvinders situation ("gender 
perspective")". Det refererer til Den Europæiske 
Unions medvirken ved formuleringen af sluterk­
læringen og handlingsplanen fra Beijing-konfe­
rencen og den store betydning, "mainstreaming" 
blev tillagt på konferencen. Der gøres i meddelel­
sen også opmærksom på Den Europæiske Unions 
rolle i de øvrige tilsvarende FN-konferencer, der 
er nævnt tidligere, og det anføres også, at Det 
Europæiske Råd i Essen, Cannes og Madrid har 
understreget, at fremme af lige muligheder for 
mænd og kvinder tilligemed bekæmpelse af 
arbejdsløsheden er blandt de vigtigste opgaver for 
Unionen og dens medlemslande. 
De emner, der behandles i meddelelsen, hæn­
ger direkte sammen med handlingsplanen. De 
omfatter: 
• Beskæftigelse og arbejdsmarked (herunder 
strukturfondene og det fjerde handlings-pro­
gram) 
(14) Rådets afgørelse 95/593/EF. EFT nr. L 335 af 
22.12.1995. s. 37. 
Kommissionens meddelelse om integrering af lige mulig­
heder for kvinder og mænd i alle fællesskabspolitikker og 
-aktioner. KOM(96) 67 endelig udg. af 21. 2. 1996. 
FIGUR 30 
KVINDERS ANDEL AF DEN ØKONOMISKE AKTIVE BEFOLKNING 
EFTER GLOBAL REGION, 1990 
ØSTASIEN j.".'. 
SYDØSTASIEN . 
SYDASIEN j 
CENTRALASIEN j 
VEST ASIEN. 
OCEANIEN 
AFRIKA SYD FOR SAHARA . 
NORDAFRIKA j 
LATINAMERIKA p 
VESTINDIEN p 
ØSTEUROPA 
VESTEUROPA O.A. UDVIKLEDE LANDE 
EUt 
KILDE: DE FORENEDE NATIONER: THE WORLD'S WOMEN 1995, TRENDS AND STATISTICS, NEW YORK, FIGUR 5.4A. 
NB: DATA FOR EU FRA EUROSTAT (ARBEIDSSTYRKEUNDERSØGELSEN) (EUR 12), 1990, TABEL 1. 
mmiMMwmwMmMtw/m'/Jwm&y/'////'// 
118 
• Kvindelige vitksomhedsledete (herunder 
medhjælpende ægtefællers rolle og fælles­
skabs-initiativernes betydning samt uddan­
nelses- og informationsprojekter) 
• Almen uddannelse og erhvervsuddannelse 
(herunder en lang række erhvervsuddannel­
ses-programmer) 
• Personlige rettigheder (herunder foranstalt­
ninger med henblik på at bekæmpe vold mod 
kvinder, kvindelige flygtninge, bekæmpelse af 
menneskehandel samt familiestrukturer) 
• Eksterne relationer (herunder øget opmærk­
somhed omkring kønsspecifikke spørgsmål i 
udviklingssamarbejdet ved udarbejdelsen af 
planer, programmer og strategier) 
• Information/sensibilisering (herunder hen­
visning til en bred vifte af arrangementer og 
publikationer og behovet for at føre tilsyn 
med informationernes indhold og kvalitet) 
• Kommissionens personalepolitik. 
Der lægges særlig vægt på strukturfondene. 
Meddelelsen slutter med en forventning om, at 
"året 1996 vil føre til væsentlige fremskridt i gen­
nemførelsen af "mainstteaming"-ptincippet i alle 
fællesskabspolitikkerne" - hvilket helt klart også 
er en afgørende faktor for handlingsplanens gen­
nemførelse. 
Integrering af kønsaspektet i 
udviklingssamarbejdet 
Med hensyn til Den Europæiske Unions for^ 
bindeiser med tredjelande indeholder 
Kommissionens forslag om integrering af køns­
aspektet i udviklingssamarbejdet*16* en række fæl­
les strategiske retningslinjer for, hvordan 
Kommissionen og medlemslandene bør inddrage 
kønsaspektet i udviklings-samarbejdet. I medde­
lelsen opfordres der også til at styrke og intensi­
vere den eksisterende strategi for integrering af 
kønsaspektet i alle politikker og programmer. 
