DA Den Europæiske Unions Tidende C 318/12

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Territorial styring af industrielle ændringer: Arbejdsmarkedsparternes rolle og betydningen af rammeprogrammet for innovation og konkurrenceevne«

(2006/C 318/02)

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 19. januar 2006 under henvisning til forretningsordenens artikel 29, stk. 2, på eget afgive om: Territorial styring af industrielle ændringer: Arbejdsmarkedsparternes rolle og betydningen af rammeprogrammet for innovation og konkurrenceevne

Det forberedende arbejde henvistes til Den Rådgivende Kommission for Industrielle Ændringer, som udpegede Antonello Pezzini til ordfører og Enrico Gibellieri til medordfører. CCMI vedtog sin udtalelse den 31. august 2006.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 429. plenarforsamling den 13.-14. september 2006, mødet den 13. september, følgende udtalelse med 181 stemmer for, 2 imod og 8 hverken for eller imod:

1. Konklusioner og henstillinger

1.1 På Det Europæiske Råd i marts 2006 blev der sat fokus på genlanceringen af Lissabon-strategien for vækst og beskæftigelse og på en integreret styringsorienteret tilgang til globaliseringens udfordringer.

1.2 EU bør bestræbe sig på at sikre en innovativ, konkurrencedygtig og bæredygtig udvikling for de europæiske borgere og på at opnå større økonomisk og social samhørighed i sit område ved at fremme oprettelsen og udviklingen af nye virksomheder og skabe nye faglige profiler samt flere og bedre job, samtidig med at den europæiske sociale model bevares, og der sættes fokus på en videnbaseret økonomi.

1.2.1 EØSU er fast overbevist om, at EU's anstrengelser for at fremme konkurrenceevnen og beskæftigelsen vil være forgæves uden »en ny styringscyklus på grundlag af partnerskab og ejerskab« (1), og at nye styringsmodeller bør vedtages og gennemføres hurtigt og i vid udstrækning.

1.2.2 EØSU finder, at både det syvende rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration og det nye rammeprogram for innovation og konkurrenceevne (CIP) stadig er for top-down-orienterede, og at de ikke giver mulighed for passende integration og ansvarlig deltagelse af offentlige og private udviklingsaktører på lokalt og regionalt niveau. Det er ensbetydende med, at arbejdsmarkedets parter ikke kan udfylde deres vigtige rolle på optimal vis med hensyn til at fremme bæredygtig og vedvarende vækst.

1.3 EU bør fremme denne type partnerskab på lokalt niveau med myndighederne og de økonomiske aktører, og især arbejdsmarkedets parter, navnlig ved hjælp af ovennævnte to instrumenter, med henblik på at fremme en ny generation af territoriale udviklingspagter i forbindelse med globaliseringen (2).

1.4 EØSU er overbevist om, at der ikke findes en styringsform for alle. Det er op til det enkelte lokale/regionale niveau at finde den løsning, der bedst opfylder kravene om territorial styring, og som er forenelig med den nationale, europæiske og internationale referenceramme.

1.5 EØSU finder dog, at der er visse fælles træk: — en struktureret civil og social dialog, — regelmæssig offentlig vurdering af kvaliteten og virkningen af de iværksatte aktioner, — uddannelse af udviklingsagenter og -integratører, — strukturerede broer mellem universiteterne, erhvervslivet og det offentlige, — uddannelses- og erhvervsuddannelsesstrukturer af høj kvalitet, — netværksintegration af videnskabelige og teknologiske ekspertisecentre, — oprettelse og styrkelse af avancerede grupper (distrikter, high tech-parker, produktions- og finansieringskonglomerater etc.), — en godt rustet, bæredygtig, attraktiv og it-venlig region, — effektive og godkendte konsensus- og beslutningsstrukturer, der er baseret på borgernes inddragelse.

1.5.1 Endelig bør denne integrerede regionalpolitik absolut omfatte en struktureret social dialog, hvis gennemførelse bl.a. er et spørgsmål om i højere grad sammen med arbejdsmarkedets parter og det organiserede civilsamfunds repræsentanter at gøre brug af de eksisterende lokale og regionale økonomiske og sociale råd og etablere effektive former for økonomisk og socialt partnerskab (3).

1.5.2 Man bør derfor følge den af EØSU angivne vej og lade de økonomiske og sociale råd i de enkelte europæiske lande indgå i en struktureret dialog med EØSU.

1.6 Denne nye styringsforms succes afhænger i stigende grad af evnen til at indkredse det mest effektive nærhedsniveau til at løse problemer og finde løsninger, i overensstemmelse med nærhedsprincippet og under fastholdelse af sammenhængende rammer og en vision, der deles med de andre aktionsniveauer (4).

