MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET i henhold til EF-traktatens artikel 251, stk. 2, andet afsnit vedrørende Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 881/92 og (EØF) nr. 3118/93 med det formål at indføre en førerattest

1. Baggrund

(1) Den 23. november 2000 forelagde Kommissionen Rådet et forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 881/92 [1] om adgang til markedet for vejgodstransport i Fællesskabet, som udføres fra eller til en medlemsstats område eller gennem en eller flere medlemsstaters områder, hvad angår en ensartet førerattest (KOM (2000) 751 endelig) [2].

[1] EFT L 95 af 9.4.1992, s. 1.

[2] EFT C 96 E af 27.3.2001, s. 207.

(2) Den 25. april 2001 afgav Det Økonomiske og Sociale Udvalg en positiv udtalelse [3].

[3] EFT C 193 af 10.7.2001, s. 28.

(3) Under førstebehandlingen den 16. maj 2001 afgav Europa-Parlamentet udtalelse [4] om Kommissionens forslag. Det vedtog syv ændringer, hvoraf Kommissionen besluttede at godkende én fuldtud (ændring nr. 7, som åbner mulighed for en mere præcis identifikation af føreren) og en anden delvist (ændring nr. 6, som går ud på, at forordningens gyldighedsområde i de to første år skal begrænses til førere, der er statsborgere i tredjelande, og herefter skal udvides til at omfatte alle førere, som udfører vejtransport i Fællesskabet).

[4] EFT C

(4) Den 5. juli 2001 forelagde Kommissionen et ændret forordningsforslag (KOM (2001) 373 endelig) [5] for Rådet og Europa-Parlamentet.

[5] EFT C 270 E af 25.9.2001, s. 231.

(5) Den 23 oktober 2001 vedtog Rådet formelt den fælles holdning, hvorom Kommissionen udtaler sig i denne meddelelse.

2. Formålet med Kommissionens forslag

Forslaget tager sigte på at ændre forordning (EØF) nr. 881/92 med det formål at indføre et ensartet dokument, der attesterer, at føreren af et køretøj, der udfører international godstransport, har ret til at føre dette køretøj for transportvirksomheden. Dette ensartede dokument, den såkaldte førerattest, skal sætte kontrolmyndighederne i samtlige medlemsstater i stand til effektivt at kontrollere, at en fører af et EF-køretøj, som udfører international transport på grundlag af en EF-tilladelse, opfylder kravene med hensyn til erhvervsmæssig status. Førerattesten skal nemlig kun udstedes til førere, som er lovligt ansat af eller stillet lovligt til rådighed for en transportvirksomhed i Fællesskabet. Denne attest åbner således mulighed for effektivt at bekæmpe ulovlig beskæftigelse af chauffører.

3. Bemærkninger til den fælles holdning

3.1. Væsentligt punkt

Det eneste punkt, hvor institutionerne er stærkt uenige, er spørgsmålet om forordningens gyldighedsområde. På grund af de meget store administrative omkostninger, der er forbundet med indførelsen af attesten, mener Rådet, at forordningen kun skal gælde for førere, der er statsborgere i tredjelande, mens Europa-Parlamentet er af den opfattelse, at forordningen skal gælde for førere fra tredjelande straks efter dens ikrafttræden og for førere fra en EU-medlemsstat to år senere. Kommissionen har fulgt Europa-Parlamentet på dette punkt, undtagen i spørgsmålet om tidspunktet for forordningens anvendelse. Kommissionen mener nemlig, at forordningen bør anvendes på førere, der er statsborgere i tredjelande, seks måneder efter ikrafttrædelsen og på alle førere uanset nationalitet 30 måneder efter ikrafttrædelsen. Endelig anbefaler Rådet en tidsfrist på ét år efter ikrafttrædelsen, og at forordningen udelukkende skal anvendes på førere, der er statsborgere i tredjelande.

Rådet har enstemmigt vedtaget en fælles holdning, ifølge hvilken der på et senere tidspunkt skal tages stilling til en eventuel udvidelse (til samtlige førere) af forordningens gyldighedsområde på grundlag af en vurdering foretaget af Kommissionen. Men da udvidelsen af forordningens gyldighedsområde til at omfatte samtlige førere kun er nævnt som en mulighed og ikke som en kendsgerning, vil det på nuværende stadium af proceduren være hensigtsmæssigt at bekræfte den holdning, der er kommet til udtryk i Kommissionens ændrede forslag og under førstebehandlingen i Europa-Parlamentet, og forkaste den fælles holdning med hensyn til spørgsmålet om forordningens gyldighedsområde.

3.2. Ændringer vedtaget af Europa-Parlamentet under førstebehandlingen

Af de syv ændringer, som Europa-Parlamentet har foreslået, har Kommissionen godkendt to. Den ene har den overtaget i sin helhed. Det drejer sig om ændring nr. 7, som udvider listen over de personlige oplysninger om føreren til også at omfatte førerbevisnummer og sygesikringsnummer. Denne ændring er ligeledes blevet godkendt af Rådet. Ændring nr. 6, som går ud på, at forordningens gyldighedsområde i første omgang skal begrænses til førere, der er statsborgere i tredjelande, og efter to år skal udvides til at omfatte alle førere, er kun blevet godkendt af Kommissionen (ændret forslag).

3.3. Andre relevante punkter

(1) Ifølge den fælles holdning er der grund til ikke blot at ændre forordning (EØF) nr. 881/92, men også Rådets forordning (EØF) nr. 3118/93 [6] om betingelserne for transportvirksomheders adgang til at udføre intern vejgodstransport i en medlemsstat, hvor de ikke er hjemmehørende. Formålet med denne tilføjelse er at gøre det helt klart, at føreren, hvis han er statsborger i et tredjeland, også skal være i besiddelse af en førerattest, når han udfører cabotagekørsel. Det er vigtigt at præcisere dette.

[6] EFT L 279 af 12.11.1993, s. 1.

(2) I den fælles holdning er der indføjet nogle tekniske ændringer til Kommissionens forslag og Europa-Parlamentets udtalelse. Det drejer sig om henvisningen til de kollektive overenskomster og reglerne om uddannelse af erhvervschauffører samt antallet og hyppigheden af de kontrolforanstaltninger, som medlemsstaterne skal gennemføre. Disse tekniske ændringer giver ikke anledning til bemærkninger.

(3) Der er ytret tvivl om, hvorvidt begrænsningen af forordningens gyldighedsområde til statsborgere fra tredjelande er en krænkelse af princippet om lige arbejdsvilkår, som er fastsat i fællesskabsretten og i aftalerne med tredjelandene. Kommissionen er af den opfattelse, at kravet om, at en arbejdstager skal være i besiddelse af et bestemt dokument (arbejdstilladelse, ansættelseskontrakt), ikke er omfattet af definitionen af arbejdsvilkår, men tager sigte på at kontrollere, om føreren er ansat på lovlig vis, dvs. i overensstemmelse med de relevante lovforskrifter. Det er arbejds-, løn- og afskedigelsesvilkårene, som ifølge aftalerne med tredjelandene ikke må give anledning til nogen form for forskelsbehandling baseret på nationalitet.

4. Konklusion

Rådets fælles holdning forekommer afbalanceret, undtagen på følgende punkter:

* Forordningens gyldighedsområde bør senere udvides til også at omfatte førere, der er statsborgere i EU.

* Forordningen bør anvendes på førere, der er statsborgere i tredjelande, seks måneder (og ikke tolv måneder) efter ikrafttrædelsen og på samtlige førere uanset nationalitet 30 måneder efter ikrafttrædelsen.