Ministerrådet vedtog en resolution om emnet på 
samlingen i december 1995(i7). Resolutionen går 
ud på følgende: 
• Rådet noterer sig, at kvindernes deltagelse i 
udviklingsprocessen fortsat et et sekundært 
hensyn, og i denne sammenhæng gør Rådet 
opmærksom på de tilsagn, der blev givet på 
Beijing-konferencen. 
• I resolutionen udstikkes nogle generelle ret­
ningslinjer for inddragelse af kønsaspektet i 
udviklingssamarbejdet, som bør ligge til RESULTATERNE AF BEIJINCi-KONFERENCEN 
grund for alle fremtidige forhandlinger med 
partnerlande. 
• Der redegøres for midler og strategier om 
bl.a. planlægning, forhandlinger med part­
ner-lande, positive særforanstaltninger for at 
tette op på kønsbetingede uligheder samt 
inddragelse af kønsaspektet på alle niveauer, 
uddannelse af beslutningstagere og alle, der 
arbejder med udviklingsbistand, med henblik 
på at gøre dem bevidste om kvindernes pro­
blemer. 
• Resolutionen opfordrer til, at der hvert år 
afholdes et møde for eksperter fra Den Euro­
pæiske Union og medlemslandene, og det 
understreges, hvor vigtigt det er at sikre en 
bedre koordine-ring mellem Den Europæiske 
Union og medlemslandene og tage systema­
tisk hensyn til køns-aspektet i forbindelse 
med alle koordineringsinitiativer. 
• Der peges på, at der er behov for et system til 
rapportering om resolutionens gennem-førel-
se med henblik på en vurdering af eventuelle 
fremskridt i anden halvdel af 1997. 
Menneskerettigheder 
Kommissionens meddelelse med titlen "Den 
Europæiske Union og de udenrigspolitiske aspek­
ter af menneskerettighederne - fra Rom- til 
Maastricht-traktaten og i tiden fremover"(,8) sæt­
ter fokus på kvinders grundlæggende rettigheder 
som en integreret, umistelig og uadskillelig del af 
de universelle menneskerettigheder. Kommissio­
nens meddelelse indeholder også en opfordring 
til at tage hensyn til konklusionerne fra Beijing­
konferencen og betragte kvinder som aktive med­
lemmer af samfundet og arbejde for deres fulde 
deltagelse i det politiske og økonomiske liv og i 
samfundslivet som helhed. På Menneskerettig­
hedskommissionens 52. samling i Geneve fra den 
18. marts til den 26. april holdt det italienske for­
mandskab åbningstalen på Den Europæiske 
Unions vegne og bekræftede atter Unionens 
opbakning og støtte til konklusionerne fra Wien 
og Beijing. 
(16) KOM(95) 423 endelig udg. af 18. 9. 1995. 
(17) Rådets resolution 12627/95 af 20. 12. 1995. 
<18) KOM(95) 567 endelig udg. af 22. 11. 1995. 
119 
RESULTATERNE AF BEIJING-KONFERENCEN 
MENNESKERETTIGHEDSPOLITIKKEN 
Respekt for menneskerettighederne er en af de vigtigste 
forudsætninger for medlemskab af Den Europæiske 
Union, et grundlæggende princip for alle Unionens akti­
viteter. I artikel F, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske 
Union står der: "Unionen respekterer de grundlæggende 
rettig-hedet, således som de garanteres ved den euro­
pæiske konvention til beskyttelse af menneske-rettighe­
der og grundlæggende frihedsrettigheder, undertegnet i 
Rom den 4. november 1950, og således som de følger af 
medlemsstaternes fælles forfatningsmæssige traditioner, 
som generelle principper for fællesskabsretten." 
Med hensyn til forbindelserne med tredjelande er én af 
de vigtigste målsætninger for den fælles udenrigs- og sik­
kerhedspolitik ifølge traktaten "udvikling og befæstelse af 
demokratiet og retsstatsprincippet samt respekt for men­
neskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettighe-
der"U9>. På samme måde skal Den Europæiske Unions 
politik for udviklingssamarbejde "bidrage til den generel­
le målsætning om udvikling og befæstelse af demokratiet 
og retsstaten samt til målsætningen om respekt for men­
neskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettighe­
der"«0». 