1.7 EØSU er overbevist om, at den praksis, der går ud på at undersøge mulige veje, aktioner og foranstaltninger på mellemlang og lang sigt i form af participativt fremsyn, kan udgøre et væsentligt bidrag fra græsrødderne til samfundets kulturelle vækst og medvirke til at berige de politiske og administrative beslutningstageres valg, og ikke mindst skabe og styrke det lokale samspil mellem teknologiske, økonomiske, sociale, politiske og kulturelle områder, når det drejer sig om at sikre en bære- og konkurrencedygtig udvikling.

1.8 Arbejdsmarkedets parter og repræsentanterne for det organiserede civilsamfund bør først og fremmest inddrages i bestræbelserne på at nå frem til en klar forståelse af styrker og svagheder med henblik på at finde nye nicher på det indre og det internationale marked.

1.9 Globaliseringen skaber et konkurrencepres for at modernisere, innovere og øge værdikæden og giver mulighed for at producere og distribuere varer og tjenesteydelser mere effektivt og billigere, men den kan også, hvis ikke der gøres en indsats i tide, medføre nye opdelinger og fragmenteringer i den økonomiske og sociale struktur, navnlig på lokalt og regionalt niveau.

1.9.1 EØSU finder derfor, at man hurtigst muligt bør oprette nye kompetenceområder, der kan føre borgerne gennem ændringerne. Der bør iværksættes fælles uddannelsestiltag for klyngeledere, virksomhedsledere og ansvarlige for finansierings- og kreditsystemer, hvilket skal gennemføres i forståelse med de politiske beslutningstagere, de ansvarlige i den offentlige sektor og de lokale og regionale myndigheders ledende personale.

1.10 EØSU finder, at kun en integreret, inddragende territorial tilgang kan sikre, at den viden, som erhverves gennem investeringer i forskning og udvikling, innovation og uddannelse, kan genere innovationskapacitet og gøre det europæiske industrigrundlag mere konkurrencedygtigt samt sætte det i stand til at tiltrække menneskelige og finansielle ressourcer.

1.10.1 Det er i den forbindelse yderst vigtigt at undersøge nye måder, hvorpå regionen kan tiltrække menneskelige ressourcer, navnlig ved at sikre en bedre balance mellem arbejdsliv og familieliv og skabe incitamenter, især for intellektuelle og højtkvalificerede erhverv som f.eks. ledere, forskere og branchefolk, således at de i løbet af deres arbejdsliv kan opnå tilstrækkeligt tiltrækkende fordele i et ansættelsesforhold.

1.11 EØSU finder, at det nye CIP-program (2007-2013) ikke kan betragtes isoleret fra EU's andre regionale politikker og programmer, eftersom det har til formål at løse problemer på basis af tre aktionslinjer: iværksætter- og innovationsprogrammet, støtteprogrammet for kommunikations- og informationsteknologier og programmet for intelligent energi.

1.12 EØSU understreger i den forbindelse nødvendigheden af, at rammeprogrammet for innovation og konkurrenceevne koordineres nøje med tiltag på det regional- og samhørighedspolitiske område og inden for det grænseoverskridende tværnationale og -regionale samarbejde, men også med det syvende rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration. En betydelig del af sidstnævntes »Kapacitets-program« er også koncentreret om fremme af forskningen i små og mellemstore virksomheder, udvikling af »videnbaserede regioner«, støtte til innovation og innovative tjenester for virksomheder og udvikling af de nødvendige forbindelser mellem uddannelsesstederne og arbejdstagerne.

1.13 Disse initiativer bør efter EØSU's opfattelse ikke kun koordineres nøje for at sikre synergier samt undgå overlapninger og usammenhæng, men også først og fremmest tilpasses og gennemføres ordentligt på lokalt og regionalt plan under prioritering af partnerskaber for en fælles lokal udvikling.

1.14 Endelig bekræfter EØSU det synspunkt, som det har givet udtryk for i nogle af sine seneste udtalelser om en moderne industripolitik: »Det, man savner, er en klar forbindelse mellem indsatsen på EU-plan og den nødvendige mobilisering af regeringer, industri og interessenter på nationalt og regionalt plan«.

2. Definitioner

I udtalelsen henvises til nogle begreber, hvis definitioner gives nedenfor.

2.1 Styreformer : I den antropologiske litteratur skelnes der mellem tre styreformer (5). Styring »fra græsrødderne«, der er ensbetydende med lokal koordinering af alle aktører, og som er karakteriseret ved meget målrettede teknologirelaterede aktiviteter. Styring »via netværk«, der er baseret på en høj grad af netværkskoordinering mellem alle aktører, herunder virksomheder, forskningsinstitutioner og finansieringsorganer. Styring »fra toppen«, der er baseret på en høj grad af koordinering og central styring af mange særligt vigtige aspekter som f.eks. finansiering og forskningskompetence.

