F. der henviser til, at al fødevarehjælp bør distribueres gennem ngo’er for at sikre, at den når frem til den
sultende befolkning,
G. der henviser til, at Etiopien har været inddraget i en blodig grænsekonflikt med Eritrea siden maj
1998, som omleder knappe ressourcer til nødhjælp og udvikling til militæret,
H. der henviser til, at behovet for humanitær bistand på Afrikas Horn er enormt og både omfatter føde-
varer, drikkevand, medicin og vaccine til børnene for at undgå epidemier,
1. opfordrer Den Europæiske Union, dens medlemsstater og de internationale organisationer til øjeblik-
keligt at imødekomme anmodningerne om hjælp fra området, især om fødevare- og sundhedsbistand;
2. opfordrer Etiopiens og Eritreas myndigheder til at gøre alt for at løse deres konflikt inden for
rammerne af OAU og samtidig at indstille alle militære aktiviteter og i stedet anvende deres logistiskekapacitet og deres menneskelige ressourcer til at finde konkrete og øjeblikkelige løsninger til fordel forbefolkningen;
3. opfordrer Kommissionen til nøje at overvåge de nødlidende befolkningers fødevarebehov og til at
sikre en snæver samordning af fødevareleverancerne med de øvrige donorer for at undgå overbelastningaf havnene og tilfartsvejene;
4. opfordrer alle regeringer på Afrikas Horn, især Etiopiens og Eritreas regeringer, til i enhver henseende
at samarbejde om transport og leverancer af fødevarehjælp, især ved at tillade leverancer gennem alle
havne i området;
5. opfordrer Kommissionen, medlemsstaterne og de internationale organisationer til at yde finansiel
støtte, som rækker længere end selve nødhjælpsfasen, og som skal være henvendt til landbrugerne, så deigen kan dyrke deres jord og købe kreaturer;
6. opfordrer Kommissionen til 6dash når nødhjælpssituationen er overstået 6dash at gennemføre en omfattende
politik for styrkelse af fødevaresikkerheden i området, navnlig ved at øge selvforsyningen baseret på denlokale produktion og indkøb;
7. opfordrer regeringerne i området og særlig den etiopiske regering til at føre en politik for bæredygtig
udvikling på landbrugsområdet, så landbrugerne kan investere i deres jord og skaffe sig deres udkomme;
8. opfordrer Kommissionen og Rådet til at forbedre forvarslingssystemet til kontrol med følsomme
områder, hvor der kan opstå hungersnød, for at muliggøre en hurtigere aktion og forebygge katastrofe-situationer;
9. pålægger sin formand at sende denne beslutning til Rådet, Kommissionen, medlemsstaternes regerin-
ger, regeringerne i Etiopien og Eritrea samt til IGAD (Inter-Governmental Authority on Development).
4. Retningslinjer for vertikale begrænsninger
A5-0077/2000
Europa-Parlamentets beslutning om udkast til retningslinjer for vertikale begrænsninger (C5-0009/
2000 /dash 2000/2003(COS))
Europa-Parlamentet,
6dash der henviser til meddelelse i henhold til artikel 5 i Rådets forordning nr. 19/65/EØF af 2. marts 1965
om anvendelsen af traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af aftaler og samordnede praksis, del 2:retningslinjer for vertikale begrænsninger(
1) (C5-0009/2000),
(1) EFT C 270 af 24.9.1999, s. 7 og 12.7.2.2001 DA C 41/19 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Onsdag, den 3. maj 2000
6dash der henviser til sin beslutning af 18. juli 1997 om Kommissionens grønbog om vertikale begrænsnin-
ger i EU’s konkurrencepolitik(1),
6dash der henviser til sin udtalelse af 15. april 1999 om forslag til Rådets forordning om ændring af forord-
ning nr. 19/65/EØF om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85, stk. 3, på kategorier og
aftaler og samordnet praksis og forslag til Rådets forordning om ændring af forordning nr. 17, første
forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86(2),
6dash der henviser til sin beslutning af 18. januar 2000 om Kommissionens hvidbog om modernisering af
gennemførelsesbestemmelserne til EF-traktatens artikel 85 og 86 (KOM(1999) 101 6dash C5-0105/1999)(
3),
6dash der henviser til Kommissionens meddelelse om aftaler med handelsrepræsentanter om enerepræsenta-
tion fra 1962(4),
6dash der henviser til Kommissionens forordning (EF) nr. 2790/1999 af 22. december 1999 om anvendelse
af EF-traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af vertikale aftaler og samordnet praksis(5),
6dash der henviser til forretningsordenens artikel 47, stk. 1,
6dash der henviser til betænkning fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål (A5-0077/2000),