Disse bestemmelser udgør et vigtigt skridt fremad i 
bestræbelserne på at udvikle et hovedsageligt økonomisk 
Fællesskab til et politisk organ. De oprindelige traktater 
nævner ikke udtrykkeligt menneskerettighederne eller de 
relevante internationale instrumenter. En sådan reference 
blev først indføjet 30 år senere i præamblen til den euro­
pæiske fællesakt, hvori det politiske samarbejde er offici­
elt knæsat. 
Kilde: Uddrag fra Den Europæiske Union og de udenrigspolitiske 
aspekter af menneskerettighederne - fra Rom til Maastricht-traktaten 
og i tiden fremover, KOM(95) 567 af 22. november 1995, side 5. 
m Artikel J.l, stk. 2, femte led. 
( Artikel 130 U, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Union. 
120 Handlingsplanens gennemførelse 
i de enkelte lande 
Det faktum, at handlingsplanen er så bredt 
dækkende, og at medlemslandene prioriterer 
opgaverne forskelligt, gør det umuligt at give en 
detaljeret redegørelse for hvert enkelt lands inten­
tioner og planer for handlingsplanens gennem­
førelse. På Rådets samling (socialministrene) den 
3. juni 1996 aflagde medlemslandene beretning 
om opfølgningen af konferencen. I det følgende 
gennemgås ganske kort de vigtigste emner og 
strategier for gennemførelsen, der blev omtalt på 
samlingen, med nogle specifikke eksempler til 
orientering. 
Det kan ikke undgås, at der er visse overlap­
ninger mellem de foranstaltninger, der er resulta­
tet af Beijing-konferencen, og de ligestillings- og 
udviklingssamarbejdsprogrammer, som medlem­
slandene i forvejen var ved at gennemføre allere­
de før, forberedelserne til Beijing-konferencen 
indledtes - f.eks. programmer om uddannelse, 
kvinder i det økonomiske liv og kvinder i beslut­
ningstagningen. Mange foranstaltninger hidrører 
dog direkte fra handlingsplanen, og selv om de 
ikke gør det, har mange lande kunnet konstatere 
en øget aktivitet eller en intensivering af indsat­
sen inspireret af konferencen og den øgede 
opmærksomhed, den skabte omkring ligestil­
lingsspørgsmål. Handlingsplanen beskrives også 
som et solidt udgangspunkt for den fremtidige 
udvikling, et referencepunkt og en bekræftelse. 
Ligesom de ikke-statslige organisationer i med­
lemslandene blev inddraget mere aktivt i forbere­
delserne af Beijing-konferencen, og der kunne 
konstateres en bedre kommunikation mellem 
myndighederne og de ikke-statslige organisatio­
ner, var der også i forbindelse med opfølgningen 
af konferencen mange eksempler på udbygningen 
af disse forbindelser. Myndighederne gjorde en 
reel indsats ikke blot for at holde de ikke-statslige 
organisationer informeret, men også for at kon­
sultere dem om, hvordan handlingsplanen bedst 
kunne gennemføres. Det er en proces, der har vir­
ket begge veje. F.eks. forelagde belgiske ikke-stats­
lige organisationer et memorandum for den bel­
giske regering; andre ikke-statslige organisationer 
oprettede arbejdsgrupper og afholdt møder for at 
sætte handlingsplanen i relation til deres egne 
og/eller deres regeringers satsningsområder 
(Belgien, Danmark og Nederlandene); 
Storbritannien gennemførte en høring og spurgte 
de ikke-stats-lige organisationer om deres syns­
punkter vedrørende gennemførelsen; Irland er 
ved at undersøge, hvordan de ikke-statslige orga­
nisationer bedst kan inddrages i handlingspla­
nens gennemførelse. 
RESULTATERNE AF BEIJING-KONFERENCEN 
De fleste medlemslande anså formidling af 
information om konferencen og handlingsplanen 
som værende deres vigtigste opgave, eftet at kon­
ferencen var afsluttet og delegationerne vendt 
hjem. Medlemslandene gik i gang med denne 
opgave på forskellig måde: 
Stort set alle medlemslandene afholdt arrange-
menter i form af konferencer, workshops eller 
seminarer for kvindegrupper og andre ikke-stats­
lige organisationer, arbejdsmarkedets parter, poli­
tikere og andre, der var interesseret i at vide noget 
om konferencen. Nogle af disse arrangementer 
foregik på landsplan, mens andre var regionale 
begivenheder. Italien var vært for og bidrog til en 
række internationale arrangementer i tilknytning 
til Beijing, især om beskæftigelsesspørgsmål, 
mens Østrigs opfølgningskonference også omfat­
tede delegerede fra mange lande uden for Den 
Europæiske Union; Grækenland benyttede kvin­
dernes internationale kampdag som en lejlighed 
til at informere om Beijing-konferencen. 