2.2 Socialt ansvarligt område (6)

Et område kan betegnes som socialt ansvarligt, når det lægger vægt på en bæredygtig udvikling og dermed tager hensyn til økonomiske, sociale og miljømæssige aspekter. Et område kan defineres som socialt ansvarligt, når det formår

— at indarbejde sociale og miljømæssige hensyn i de økonomiske beslutninger,

— at anvende en fælles værdimodel og inddragelsesmetoder i beslutningsprocesserne,

— at fremme god praksis og vedvarende udveksling af idéer mellem de berørte parter med henblik på at fremme innovationen og konkurrenceevnen.

Af hensyn til planlægningen i et socialt ansvarligt område er det nødvendigt

— at identificere det samfund, som findes i området.

— at identificere de værdier, som er kendetegnende for området.

2.3 Et områdes sociale kapital

Social kapital kan tage forskellige former: kooperativ kultur eller konkurrencekultur, associativ konsensus, eller polariserede interessegrupper; forskellige former for læring. De kulturelle traditioner og organiseringsformen kan have en væsentlig indvirkning på de barrierer, som kan forhindre virkeliggørelsen af et socialt ansvarligt område. Ved en mere tilbundsgående undersøgelse af de sociale ressourcer, som er til rådighed i et område (social kapital), er det nødvendigt at skelne mellem institutionel kapital, kulturel kapital, symbolsk kapital, psykosocial kapital og kognitiv kapital.

— Institutionel kapital: de formelle lokale institutioners evne til at koncentrere sig om problemløsning, deres handlekraft, hastigheden i beslutningsprocesserne, informationsgraden i organisationerne og deres fleksibilitet og typen af tværorganisatoriske relationer.

— kulturel kapital: de nedarvede traditioner, værdier og holdninger, sproglig mangfoldighed, sociale relationer og adfærd (7) i et område.

— symbolsk kapital: et områdes evne til at mobilisere de energier, som er nødvendige af hensyn til områdets udvikling, og til at fungere som reference for virksomheder med aktiviteter i området.

— psykosocial kapital: tillid er her et centralt element, til samfundet og dets udviklingsmuligheder og til samarbejdsmulighederne med grupper og foreninger.

— kognitiv kapital: den kollektive knowhow i modsætning til enkeltpersoners humankapital. Den kognitive kapital er forankret i de organisationer, der udgør videninfrastrukturen, dvs. universiteter, forskningscentre, kulturelle og faglige organisationer, virksomheder og organer, der er ansvarlige for udviklingen af den sociale dialog (8).

2.4 Fremsyn (9) : fremtiden som en social konstruktion

Fremtiden skal formes. Det er menneskene, der former fremtiden gennem frivillige handlinger eller de uventede konsekvenser, som disse handlinger undertiden kan have. Det er således ikke kun et spørgsmål om at forudsige fremtiden, men også om at forme den socialt. En systematisk undersøgelse af sandsynlige og mulige begivenheder kan bidrage til denne proces. Systematiske fremtidsstudier er et forskningsinstrument, som kan anvendes til at skabe en morgendag, der i højere grad lever op til vores forventninger. Fremsyn går således ikke ud på at forudsige fremtiden, men på at forestille sig en fremtid, der er anderledes end nutiden, og som muliggøres af f.eks. ændringer i teknologi, livsstil, arbejdsvaner, lovgivning, global geopolitik osv.

2.4.1 Med det formål at støtte de retningslinjer, som blev vedtaget på Det Europæiske Råd i Lissabon, har Kommissionen banet vej for oprettelsen af det europæiske forskningsrum (10). Der er taget højde for finansieringen heraf i det sjette rammeprogram med særlig vægt på regionalt fremsyn (11). Senere, i 2001, oprettede Kommissionen enheden »Videnskabeligt og teknologisk fremsyn, forbindelser med Instituttet for Teknologiske Fremtidsstudier« (12), med det formål at fremme fremsyn som en model for innovation.

2.5 Nærdemokrati

2.5.1 Tendensen de seneste år har været, at der er lagt stadig mere vægt på først og fremmest subsidiaritetsprincippet, men også på nærhedsspørgsmålet, dvs. en kulturel holdning, gennem hvilken borgeren udtrykker ønske om at ville være med til at træffe beslutninger på det samfundsmæssige område. Takket være den nye teknologi udbredes kendskabet hertil med en hastighed og styrke, som tidligere var utænkelig.

