31.12.83 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 358/35 
Udtalelse om Fællesskabets fremtidige finansiering — udkast til afgørelse om egne 
indtægter 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Rådet besluttede den 23. maj 1983, i medfør af artikel 201 i traktaten om oprettelsen af 
Det europæiske økonomiske Fæljesskab og af artikel 173 i traktaten om oprettelse af 
Det europæiske Atomenergifælleskab, at høre Det økonomiske og sociale Udvalg om 
det nævnte emne. 
Procedure 
Udarbejdelsen af udtalelsen blev overdraget Afdelingen for økonomiske og finansielle 
anliggender, der udnævnte Yves Van Der Mensbrugghe til ordfører. 
Afdelingen vedtog sin udtalelse på det 81. møde den 18. oktober 1983 med 23 stemmer 
mod 3; 7 undlod at stemme. 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog udtalelsen med 108 stemmer for og 3 imod, 
og idet 7 undlod at stemme, på den 211. plenarforsamling den 26. og 27. oktober 1983. 
Udtalelsens ordlyd er følgende: 
I. Indledning 
Udvalget er dybt bekymret over den foruroligende 
situation, Fællesskabet befinder sig i. Det død­
vande, man i øjeblikket befinder sig i på det finansi­
eringsmæssige område, bærer vidnesbyrd om en 
mere fundamental krise af politisk art, som bringer 
Fællesskabets målsætninger i fare. 
Det appellerer ikke blot til de ansvarlige institutio­
ner, men også til organisationerne inden for det 
økonomiske og sociale liv om sammen at respektere 
disse målsætninger for at undgå, at der sker en tilba­
gevenden til national egoisme, og for at værne om 
Fællesskabet, således at dette kan udvikle sig hen 
imod en europæisk union. 
Udvalget kan ikke acceptere, at de nuværende 
finansieringsvankeligheder, hvor store de end måtte 
være, skal skrue udviklingen i Fællesskabet tilbage. 
Det advarer mod den meget alvorlige fare, et svæk­
ket Fællesskab ville bringe medlemsstaterne og 
EF-borgerne ud i. 
1. Den økonomiske krise, der er kendetegnet ved 
voksende arbejdsløshed, utilstrækkelig økonomisk 
vækst og betydelige økonomiske og sociale skævhe­der i Fællesskabet, fremkalder hos nogle isolerings-
tendenser, som kunne bringe Fællesskabets dyna­
mik i fare og underminere dets grundlag. 
2. Fællesskabet har dog gjort sig klart fortjent i 
flere henseender: det har udgjort et stabiliserende 
element og en fredszone i Europa, styrket det demo­
kratiske samfund og muliggjort en exceptionel øko­
nomisk udvikling og en usædvanlig høj levestan­
dard. 
3. Da de alvorlige problemer, Europa står overfor 
både indadtil og udadtil, ikke kan løses i spredt 
orden, er det bydende nødvendigt, at Fællesskabets 
vitalitet bevares. 
4. Det er derfor nødvendigt at styrke Fællesskabet 
og handle i overensstemmelse hermed. Et stærkt 
Fællesskab kan kun være en fordel for de enkelte 
medlemsstater, inklusive fremtidige medlemsstater. 
II. Grundprincipper 
1. Tendensen til at ville løse problemerne hver for 
sig vidner om en kortsigtet holdning. Et fællesskab 
indebærer solidaritet, også finansiel, ellers er det 
ikke længere noget Fællesskab. 
Nr. C 358/36 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12.83 
2. Forslaget om at forhøje Fællesskabets indtægter 
kommer på et tidspunkt, hvor medlemsstaterne har 
store vanskeligheder med at skabe ligevægt på deres 
budgetter og ser sig nødsaget til at føre en stram 
udgiftsbegrænsende politik. Under disse omstæn­
digheder må det være helt naturligt at stille det krav, 
at der, ikke mindst nu, også vises besparelses-, 
effektivitets- og rationaliseringshensyn inden for 
Fællesskabet. 
3. Enhver foranstaltning til økonomisk rationalise­
ring, navnlig, men ikke udelukkende på landbrug­
sområdet, må hilses velkommen. Anomalier må fjer­
nes, man må skelne mellem væsentligt og uvæsent­
ligt, og der må prioriteres. 