I mange tilfælde lavede ikke-statslige organisa­
tioner også deres egne arrangementer. 
Mange medlemslande, bl.a. Tyskland, 
Grækenland, Irland, Portugal, Spanien, Sverige 
og Frankrig, har allerede udsendt en rapport om 
konferencen og/eller udgivet en oversættelse af 
handlings-planen i dens fulde ordlyd eller i for­
kortet udgave eller har til hensigt at gøre det. Den 
britiske nationale rapport foreligger på 
Internettet, og Nederlandene håber også at kunne 
benytte denne form for informationsformidling. 
Østrig planlægger en række på fire publikationer 
om henholdsvis konferencen, dens opfølgning, 
undersøgelser vedrørende kvindelige migranter i 
Østrig samt inddragelse af kønsaspektet i udvik­
lingssamarbejdet. I Danmark, Italien, Tyskland, 
Frankrig, Luxembourg, Nederlandene, Belgien 
og Storbritannien har de ministre, der var til 
stede i Beijing, aflagt beretning til det nationale 
parlament, og/eller der har været afholdt parla­
mentshøringer og -debatter. 
Nogle medlemslande har allerede vedtaget ny 
lovgivning eller overvejer det. F.eks. vil Belgien 
fremsætte et lovforslag om, at regeringens rådgi­
vende organer skal have mindst en tredje-del 
kvindelige medlemmer. I Luxembourg har depu­
teretkammeret opfordret til, at ligestillingsprin-
cippet indføjes i forfatningen. Andre lovgivnings­
initiativer er omtalt andetsteds under dette 
punkt. 
Der er mange eksempler på, at der oprettes nye 
strukturer. Portugal har udnævnt en højkommis­
sær for ligestillings- og familieanliggender under 
premierministeren og nedsat et nyt parlaments­udvalg for ligelig repræsentation og lige mulighe­
der for mænd og kvinder; Italien hat for første 
gang fået en minister for ligestilling; også den 
flamske regering i Belgien har for første gang fået 
en minister med ansvar for ligestilling; den sven­
ske regering har etableret regionale centre, der 
skal arbejde for at fremme ligestillingen på regio­
nalt plan og tilskynde til "mainstreaming"; 
Luxembourg har nedsat et tværministerielt lige­
stillingsudvalg. 
I tilknytning til disse nye strukturer er der taget 
nye initiativer med henblik på at følge og rappor­
tere om udviklingen på området. I Storbritannien 
er der stillet forslag om en årlig "revision", som 
bl.a. skal omfatte en årsberetning om fremskrid­
tene med hensyn til handlingsplanens gennem­
førelse samt årlige møder med ikke-statslige orga­
nisationer på nationalt og regionalt plan. I febru­
ar 1996 blev der i Belgien vedtaget en lov, der for­
pligter regeringen til hvert år at aflægge beretning 
om handlingsplanens gennemførelse; beretnin­
gen skal også omhandle konklusionerne fra 
NGO-forummet, og ministrene med ansvar for 
ligestilling og udviklingsbistand skal begge rap­
portere til parlamentet. 
Der er en meget bred vifte af aktiviteter, der 
kan sammenfattes under begrebet "mainstrea­
ming". Mange regeringer, bl.a. i Tyskland, 
Finland, Sverige og Storbritannien, har opfordret 
alle ministerier til at overveje, hvordan de bedst 
kan indarbejde handlingsplanen i deres virke. 
Portugals udvalg for ligestilling og kvinders ret­
tigheder udarbejdede et memorandum med en 
prioritering af de fremtidige aktiviteter med 
bidrag fra flere ministerier. "Mainstreaming" 
omtales som et udtrykkeligt mål i Sverige, 
Frankrig og Storbritannien; Frankrig understre­
ger, at det betyder, at kvinder og mænd skal ind­
drages på lige fod. 