3 Baggrund

3.1 I begyndelsen af det tredje årtusinde står EU over for dybtgående strukturelle ændringer, der på blot få år har vendt op og ned på det verdensmiljø, som den europæiske økonomi indgår og konkurrerer i. Der er bl.a. tale om følgende ændringer: — arbejdskraften på det frie marked er blevet fordoblet, nu hvor mere end to mia. mennesker er kommet med i det markedsøkonomiske område, der reguleres af WTO. — den økonomiske revolution, der er et resultat af globaliseringen, har ændret på rodfæstede økonomiske modeller og dermed balancen mellem udbud og efterspørgsel. — nye økonomiske konkurrenter, heriblandt flere grupperinger, er kommet til, ud over de traditionelle markedsaktører. — virksomheder betragtes i stigende grad som integrerede dele af et system, der sikrer integrerede vidennet. — en virksomheds succes afhænger i stigende grad af regionens nye form for offentlig styring, der bør være baseret på en fælles strategisk vision. — de nye former for offentlig og privat styring i regionerne anvendes parallelt inden for globale rammer, der viser store demografiske og økonomiske niveauforskelle. — for at få økonomisk og handelsmæssig fodfæste på det nye liberaliserede globale marked anvendes primært nye aggressive strategier, først og fremmest med det formål at afdække de eksisterende markeders svagheder og dermed opnå konkurrencefordele.

3.2 Det blev gentaget i Aho-rapporten (13), at det er nødvendigt med nye styringsmodeller, hvis Europa skal være konkurrencedygtigt og opmærksom på de udfordringer i systemet, som de strukturelle ændringer har medført.

3.2.1 Vedtagelsen af denne nye styringsmodel kræver: — en klar ændring for at virkeliggøre et forenet europæisk marked, fremme innovation og markedsføre nye produkter og tjenesteydelser samt fjerne de fragmenteringer, der er den største hæmsko for investeringer, virksomhederne og beskæftigelsen. — en fornyet gennemgang af EU's mobilitetsordninger for arbejdstagere. Der bør i den forbindelse ikke kun tages højde for kanaler for udveksling og mobilitet mellem videnskaben, erhvervslivet og det offentlige samt mellem de forskellige lande, men også for nye dialoginstrumenter med henblik på fremme af den europæiske videnbaserede sociale model og udvikling af nye generationer af videndistrikter, nye teknologi- og industriparker, ekspertisecentre, teknologiplatforme og klynger. — en ny fælles strategisk vision, med participative fremsynsinstrumenter, for at løfte de interne sociale udfordringer og de eksterne økonomiske udfordringer og for at udjævne kløften mellem de politiske idéer og det konkrete behov for at inddrage alle regioner, der ønsker at deltage i den videnbaserede økonomi. — udvikling i områder med meget professionelle »udviklingsintegratører« (14). — støtte til oprettelsen af et europæisk teknologisk institut (15) for at undgå hjerneflugt og tiltrække hjerner fra andre verdensdele, der kan være med til at udvikle og sætte skub i forskningen og innovationen i EU. — en stærk europæisk indsats for at støtte faglig omskoling og udvikling af relevante tværfaglige profiler.

3.3 Funktioner som forskning og udvikling, design, fremstillingssystemer, logistiksystemer (16), markedsføring og kundeservice bliver stadig mere integrerede og udgør tilsammen et hele, der forbinder kunderne med udviklerne af nye produkter.

3.4 I den nye virksomhedsstruktur drejer det sig snarere om at råde over immaterielle goder end fysisk infrastruktur. Det kræver en godt rustet region, med territoriale styringsstrukturer, der kan bevare evnen til at producere og distribuere varer og tjenesteydelser samt sikre den bedst mulige eftersalgsservice.

3.5 Det er vigtigt at udvikle en klar lokal eller regional identitet, der afspejler sig i den sociale kapital, for at undgå risiko for udflytning, men også fordi nyetablering af virksomheder kræver særlige karakteristika og lokale tjenesteydelser af høj kvalitet. Disse standarder kan kun opnås med et veluddannet og opmærksomt personale.

3.6 Hvis borgerne, de politiske beslutningstagere og arbejdsmarkedets parter er bevidste om en lokal/regional identitet, giver det mulighed for at anlægge en integreret bæredygtig tilgang på det miljømæssige og sociale område, hvilket skaber merværdi, når det drejer sig om at tiltrække nye investeringer.

3.7 Udfoldelse af den lokale/regionale identitet er et spørgsmål om at tilslutte sig, anerkende og dyrke et fælles sæt af værdier og have en fælles vision for fremtiden. Fremme af den lokale/regionale identitet kræver: — gennemsigtige, participative styringsmodeller, der er baseret på ansvarsfordeling mellem de forskellige aktører og offentlige og private beslutningstagende organer, kapacitetsopbygning med henblik på at sikre optimale organisatoriske, ledelsesmæssige og operationelle strukturer samt bæredygtig udnyttelse af lokale og regionale ressourcer, herunder transport, sundhedsydelser, fysiske ressourcer, infrastruktur og ikt-tjenester, — opbygning af et »tiltalende« billede af regionen, — SWOT-analyser (17), — participativt fremsyn, for at øge bevidstheden om fælles visioner og veje, — networking og udveksling af bedste praksis mellem lokale og regionale enheder, — benchmarking, for at opnå komparative fordele på lokalt og regionalt niveau.