4. Denne nødvendige strenghed må dog håndhæ­
ves på en intelligent måde. Der findes faktisk falske 
besparelser: 
— at overføre udgifter fra Fællesskabet til med­
lemsstaterne; alt i alt ville en sådan operation 
være værdiløs for medlemsstaterne, ja slutresul­
tatet ville endog være negativt, fordi integrati-
onsfordelene ville gå tabt; uden tvivl er det rig­
tigt, at der ville være medlemsstater, som taget 
for sig ville have en fordel ved at få overført 
visse udgifter, fordi de ville afholde klart færre 
udgifter; en kendsgerning er det imidlertid, at 
en opdeling i fordele og ulemper ved EF-med-
lemskabet kun vil være til skade for såvel Fæl­
lesskabet som medlemsstaterne; 
— at opgive politikker, som Fællesskabet har stort 
behov for, på grund af de omkostninger, de 
medfører; manglende handling kan på lang sigt 
vise sig at være mere kostbar end foranstaltnin­
ger, der træffes i tide. 
5. Politisk, psykologisk og økonomisk kan man 
næppe forestille sig, at der kan ske en forhøjelse af 
indtægterne, uden at der samtidig gennemføres 
besparelser og rationaliseringer overalt, hvor det er 
muligt. Når det drejer sig om udgifter, må de økono­
miske hensyn til stadighed komme i første række. 
Der bør derfor kun udvikles nye politikker på områ­
der, hvor sådanne er påkrævet, det vil sige specielt 
på områder, hvor sådanne politikker kan føres med 
større effektivitet end på nationalt plan. Det er 
udgifternes berettigelse, og ikke hensynet til en 
bestemt medlemsstats interesser, der er afgørende. 
Naturligvis skal disse udgifter underkastes behørig 
kontrol. 6. Kravet om »juste retour« er i bund og grund i 
modstrid med den solidaritetsånd, som er grundla­
get for Fællesskabet ('). 
Vel er det forståeligt, at det enkelte land ønsker, at 
der er en vis ligevægt mellem fordelene og ulem­
perne ved medlemsskabet af Fællesskabet. 
Men en sådan ligevægt vil aldrig kunne måles med 
en ren finansiel målestok. Fordelene ved integratio­
nen, såvel de direkte som de indirekte, er at finde på 
alle områder inden for det økonomiske og sociale 
liv, ja endog udenfor, og i vidt omfang lader de sig 
ikke kvantificere. 
Hvis man vil hente det samme hjem fra Fællesska­
bet, som man giver ud, vil dette være det samme 
som at lænse begrebet egne indtægter for ethvert 
indhold, at afvise tanken om et fælles EF-budget og 
endelig at stille spørgsmålstegn ved hele Fællesska­
bets eksistensberettigelse. 
Hvis der er en ulige byrdefordeling, vil den rigtige 
måde at afhjælpe dette på være at udvikle fælles 
egnede politikker, som tilgodeser såvel medlemssta­
terne som Fællesskabet i sin helhed. Der vil gå en 
vis tid, inden disse politikker får virkning. I mellem­
tiden kan det være påkrævet at iværksætte andre 
overgangsforanstaltninger for at udvirke de nødven­
dige korrektioner. Udvalget er dog kun blevet bedt 
om at udtale sig om Kommissionens forslag og har 
derfor ikke kunnet drøfte sådanne foranstaltninger. 
III. Fællesskabets udgifter 
1. Ud fra det princip, at Fællesskabets udgifter har 
et dobbelt sigte, nemlig økonomisk udvikling og 
social sikring, må udgifterne være centreret om 
økonomisk vækst og udvikling og om en løsning af 
arbejdsløshedsproblemet, navnlig ungdomsarbejds­
løsheden. 
Det er ikke blot nødvendigt, men også hastende, 
med nye fælles politikker, og Udvalget har ved for­
skellige lejligheder udtalt sig til fordel for sådanne 
politikker også ud fra hensynet til en større økono­
misk og social konvergens. 
(') Udvalget har for øvrigt erkendt, at det er nødvendigt, 
at der sker en finansiel overførsel fra de rige til de fat­
tige lande (udtalelsen »Udvidelsen af Det europæiske 
Fællesskab med Grækenland, Spanien og Portugal«, 
Bruxelles, 170. plenarforsamling den 17. og 18. juli 
1979 (EFTnr. C 247 af 1. 10. 1979, s. 24). 
31. 12.83 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 358/37 
Visse politikker (f.eks. på områderne valuta, trans­
port, social beskyttelse og miljø) består i al væsent­
lighed i at tilvejebringe gunstige betingelser for øko­
nomiens funktionsevne. De er ikke bekostelige, 
men kan ikke desto mindre være meget effektive. 