Ud over de tværministerielle aktiviteter, der er 
nævnt ovenfor, har mange medlemslande indført 
strukturer og procedurer med henblik på at 
kunne vurdere, hvordan man bedst kan gennem­
føre handlingsplanen. Danmark og Luxembourg 
har nedsat udvalg, mens Østrig har en arbejds­
gruppe med deltagelse af arbejdsmarkedets par­
ter; Irland har bebudet, at man vil udsende en 
erklæring om landets politik med en redegørelse 
for de nationale programmer i lyset afhandlings-
planen. 
De budgetmæssige konsekvenser har i 
Nederlandene foranlediget regeringen til at give 
løfte om, at der ved forelæggelsen af det næste 
budget vil blive fremsat forslag med henblik på 
den tværministerielle gennem-førelse af de tolv 
121 
RESULTATERNE AF BEIJING-KONFERENCEN 
strategiske målsætninger; Finland vil udarbejde et 
særskilt program om ligestilling mellem kønnene 
baseret på handlingsplanen og med et selvstæn­
digt budget. 
Med hensyn til udviklingssamarbejdet arbejder 
flete medlemslande nu aktivt på at sikre, at deres 
strategier og projekter tager højde for kønsaspek­
tet. En ny lov i Luxembourg betyder, at der bliver 
flere midler til rådighed til ikke-statslige organi­
sationer, der ønsker at gennemføre projekter til 
forbedring af kvinders vilkår i udviklingslandene; 
Østrig har oprettet en arbejdsgruppe med repræs­
entanter for ikke-statslige organisationer og mini­
sterier, som skal planlægge nye foranstaltninger 
med henblik på integrering af kønsaspektet; i 
Sverige er der stillet et lovforslag om at føje målet 
om ligestilling til de eksisterende grundlæggende 
principper for landets udviklingssamarbejde. 
Afsnit D i de strategiske målsætninger drejer 
sig om vold mod kvinder, og flere regeringer i 
Den Europæiske Union har taget initiativer på 
dette område. I Frankrig vil man oprette en 
døgntelefonlinje for voldtægtsofre og ofre for 
hustruvold, og alle departementer skal have krise­
centre for voldsramte kvinder; den svenske rege­
ring har til hensigt at fremkomme med lovforslag 
om en styrkelse og udbygning af de eksisterende 
foranstaltninger til bekæmpelse af vold mod 
kvinder; i Belgien skal politiet gennemgå en spe­
cialuddannelse i at håndtere dette problem; 
Portugal har gjort spørgsmålet til ét af de vigtig­
ste områder i landets handlingsprogram. 
På det rent tekniske område er der visse lande, 
som har sat sig for at forbedre de officielle stati­
stikker. Belgien har bestilt en forskningsunder-
søgelse af huller i statistikkerne og hvordan de 
udfyldes; Danmark og Frankrig vil udarbejde sta­
tistiske analyser af lønforskelle mellem mænd og 
kvinder. Fremover skal der efter valg i Frankrig 
offentliggøres kønsspecifikke statistikker om 
opstillede og valgte kandidater; Sverige har 
understreget betydningen af kønsspecifikke stati­
stikker i sit uddannelseskursus for højtstående 
embedsmænd og andre i den offentlige forvalt­
ning. Storbritannien har til hensigt at anmode 
alle ministerier om at analysere og offentliggøre 
alle nøglestatistikker specificeret efter køn. 