4. En integreret territorial tilgang og fremsynssystemer med henblik på innovation og forskning i regionen

4.1 En integreret territorial tilgang og de lokale menneskelige ressourcer

4.1.1 Der kan gøres en indsats på forskellige områder for at udnytte de menneskelige ressourcer i regionen bedst muligt: — en fælles strategisk vision (fremsyn), hvad angår de mellem- og langsigtede perspektiver for teknologisk og innovativ udvikling i regionen, — en struktureret social dialog på lokalt og regionalt niveau. Dette bør ske under fuld hensyntagen til de eksisterende retlige instrumenter vedrørende information og høring (18), — uddannelse ved hjælp af kvalitetsstrukturer, som skal sikre, at arbejdstagerne er konstant kvalificerede til de faglige profiler, som er nødvendige af hensyn til regionens fremtidige udvikling, set i lyset af den globale konkurrence, — anvendelse af de mange sociale instrumenter, for at hjælpe arbejdstagere, der rammes af uventede markedsændringer, som afskærer dem fra udviklingsmuligheder, eller af lokal og regional tilbagegang i kriseområder, — en politik for social integration og hensyntagen til etniske minoriteter, — en intelligent og ansvarlig forvaltning af fleksibiliteten for at skabe bedre muligheder for faglig dygtiggørelse (»flexicurity« (19)), — fuld inddragelse af borgerne.

4.2 En integreret territorial tilgang og udvikling af en ny og stærkere iværksætterkultur

4.2.1 En integreret territorial tilgang kan fremme oprettelsen og udviklingen af virksomheder, navnlig små og mellemstore virksomheder, ved at skabe et gunstigt miljø. Dette omfatter: — forenkling af de administrative byrder og afskaffelse af bureaukratiet i forbindelse med oprettelsen og udviklingen af virksomheder (f.eks. hvad angår virksomhedens størrelse), — uddannelses- og erhvervsuddannelsesstrukturer, lærlingeuddannelser og livslang læring, som forvaltes af arbejdsmarkedets parter gennem bilaterale organer på basis af fremadskuende projekter, — integrerede netværk mellem universiteter, erhvervslivet og forskningscentre, med standardiserede arbejdsprogrammer, metoder og strukturer, alt sammen med henblik på teknologioverførsler, — etablering og genlancering af nye videnbaserede industri- og teknologidistrikter og integrerede industriplatforme, inden for hvilke aktørerne i den teknologiske sektor ekspanderer for at tilslutte sig nye centre for bearbejdning af viden og anvendt forskning og ser ud over lokalområdets grænser for at udvikle produktions- og distributionssystemer, der er baseret på fælles værdier og strategier for »lærende samfund«, — oprettelse af netværksbaserede industri- og teknologiparker, navnlig gennem agenturer for regional udvikling, for at tilføre regionerne den infrastruktur, som er nødvendig for at tiltrække nye virksomheder, — lettere adgang til finansierings- og kreditkilder, navnlig ved i EU at gennemføre mekanismer af den type, som indgår i Jeremie-initiativet (Joint European Resources for Micro to Medium Enterprises) for mikrovirksomheder og små virksomheder, — udvikling og spredning af mekanismer til fremme af virksomhedernes sociale ansvar, — fremme og styrkelse af samarbejdssystemerne mellem arbejdsmarkedets parter og de lokale økonomiske og sociale aktører ved at styrke deres institutionelle kapacitet og muligheder for social dialog, — modernisering af det lokale digitale kommunikationssystem for alle politiske, økonomiske og sociale aktører i regionen og de relevante offentlige og private myndigheder og institutioner. Moderniseringen bør især være koncentreret om instrumenter som f.eks. e-forvaltning, e-business, e-handel, telearbejde samt bredbåndskommunikationsnet med høj kapacitet som f.eks. Geant-nettet (20) til transmission af data samt Grid-systemerne (21), — styrkelse af de værdier, som Jessica-programmet bygger på, med det formål at fremme integrationen af perifere byområder, — fremme af et fysisk, økonomisk og socialt miljø, der er sikkert for borgerne, virksomhederne og arbejdsmarkedet, — fremme af en bæredygtig integreret territorial tilgang til den lokale og regionale industripolitik, ved at sikre en optimal miljøbeskyttelse i forbindelse med økonomiske og industrielle ændringer.