Andre (f.eks. på områderne videnskabelig forskning, 
energi, ny teknologi) medfører udgifter, men disse 
vil give et større udbytte og være mere rationelt givet 
ud, end tilfældet ville have været på nationalt plan. 
Når alt kommer til alt, drejer det sig her i al væsent­
lighed om en investering, der skal sikre, at vi kan 
holde trit med udviklingen i fremtiden og fastholde 
vor konkurrenceevne udadtil. 
Da EF's budgetter jo er det finansielle udtryk for 
udgifter og indtægter, må det i højere grad afspejle 
de økonomiske valg, der træffes vedrørende de fæl­
les politikker, således at indtægter og udgifter kan 
bedømmes korrekt ud fra et økonomisk og socialt 
synspunkt. 
2. Hvad angår landbrugsudgifterne, kan det ikke 
bestrides, at disse i den seneste tid har antaget et 
yderst foruroligende omfang. 
Uden at underkende den fælles landbrugspolitiks 
positive resultater og dens socio-økonomiske mål­
sætninger, må det dog konstateres, at landbrugspoli­
tikken har medført forstyrrelser på markedet, herun­
der specielt overskudsproduktion. De interne og 
eksterne årsager til denne udvikling er mangeartede 
og komplekse. Der må derfor ske en omlægning af 
den fælles landbrugspolitik med henblik på gradvis 
at nå frem til en styring og omlægning af landbrugs­
produktionen, idet målsætningerne i traktatens arti­
kel 39 naturligvis må overholdes. 
På denne baggrund kan man kun bifalde Kommissi­
onens ønske om at nedbringe landbrugssektorens 
relative andel af de samlede EF-udgifter, dvs., at 
disse udgifter skal rationaliseres med henblik på at 
undgå enhver form for anomali og realisere så store 
besparelser som muligt. 
Som Kommissionen også delvist har gjort det, bør 
imidlertid kun de landbrugsudgifter, der har en 
direkte forbindelse med landbrugspolitikken, tages i 
betragtning. 
Udvalget henstiller navnlig, at det undersøges, om 
udgifterne i forbindelse med aftaler med tredje­
lande, kompensationsaftaler eller de budgetmæssige 
konsekvenser af de monetære udligningsbeløb skal 
drages ind i overvejelserne. 3. At nedsætte landbrugsudgifternes relative andel 
ved at øge eller skabe udgifter på andre områder 
med det ene formål at genoprette balancen er i høj 
grad diskutabelt. Der ville ikke være nogen garanti 
for, at de bydende nødvendige landbrugsreformer 
blev behørigt iværksat, og der bør principielt ikke 
indgås udgiftsforpligtelser, medmindre der er et 
anerkendt behov. 
4. Tærsklen på 33 % er imidlertid ikke urimelig 
som et vejledende tal, for så vidt som tallet manife­
sterer en vilje til at bringe landbrugsudgifterne ned 
på et mere acceptabelt niveau inden for rammerne 
af Kommissionens forslag med den indtægtsforhøj-
else, det indebærer. Økonomisk set er den valgte 
tærskel imidlertid ikke overbevisende, idet tallet er 
vilkårligt sat. 
5. Skønt det er meget vanskeligt på nuværende tids­
punkt at vurdere de finansielle konsekvenser af den 
udvidelse, som Fællesskabet har forpligtet sig til, at 
det så godt som sikkert, at den vil medføre øgede 
udgifter. Udvalget beklager, at den ikke råder over 
tilstrækkeligt med oplysninger til at kunne foretage 
en mere velbegrundet vurdering. 
6. Uafhængigt af ovenstående ønsker Udvalget, at 
Rådet under anvendelse af egnede procedurer tager 
behørigt hensyn til sådanne afgørelsers finansielle 
konsekvenser. 
IV. Fællesskabets indtægter — muligheder for 
øgede indtægter 
1. Uafhængigt af toldafgifterne og andre afgifter 
udgør merværdiafgiften grundlaget for en af Fælles­
skabets egne indtægtskilder, som har store fordele, 
fordi den er praktisk og effektiv. Dette system 
afspejler stort set hver enkelt medlemsstats ydeevne 
og udgør et hensigtsmæssigt grundlag for finansie­
ringen af Fællesskabets budget. 