122 
FORTEGNELSE OVER FIGURER 
Figur 1: Kvinders erhvervsfrekvens (15-64 år) i EU (%), 1995 
Figur 2; EU-landenes befolkning, 1995 
Figur 3: Kvinders og mænds erhvervsfrekvens (15-64 år) i EU (%), 1990 og 1995 
Figur 4: Ikke-beskæftigelse og erhvervsinaktivitet blandt kvinder og mænd (15-24 år) i EU (%), 1994 
Figur 5: Ikke-beskæftigelse og erhvervsinaktivitet blandt kvinder og mænd (50-64 år) i EU (%), 1994 
Figur 6: Mænds og kvinders erhvervsfrekvens (15-24 år) i EU (%), 1995 
Figur 7: Mænds og kvinders erhvervsfrekvens (50-64 år) i EU (%), 1995 
Figur 8: Erhvervsfrekvens efter uddannelsesniveau for kvinder i EU (%), 1995 
Figur 9: Erhvervsfrekvens for kvinder og mænd (25-64 år) med universitetsuddannelse i EU (%), 
1995 
Figur 10: Arbejdsløshedsprocent for kinder og mænd i den Europæiske Union (%), 1995 
Figur 11: Kvinder i beskæftigelse efter erhvervsstatus i EU (%), 1995 
Figur 12: Kvinders og mænds erhvervsstatus i landbruget i EU (%), 1995 
Figur 13: %-andel af kvinder i erhvervsgrupperne i EU, 1995 
Figur 14: Indkomstforskelle - kvindelige manuelle arbejderes indtjening i % af mænds i EU, 1991 og 
1994 
Figur 15: Erhvervsfrekvens pr. alder indenfor den Europæiske Union (%), 1995 
Figur 16: Beskæftigelsesstatus for kvinder med børn (0-10 år) i EU, 1993 
Figur 17: Deltidsbeskæftigelse blandt mænd og kvinder med børn i EU, 1993 
Figur 18: Deltidsbeskæftigelse blandt kvinder med børn (0-10 år) i EU, 1985 og 1993 
Figur 19: Arbejdsløshed og erhvervsinaktivitet blandt mænd og kvinder med børn (0-10 år) i EU (%), 
1993 
Figur 20: Kvinders deltidsbeskæftigelse og midlertidige beskæftigelse i % af den samlede beskæftigelse i 
EU, 1994 
Figur 21: Samlet fødselsfrekvens i EU i 1980, 1985 og 1994 
Figur 22: Husstandenes sammensætning (%) - EUR 12 - 1994 
Figur 23: Kvinder i de nationale parlamenter i EU og i Europa-Parlamentet (%) 
Figur 24: Kvinder i EU-landenes regeringer og i Europa-Kommissionen (%) 
Figur 25: Kvindelig deltagelse i folketing og lokalregeringer i medlemsstaterne inden for den 
Europæiske Union 
Figur 26: Kvinder i statsadministrationen i EU-landene (%) 
Figur 27: Kvinder i lokal- og regionalforvaltninger i EU-landene (%) 
Figur 28: Kvindelige medlemmer og kvinder på ledende poster i EFS's affilierede sektor- og regional­
forbund og kvindelige kongresdelegerede fra de 31 nationale hovedorganisationer 
Figur 29: Sager for EF-Domstolen 
Figur 30: Kvinders andel af den økonomiske aktive befolkning efter global region, 1990 
123 
FORTEGNELSE OVER TABELLER 
Tabel 1 : "Mainstreaming" og stadierne i den politiske proces 
Tabel 2: Ligestillingstiltag i de flerårige programmer 
Tabel 3: Pasningsordninger for småbørn og skolebørn samt skoledagens længde 
Tabel 4: Regler om forældreorlov i EU-landene, 1994-1995 
Tabel 5: Individualisering af indkomstbeskatningen 
Tabel 6: Familiebaserede afledte rettigheder i pensionsordningerne i EU 
Kort 1: Erhvervsfrekvens - 1994 - kvinder 
124 
FORTEGNELSE OVER KILDER 
1 Eurostat, Fællesskabets Arbejdsstyrkeundersøgelse og ILO 
2 Eurostat, Befolkningsstatistikker 
3 Eurostat, Fællesskabets Arbejdsstyrkeundersøgelse 
4 Eurostat, Fællesskabets Arbejdsstyrkeundersøgelse 
5 Eurostat, Fællesskabets Arbejdsstyrkeundersøgelse 
6 Eurostat, Fællesskabets Arbejdsstyrkeundersøgelse 
7 Eurostat, Fællesskabets Arbejdsstyrkeundersøgelse 
8 Eurostat, Fællesskabets Arbejdsstyrkeundersøgelse 
9 Eurostat, Fællesskabets Arbejdsstyrkeundersøgelse 
10 Eurostat, Fællesskabets Arbejdsstyrkeundersøgelse 
11 Eurostat, Fællesskabets Arbejdsstyrkeundersøgelse 
12 Eurostat, Fællesskabets Arbejdsstyrkeundersøgelse 
13 Eurostat, Fællesskabets Arbejdsstyrkeundersøgelse 
14 Eurostat, Harmoniserede indtægtsstatistikker 
15 
16 Europa-Kommissionens Net om Børnepasning 