4.3 En integreret territorial tilgang, rammeprogrammet for innovation og konkurrenceevne, det syvende rammeprogram og sammenhæng med andre fællesskabspolitikker

Stats- og regeringscheferne gav i 2005 yderligere politisk impuls til den genlancerede Lissabon-strategi og understregede i den forbindelse, hvordan økonomien og samfundet i en globaliseret verden kan moderniseres på grundlag af europæiske værdier.

4.3.1 Det Europæiske Råd indkredsede på sit møde i marts 2006 en række indsatsområder som led i det fornyede partnerskab for vækst og beskæftigelse: — flere investeringer i viden og innovation, — mobilisering af erhvervspotentialet, især for små og mellemstore virksomheder, — øgede nye og vedvarende beskæftigelsesmuligheder for prioriterede kategorier, især for unge (22), kvinder, ældre arbejdstagere, handicappede samt lovlige immigranter og mindretal.

4.4 Det er især rammeprogrammet for innovation og konkurrenceevne, der inden for en sammenhængende ramme samler mange af de aktiviteter, der skal løse vigtige problemer med konkurrenceevnen og innovationen i EU's økonomiske og sociale struktur, ved at lede udviklingen i retning af innovative og produktive foranstaltninger, der tager hensyn til miljøet og sikrer en effektiv og socialt acceptabel udnyttelse af ressourcerne.

4.5 Det tidligere nævnte særprogram »Kapacitet« under det syvende rammeprogram har til formål at styrke forsknings- og innovationskapaciteten ved bl.a. — at imødekomme små og mellemstore virksomheders behov for at få udført forskningsopgaver uden for huset, — at fremme tværnationale netværk af videnbaserede regioner med henblik på at lette dannelsen af klynger, metadistrikter og teknologi- og industriparker, der omfatter universiteter, forskningscentre, virksomheder og regionale myndigheder, — at udnytte forsknings- og innovationspotentialet i konvergensregionerne og regionerne i EU's yderste periferi i synergi med struktur- og samhørighedsfondsinterventionerne.

4.5.1 For at små og mellemstore virksomheder kan deltage i forsknings- og innovationsaktiviteter på optimal vis, bør der også anvendes andre særprogrammer under det syvende rammeprogram (nemlig programmerne »Samarbejde«, »Idéer« og »Mennesker«).

4.5.2 Nødvendigheden af at udnytte forskningsresultater fuldt ud er ligeledes et grundlæggende og fælles træk ved alle programmerne, og dette sker mest effektivt på lokalt og regionalt niveau. Efter EØSU's opfattelse er det derfor nødvendigt at sikre en høj grad af koordinering, sammenhæng og synergi set i forhold til EU's regional- og samhørighedspolitiske aktiviteter og andre instrumenter til fremme af det territoriale samarbejde samt uddannelse og erhvervsuddannelse.

4.5.3 Ovennævnte aktiviteter bør desuden afstemmes i forhold til regionale politikker, der relaterer til EU's reformerede strukturfonde.

4.6 For at disse initiativer hurtigst muligt kan blive gennemført i regionen, er det ikke kun nødvendigt med en høj grad af koordinering for at sikre synergier samt undgå overlapninger og usammenhæng, men også først og fremmest: — et receptivt, godt rustet miljø, der giver mulighed for at skabe synergier gennem relevante lokale og regionale programmer og udvikle internationale netværk mellem forskningspartnere med henblik på opfyldelse af tværnationale krav for europæiske projekter og omsætning af forskningsresultater til reel konkurrencedygtig vækst og flere job, hvilket kan ske ved i permanente territoriale netværk, der skal fremme samspillet mellem universiteter, erhvervslivet og forskningscentre, at sætte direkte fokus på de igangværende industrielle ændringer, — avancerede uddannelses- og erhvervsuddannelsesstrukturer, der på funktionel vis skal imødekomme behovene i forbindelse med den videnbaserede økonomiske og industrielle udvikling. Disse strukturer bør være baseret på uddannelsesprogrammer, der kan matche de nye modeller for teknologi-produktion, distribution og forbrug samt systemer for livslang læring, der kan foregribe industrielle og markedsmæssige ændringer, — opbygning af institutionel og foreningsmæssig kapacitet og den sociale dialog, der kan sikre en effektiv planlægning og optimering af forskning og teknologioverførsler. Det bør ske inden for rammerne af en vision, som deles af alle de økonomiske og sociale aktører, der deltager aktivt i regionens aktiviteter, og målet bør være at skabe nye erhvervs- og uddannelsesmuligheder, avancerede kvalifikationer og nye faglige og beskæftigelsesmæssige profiler for arbejdstagerne, — en integreret lokal og regional politik, der kan sikre en optimal udnyttelse af mulighederne for lokal udvikling, og som forbedrer tilpasningsevnen og den innovative forudseenhed, med henblik på at høste fordelene ved de nye strømme af varer og tjenesteydelser, menneskelige ressourcer og kapital, som følger af globaliseringen, — en konsolideret social dialog på lokalt og regionalt niveau, der er et vigtigt instrument, når det drejer sig om på optimal vis at foregribe industrielle og markedsmæssige ændringer og uddannelses- og erhvervsuddannelsesstrømme for de menneskelige ressourcer. Denne dialog bør også skabe bedre jobsikkerhed og større fleksibilitet i forbindelse med organiseringen af produktion, distribution og service.