A. der henviser til, at disse retningslinjer (i det følgende kaldet »retningslinjerne«) er et dokument, hvor-
med Kommissionen angiver den fremgangsmåde, den vil anvende i forbindelse med anvendelsen afartikel 81 på vertikale aftaler i lyset af de ændrede lovrammer,
B. der henviser til, at der på dette stade ikke kræves en formel udtalelse fra Europa-Parlamentet, fordi
lovgivningsproceduren allerede er afsluttet, men at Kommissionen har tilkendegivet, at den gerne vilkende Europa-Parlamentets holdning til det pågældende spørgsmål,
C. der henviser til, at Parlamentet tillige har givet Kommissionen meddelelse om sin holdning til forslaget
til gruppefritagelsesforordningen om anvendelse af traktatens artikel 81, stk. 3 på kategorier af verti-kale aftaler og samordnet praksis(
6) i en skrivelse til kommissær Monti(7),
D. der henviser til, at de grundlæggende politiske afgørelser allerede er blevet truffet, og at de bl.a. er
forankret i den nye gruppefritagelsesforordning,
E. der henviser til, at Parlamentet derfor må begrænse sig til bemærkninger om retningslinjernes indhold
og formulering,
F. der henviser til, at Kommissionens konkurrencepolitik over for vertikale aftaler på den ene side tager
sigte på at bevare konkurrencen og dermed bidrager til forbrugernes velfærd og en effektiv tildeling afressourcer og på den anden side skal fremme markedsintegrationen ud fra den grundtanke, at virk-somhederne ikke bør skabe nye individuelle barrierer mellem medlemsstaterne, hvor det er lykkedes atfå fjernet de statslige barrierer,
G. der henviser til, at Kommissionens nye retningslinjer for vertikale begrænsninger, hvori den økono-
miske analyse og anerkendelsen af markedskræfterne indtager en dominerende plads, er en substantielændring i forhold til det tidligere formelt set mere sammenhængende system, og at det derfor er nød-vendigt at finde frem til midler, der tilgodeser retssikkerheden,
H. der henviser til, at Kommissionens retningslinjer udelukkende vedrører vertikale aftaler om
produktions- eller distributionskæder for varer eller tjenester,
(1) EFT C 286 af 22.9.1997, s. 347.
(2) EFT C 219 af 30.7.1999, s. 422.
(3) Vedtagne tekster af denne dato, punkt 9.
(4) EFT B 139 af 24.12.1962, s. 2921.
(5) EFT L 336 af 29.12.1999, s. 21.
(6) EFT C 270 af 24.9.1999, s. 7.
(7) Skrivelse fra formanden for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål og ordføreren til kommissær Monti vedrø-
rende forslag til gruppefritagelsesforordning om anvendelse af traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af vertikale
aftaler og samordnet praksis, PE 229.816.C 41/20 DA 7.2.2001 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Onsdag, den 3. maj 2000
1. tilslutter sig Kommissionens initiativ til at offentliggøre retningslinjer om anvendelse af artikel 81,
fordi virksomhederne derved råder over et instrument, der giver dem mulighed for at bedømme deresvertikale aftaler i lyset af den fremgangsmåde for politikkens gennemførelse, som Kommissionen har fore-slået;
2. konstaterer imidlertid, at virksomhederne ville være endnu bedre i stand til at foretage denne vurde-
ring, hvis retningslinjerne indeholdt henvisninger til tidligere administrative beslutninger og fast retspraksis;
3. giver udtryk for sin tilfredshed med Kommissionens nye politik for vertikale begrænsninger, fordi der
hermed indføres økonomisk analyse og anerkendelse af markedskræfterne som grundlæggende elementerfor vurderingen af de konkurrencemæssige virkninger af distributionsaftaler;
4. fastholder, at der i lyset af den ændrede politik er behov for instrumenter, der tilgodeser retssikker-
heden, herunder de retningslinjer, som Kommissionen lægger til grund for sin fremgangsmåde;
5. mener, at retningslinjerne i al almindelighed er klart og entydigt formulerede, men anmoder dog
Kommissionen om at tage hensyn til følgende bemærkninger:
a) hvad angår den begrænsede løbetid af vertikale aftaler, der indeholder en konkurrenceklausul, burde
retningslinjernes punkt 147 indeholde en bedre fortolkning og konkrete eksempler på tilfælde, hvorleverandøren foretager betydelige investeringer til fordel for køberen; i sådanne tilfælde er det 6dash somKommissionen selv erkender i punkt 108, litra b), og punkt 147 6dash begrundet, at konkurrenceklausu-lens løbetid er lig med den periode, som investeringerne afskrives over;