2. Indførelsen af landbruget som et kriterium for 
differentieringen af moms'en har til formål sam­
men med 33 %-tærskelen at mindske nogle med­
lemsstaters bidrag og øge andres. 
Med dette kriterium indføres desuden en slags mod­
vægt mod enhver tilbøjelighed til udgifter på land­
brugsområdet. 
3. Indførelsen af et sådant sektorielt kriterium 
kunne ganske vist fremme en uheldig opdeling af 
Nr. C 358/38 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12.83 
økonomien og kunne som sådant udgøre et tvivl­
somt initiativ. Men tages der hensyn til den faktiske 
situation, må det dog konstateres, at det nævnte kri­
terium i princippet kunne vække en ansvarsfølelse, 
som kunne føre til en mere rationel politik i en sek­
tor, der som bekendt indtager en tungtvejende plads 
på udgiftssiden af Fællesskabets budget. 
Det er dog ikke givet, at landbrugsindikatoren udgør 
en effektiv bremse. De medlemsstater, der har en 
stor landbrugsproduktion, vil sandsynligvis være til­
bøjelige til at påtage sig det ekstra bidrag, som bliver 
resultatet af landbrugskriteriet, på grund af de for­
dele, den fælles landbrugspolitik trods alt indebæ­
rer. Man risikerer derfor, at strukturreformerne gen­
nemføres mindre energisk, og det ville blive vanske­
ligere at nå de 33 %, der er sat som mål. . 
Der er endvidere blevet givet udtryk for frygt for, at 
indførelsen af landbrugskriteriet vil hæmme vedta­
gelsen af nye forordninger i sektorer, for hvilke der 
endnu ikke er vedtaget markedsordninger (kartofler, 
alkohol, skovbrug). Der må dog tages hensyn til, at 
selv om de regulerede sektorer udgør en del af land­
brugsproduktionen, som dette kriterium skal anven­
des på, nyder de også godt af fordelene ved den 
fælles landbrugspolitik. 
Det er endvidere blevet fremført, at landbrugskrite­
riet på en måde vil defavorisere de store landbrugs­
lande, som ikke nødvendigvis er de rigeste. Anven­
delsen af de to foreslåede kriterier retter dog til en 
vis grad op på denne situation. 
4. De to øvrige indikatorer, Kommissionen fore­
slår, nemlig BNP pr. indbygger og hver medlems­
stats andel af Fællesskabets nettodriftsoverskud, 
kunne forsvares ud fra den betragtning, at de kunne 
gøre det muligt i endnu højere grad end ved den 
blotte anvendelse af momsen at tage hensyn til det 
enkelte lands ydeevne. Hertil kommer, at anvendel­
sen af de to pågældende kriterier indebærer, at man 
ikke lægger hele tilpasningsansvaret over på land­
brugskriteriet. 
Udvalget frygter imidlertid, at anvendelsen af disse 
to kriterier vil støde på praktiske vanskeligheder og 
anmoder Kommissionen om at undersøge, om med­
lemsstaterne anvender tilstrækkeligt sammenligne­
lige metoder til beregning af BNP pr. capita, da der 
ellers kan opstå fordrejninger. 
I øvrigt kunne Kommissionen på basis af de statisti­
ske oplysninger, der foreligger, undersøge, om det 
ikke ville være hensigtsmæssigt at forfine de to 
ikke-landbrugskriterier ved at indbygge et regionalt element, navnlig hvad angår landbrugssektorens 
andel eller en faktor, der angiver beskæftigelsesnive­
auet på nationalt eller regionalt niveau. 
5. Systemet med variable satser, navnlig som funk­
tion af landbrugsproduktionen, er, når alt kommer 
til alt, en nødforanstaltning, der skal løse op for en 
fastlåst situation. 
Derfor haster det med at finde frem til andre midler, 
hvormed man kan nå det samme mål. Lykkes det 
ikke at finde sådanne midler i tide, må systemet 
naturligvis bringes i anvendelse, men dog kun på 
midlertidig basis, det vil sige så længe der stadig er 
skævheder, og der ikke foreligger andre løsningsmu­
ligheder, thi det er jo nødvendigt at komme ud af 
dødvandet gennem justeringer, der mindsker ulem­
perne. 