4.6.1 EØSU finder, at både det syvende rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration og det nye rammeprogram for innovation og konkurrenceevne, som det allerede har udarbejdet udtalelser om, stadig er for top-down-orienterede, og at de ikke giver mulighed for rimelig integration og ansvarlig deltagelse af offentlige og private udviklingsaktører på lokalt og regionalt niveau, hvilket ville være ønskeligt. Denne tilgang giver i realiteten ikke de lokale aktører mulighed for at udfylde deres rolle som medansvarlige for EU's styring.

4.6.2 EU bør, navnlig ved hjælp af ovennævnte to instrumenter, fremme denne type partnerskab på lokalt niveau med myndighederne og de økonomiske aktører, og navnlig arbejdsmarkedets parter, med henblik på at skabe en ny generation af »regionale udviklingspagter i forbindelse med globaliseringen« (23). Disse pagter bør involvere alle aktører inden for økonomisk og beskæftigelsesmæssig udvikling for, at man på passende vis kan løfte de udfordringer, der ligger i markedet og konkurrenceevnen, og sætte sig ud over en lokal tankegang, der er endnu mere begrænset i en verden med indbyrdes sammenhængende realiteter.

4.7 En integreret territorial tilgang, inddragende styring, arbejdsmarkedets parter og civilsamfundet

4.7.1 En væsentlig del af foranstaltningerne til fremme af bæredygtig udvikling hører ind under de lokale og regionale myndigheders kompetence. For dem er det vigtigt, at der etableres styringssystemer og samarbejde mellem de forskellige lokale og regionale myndigheder, organer og institutioner, arbejdsmarkedets parter, erhvervslivet og de økonomiske og sociale civilsamfundsaktører, der er aktive i regionen.

4.7.2 Hvad angår begrebet »styring«, henvises her til det synspunkt, som EØSU tidligere har givet udtryk for: »(også) private aktører bør spille en aktiv rolle og tage ansvar gennem reelle bidrag og handlinger. En social og en civil dialog er vigtige instrumenter« (24).

4.7.3 Hvad angår udbygningen af den sociale dialog, er EØSU enig i, at »arbejdsmarkedets parter som følge af deres branchekendskab kan spille en særlig rolle ved at varsko de offentlige myndigheder«.

4.7.4 Efter EØSU's opfattelse drejer det sig om at gennemføre strømlinede, proaktive og reaktive systemer for »social engineering« og beslutningsprocedurer, der er baseret på deltagelse, og som kan sikre høj kvalitet i det politiske, økonomiske og sociale demokrati uden at lægge hindringer i vejen for eller forsinke udviklingen af aktioner og initiativer.

4.7.5 Det er i den forbindelse ikke kun vigtigt at udvikle en fælles vision på mellemlang og lang sigt, men også at fastlægge og dele ansvaret for fælles midlertidige målsætninger og anvendelsen af avancerede og velafprøvede instrumenter på regionalt niveau som f.eks. fremsynsværktøjer.

4.8 Den integrerede territoriale tilgang er en styringsstrategi for udvikling af socialt ansvarlige områder

4.8.1 I et samfund som vores, der er åbent for den globale konkurrence, bør enhver strategi for styring af en socialt ansvarlig udvikling på lokalt og regionalt niveau sikre, at der tages bæredygtige skridt i retning af økonomisk udvikling og høje sociale standarder. En sådan strategi bør bl.a. omfatte: — konstante forbedringer af det lokale og regionale produktionssystems kognitive og innovative kvalitet og kapacitet gennem systematiske analyser og fælles foregribelse af den sociale, økonomiske og teknologiske udvikling, — udvikling af globale referencenetværk for den offentlige og den private sektor, der skal sikre en konstant tovejs interaktion med det globale marked, — højt niveau af miljømæssig og social bæredygtighed, hvad angår udviklingen af både produktion og forbrug, — effektive og konsoliderede processer til skabelse og formidling af viden og information samt løbende uddannelse af teknologiske operatører, brugere og slutbrugere, — udarbejdelse af »regionale, sociale regnskabsopgørelser«, der gør det muligt at måle, overvåge og vurdere de tendenser, som kan føre til opfyldelse af kvalitative og kvantitative mål på basis af fælles standarder og metoder på europæisk niveau.