b) i retningslinjernes punkt 25 bør det gøres klart, hvad der menes med »potentielle konkurrerende virk-
somheder«; denne bestemmelse skaber usikkerhed blandt virksomhederne, navnlig fordi de ikke altid eri stand til at bedømme, hvem deres potentielle konkurrenter er; konkrete eksempler kunne skabe klar-hed;
c) i retningslinjernes del 2 vedrørende agentaftaler (punkt 12-21) burde der tages større hensyn til den
aktuelle økonomiske realitet, nemlig, at en agent for at gennemføre aftalen korrekt rent faktisk måbære en vis finansiel eller økonomisk risiko, som f.eks. bidrag til dækning af reklameomkostninger; ilyset heraf er det ønskeligt, at Kommissionen reviderer retningslinjernes punkt 17; mener derfor, at det
i retningslinjernes punkt 17 i det mindste bør anføres, at agentens bidrag til dækning af en lille del af
reklamebudgettet ikke påvirker det forhold, at aftalen ikke falder ind under artikel 81, stk. 1;
d) i retningslinjernes punkt 20 anfører Kommissionen, hvorledes den vil bedømme eneagenturaftaler;
Kommissionen overser i den forbindelse den kendsgerning, at de fleste agentaftaler indeholder
eneretsklausuler, uden at markedet af denne grund bliver afskærmet; dette bør gøres klarere i punkt20; Kommissionen burde også undersøge, hvorledes den kan kontrollere eventuelle konkurrencebe-grænsende virkninger af sådanne klausuler; af hensyn til virksomhedernes retssikkerhed bør dettebehandles mere dybtgående; i sin bedømmelse af eneretsklausuler i agenturaftaler bør Kommissionenpræcisere, at man kun ville forfølge de tilfælde, hvor det som følge af anvendelse af agentaftalerne påmarkedet ikke er muligt for en markedsdeltager at finde agenter til at afsætte vedkommendesprodukter;
e) i punkt 27 og fodnoten hertil anfører Kommissionen betingelserne for, at vertikale aftaler mellem en
sammenslutning af detailforhandlere og dens medlemmer eller dens leverandører kan falde ind underforordningens anvendelsesområde; det ville være hensigtmæssigt, hvis Kommissionen også gjorde dettydeligt i retningslinjerne, at når kun et begrænset antal detailhandlere har en omsætning, der over-stiger tærsklen på 50 mio. euro, vil den generelle vurdering, jf. artikel 81, normalt ikke afvige fratilfælde, hvor alle medlemmer respekterer omsætningstærsklen;
f) i punkt 40 henvises der navnlig til gængs praksis blandt leverandørerne for at begrænse videresalg
(brug af differentieret mærkning eller serienumre); disse fremgangsmåder bør navnlig forfølges, ikkeblot fordi de er konkurrencefjendtlige, men fordi de sædvanligvis anvendes til at forhindre parallelim-porter med henblik på at opdele de nationale markeder;7.2.2001 DA C 41/21 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Onsdag, den 3. maj 2000
g) i punkt 49 bør man præcisere de tilfælde, hvor konkurrenceklausulen kan gælde i mere end fem år,
bortset fra de tilfælde, hvor leverandøren griber til skintransaktioner (gennem fastlæggelse af arealret-tigheder, brugsret, salg til distributører med en tilbagekøbsaftale osv.) for at forlænge kontraktensvarighed og bidrage til en afskærmning af markedet;
h) i punkt 84 vedrørende markeder for reservedele hedder det, at med forbehold af artikel 82 vil det
relevante marked i forbindelse med gruppefritagelsen være markedet for originaludstyr; det børpræciseres, i hvilke tilfælde markedet for reservedele for et mærke udgør et særskilt marked (i overens-stemmelse med Hugin-dommen), hvorfor artikel 82 bør finde anvendelse, og i hvilke tilfælde markedetfor originaludstyr bør betragtes som referencemarkedet; under alle omstændigheder bør dette punktovervejes på baggrund af bestemmelserne i punkt 38, litra e);
6. anmoder Kommissionen om med tiden at evaluere anvendelsen af retningslinjerne og i givet fald
tilpasse dem;
7. opfordrer Kommissionen til at gennemføre denne evaluering inden fire år og anmoder den om at
give Parlamentet meddelelse om resultaterne heraf samt eventuelle forslag til ændring af retningslinjerne
og offentliggøre dem i De Europæiske Fællesskabers Tidende;
8. anser det under alle omstændigheder for hensigtsmæssigt, at Kommissionen, hvis den af en eller
anden årsag fraviger den i de foreliggende retningslinjer fastlagte politik, udsender en meddelelse medhenblik på at underrette virksomhederne herom;
9. pålægger sin formand at sende denne beslutning til Kommissionen, Rådet og de nationale
parlamenter.C 41/22 DA 7.2.2001 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Onsdag, den 3. maj 2000