17 Europa-Kommissionens Net om Børnepasning 
18 Europa-Kommissionens Net om Børnepasning 
19 Europa-Kommissionens Net om Børnepasning 
20 Eurostat, Fællesskabets Arbejdsstyrkeundersøgelse 
21 Eurostat, Befolkningsstatistikker 
22 Eurostat, Fællesskabets Arbejdsstyrkeundersøgelse 
23 Det Europæiske Ekspertnet Kvinder i beslutningstagningen 
24 Det Europæiske Ekspertnet Kvinder i beslutningstagningen 
25 Det Europæiske Ekspertnet Kvinder i beslutningstagningen 
26 Det Europæiske Ekspertnet Kvinder i beslutningstagningen 
27 Det Europæiske Ekspertnet Kvinder i beslutningstagningen 
28 "Women in Decision-Making in Trade Unions", Braithwaite og Byrne, Den Europæiske Faglige 
Samarbejdsorganisation, Bruxelles 
29 EF-Domstolens database og Celex 
30 De Forenede Nationers statistiske kontor 
KILDER 
Den vigtigste datakilde, der er anvendt i rapporten, er De Europæiske Fællesskabers Statistiske Kontor (Eurostat) og især 
Fællesskabets Arbejdsstyrkeundersøgelse. Det er den eneste datakilde om beskæftigelse og dermed forbundne variabler, der 
er sammenlignelig og komplet for samtlige medlemslande. Eftersom den er baseret på et rundspørge blandt husstande og 
benytter ensartede koder og metoder, er den ikke påvirket af nationale forskelle med hensyn til definitioner, klassifikations-
metoder og administrative procedurer og regler. Data fra nationale kilder kan derfor adskille sig fra de tal, der præsenteres i 
denne rapport. 
Data i kapitel 3 og 4 er suppleret med data, der er indsamlet af eksperter i medlemslandene fra nationale kilder. 
Dataindsamlingen blev koordineret og analyseret af en række eksperter med bistand fra Europa-Kommissionens GD V. 
Kapitel 5 indeholder data hentet fra databasen i Domstolen for De Europæiske Fællesskaber i Luxembourg og fra CELEX-
databasen med retsakter. Kapitel 6 benytter data fra De Forenede Nationers statistiske kontor. 
125 
KILDER 
Noter vedrørende tabel 26 
Der foreligger ingen oplysninger om Østrig og Sverige. 
Der foreligger ingen oplysninger om Graekenland på ledelsesniveau. 
Opdeling på grundlag af oversigten, over ækvivalens mellem forvaltninger i EU-medlemsstaterne fra "Women in the 
Higher Public Services". Barbara C. Wurster (ed.). Bemærkninger: Finland: kun på statniveau (centralregeringen - samlede 
offentlige forvaltning). I henhold til stilling: højere ansatte (kontorpersonale) i lendende stillinger og ansatte, som står for 
præsentation og planlægning (på universitetsniveau). I henhold till stilling: højere ansarte (kontorpersonale) i ledende stil­
linger. Kvinder i topstillinger inden for de offentlige forvaltning: generalsekretærer, direktører, departmentschefer, underde­
partementschefer, afdelingschefer og særlige rådgivere (højeste niveau), Danmark: universitetsniveau kun på statsniveau. 
Tyskland: omfatter forbundministerier og institutioner under deres jurisdiktion, forbundsdomstolene, virksomheder, som 
hetthøret under forbundsregeringen i juridisk henseende, de tyske jernbaner, det tyske forbundspostvæsen, Spanien: omfat­
ter ikke lærere, statssikkerhedsorganer, hæren, personale inden for retsplejen, personale inden for den "tovpligtige" socialsik­
ring. 
Note vedrørende tabel 27 
Nb: Østrig ingen repræsentative nationale data. Antal borgmestre, 1994: 0.85% (20/2333). 
Tallene for UK er komplicerede. Der findes flere former for lokale myndigheder med forskellige valgordningcr. Nøjagtige 
tal for, hvor mange kvinder der er indvalgt i kotnmunalrad, foreligger for London Boroughs 27.9%, Nordirland 12%, 
Skotland 21%. 
126 
ISSN 0254-1459 
KOM(96) 650 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 05 06 
Katalognummer : CB-CO-96-728-DA-C 
ISBN 92-78-14077-5 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
AZ~)