Bruxelles, den 13. september 2006 Anne-Marie SIGMUND Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Jf. Formandskabets konklusioner fra Det Europæiske Råds møde den 23.-24. marts 2006, punkt 4.

(2) Jf. Pacte industrial de la regio metropolitana de Barcelona ( http://www.pacteind.org/eng/activities/), hvoraf det fremgår, at »en regions konkurrenceevne afhænger af kvaliteten af virksomhederne og deres medarbejdere«.

(3) Jf. Kommissionens retningslinjer for samhørighedspolitikken: »Et aktivt horisontalt partnerskab« (arbejdsmarkedets parter, det organiserede civilsamfund, myndigheder), »Et effektivt vertikalt partnerskab« (Kommissionen, nationale regeringer, lokale og regionale myndigheder). Jf. forordning EF/1260/1999 af 21.6.1999 og KOM(2002) 598 af 7.11.2002.

(4) Jf. »Nærdemokrati«.

(5) P. Cooke og andre, 1998, Regional Innovation Systems — The role of governance in a globalised world (»Regionale innovationssystemer — Vigtigheden af styring i en globaliseret verden«).

(6) Dette begreb danner grundlag for det nye Jessica-program, der er blevet fremlagt af Generaldirektoratet for Regionalpolitik og finansieret af EIB, og som fortrinsvis henvender sig til de dårligst stillede byområder.

(7) I antropologisk forstand udgøres kulturen af Adfærdsmønstre, som erhverves og videreføres gennem symboler, handlinger, tegn og spirituelle værker (Alberoni, Consumi e società).

(8) F. Alburquerque og andre, Learning to innovate, OECD-seminar 30.9-1.10.1999 Malaga, Spanien.

(9) Fremsyn kan defineres som en systematisk, participativ proces, hvor der indsamles viden og opbygges visioner om fremtiden på mellemlangt og langt sigt med det formål at underbygge beslutninger og mobilisere midler til fælles handlinger.

(10) KOM(2002) 565 endelig af 16.10.2002.

(11) http://www.cordis.lu/rtd2002/foresight/main.htm.

http://www.cordis.lu/rtd2002/foresight/seminar.htm.

http://www.regional-foresight.de/.

http://prospectiva2002.jrc.es/.

(12) Instituttet for Teknologiske Fremtidsstudier. Et af de syv institutter, som hører ind under Det Fælles Forskningscenter.

(13) »Skabe et innovativt Europa«, rapport fra gruppen af uafhængige europæiske eksperter om FoU, formand Esko Aho, januar 2006.

(14) Personer med social og teknologisk erfaring, der med hjælp fra teknologicentre kan hjælpe mikrovirksomheder og små virksomheder i innovationsprocessen.

(15) Jf. Det Europæiske Råds konklusioner af 15. og 16. juni 2006.

(16) Jf. »En EU-politik for logistik«.

(17) SWOT: Strengths and Weaknesses, Opportunities and Threats Analysis (»Analyse af styrker, svagheder, muligheder og trusler«).

(18) Jf. Den Europæiske Faglige Sammenslutnings (EFS) dokument: »Omstruktureringer: foregribe og støtte omstruktureringerne med henblik på at fremme beskæftigelsen: EU's rolle« (EFS' bestyrelse, Bruxelles, den 14. og 15. juni 2005).

(19) Flexicurity — det danske tilfælde, ECO/167, ordfører: Anita Vium.

(20) Geant-projektet er resultatet af et samarbejde mellem 26 nationale forsknings- og uddannelsesnet i 30 europæiske lande, Europa-Kommissionen og Dante (Delivery of Advanced Network Technology to Europe). Projektet havde primært til formål at udvikle Geant-nettet, et multi-gigabit-pan-europæisk kommunikationsnetværk, der er beregnet til forsknings- og uddannelsesformål.

(21) Grid er et system, der integrerer og koordinerer ressourcer og brugere på tværs af områder, som f.eks. brugerens desktop og hovedserveren, forskellige administrative enheder i den samme virksomhed eller forskellige virksomheder, og som behandler de spørgsmål, der opstår i sådanne konfigurationer, eksempelvis vedrørende sikkerhedspolitik, betaling og ejerskab.

(22) Jf. f.eks. »Ungdomspagten«, der er opstillet af den franske regering.

(23) Jf. Pacte industrial de la regio metropolitana de Barcelona ( http://www.pacteind.org/eng/activities/), hvoraf det fremgår, at »en regions konkurrenceevne afhænger af kvaliteten af virksomhederne og deres medarbejdere«.

(24) Jf. »Vejen til et europæisk videnbaseret samfund — det organiserede civilsamfunds bidrag til Lissabon-strategien« (sonderende udtalelse). Ordførere: Jan Olsson, Eva Belabed og Joost Van Iersel.