6. Som følge af de risici for en bremsning af udvik­
lingen, som Fællesskabet vil udsætte sig for, dersom 
dets midler blev holdt inden for de nuværende 
grænser, udtaler Udvalget sig til fordel for en forhøj­
else af de egne midler. Da der på nuværende tids­
punkt hersker usikkerhed om udgifternes størrelse, 
fordi man mangler præcise oplysninger om de 
besparelser, der lader sig gennemføre i praksis, og 
om de politikker, der skal udformes, er det vanske­
ligt at udsige noget om forhøjelsens størrelse. 
Forhøjelsen af momsloftet fra 1 til 1,4 % kan imid­
lertid godt godkendes, forudsat udgifterne er dikte­
ret af nødvendigheden og underkastes en streng 
kontrol både med hensyn til berettigelse og effekti­
vitet. For øvrigt er der tale om et loft, som næppe 
nås før om flere år. I øvrigt må det ikke glemmes, at 
en forhøjelse fra 1 til 1,4 % skal godkendes af de 
nationale parlamenter — en procedure, det i praksis 
vil tage to år at komme igennem. 
7. Hvad angår den planlagte procedure er der 
ingen principielle indvendinger imod muligheden 
for yderligere forhøjelser med trancher på 0,4%. 
Naturligvis kan denne mulighed kun tages i anven­
delse på baggrund af en vurdering af de herskende 
omstændigheder, som det er vanskeligt at forudse 
på indeværende tidspunkt. 
8. Medtagelsen af told af EKSF-varer under de 
egne indtægter er acceptabel, for så vidt som 
EKSF-udgifterne kan dækkes, såfremt medlemssta­
ternes særlige bidrag skulle svigte, hvis afgifterne 
var utilstrækkelige. 
9. Den eventuelle reduktion og begrænsningen til 
10% af Fællesskabets indtægter, der kan tilbagebe­
tales medlemsstaterne, forekommer ønskelig. 
31. 12.83 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 358/39 
10. Under arbejdet er der fremdraget mulige alter­
nativer til Kommissionens forslag, bl.a. muligheden 
for at belægge visse varer eller tjenesteydelser med 
en særlig afgift. 
Udvalget bemærker, at en indførelse af specifikke 
afgifter, hvis provenu skal gå til finansieringen af 
visse sektorer, skal undersøges fra tilfælde til til­
fælde, også rent principielt. 
Det finder imidlertid, at indførelsen af sådanne 
afgifter, der har til formål at tilføre EF's almindelige 
budget indtægter og at medvirke til en spredning af 
indtægtskilderne, er et grundlæggende principielt 
spørgsmål, der fortjener en nærmere undersøgelse. V. Konklusion 
Uden at gentage det, som der er taget detaljeret stil­
ling til i det foregående, indtager Udvalget en posi­
tiv holdning til forhøjelsen af Fællesskabets egne 
midler, hvortil der er knyttet et krav om en samtidig 
omlægning af Fællesskabets udgifter. 
Udvalget har udtalt sig på grundlag af det forslag, 
Kommissionen fremlagde den 6. maj 1983. Da der 
stadig drages nye momenter ind i overvejelserne, og 
der vil gå et stykke tid, inden de nye egne indtægter 
stilles til Fællesskabets disposition, ønsker Udvalget 
at understrege, at afholdelsen af obligatoriske udgif­
ter i den mellemliggende periode ikke må ske på 
bekostning af de nye politikker og ej heller på Soci­
alfondens eller Regionalfondens bekostning. 
Bruxelles, den 26. oktober 1983. 
Francis CEYRAC 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
BILAG 
til udtalelse fra Det økonomiske og sociale Udvalg 
Forkastet ændringsforslag 
Følgende ændringsforslag, som var indgivet i overensstemmelse med forretningsordenen, blev 
forkastet af Udvalget under debatten : 
Side 9, afsnit 4 
Dette afsnit erstattes af følgende: 
»Under hensyntagen til ovenstående og andre bemærkninger er systemet med variable satser 
uacceptabelt. Alle metoder og foranstaltninger, der for tiden er disponible inden for den fæl­
les landbrugspolitik, bl.a. produktionskvoter med prisgaranti, bør anvendes på passende 
måde både kvantitativt og kvalitativt for at løse problemerne i forbindelse med denne poli­
tiks enorme udgifter.« 
Begrundelse 
Systemet med variable satser på grundlag af nationale landbrugskriterier er uacceptabelt, fordi 
det i visse henseender renationaliserer landbrugsproduktionen og er i modstrid med enhedsmar­
kedet og solidariteten i Fællesskabet. 
Resultatet af af stemningen 
8 stemte for, 74 stemte imod, 29 undlod at stemme.