DA Den Europæiske Unions Tidende C 339/53

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg: Bidrag til bæredygtig udvikling: Hvilken rolle spiller fairtrade og handelsrelaterede ngo-garantiordninger for bæredygtighed?

KOM(2009) 215 endelig

(2010/C 339/12)

Ordfører: Richard ADAMS

Medordfører: Madi SHARMA

Kommissionen besluttede den 5. maj 2009 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg: Bidrag til bæredygtig udvikling: Hvilken rolle spiller fairtrade og handelsrelaterede ngo-garantiordninger for bæredygtighed?

KOM(2009) 215 endelig.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Eksterne Forbindelser, som vedtog sin udtalelse den 7. januar 2010.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog følgende udtalelse på sin 459. plenarforsamling den 20. og 21. januar 2010 (mødet den 20. januar 2010) med 184 stemmer for, 3 stemmer imod og 10 hverken for eller imod.

1. Konklusioner og henstillinger

1.1 Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg har igennem mange år fremmet de bredt anlagte initiativer til bæredygtig produktion, som både virksomheder og ngo'er har taget. Det ser derfor meget positivt på meddelelsen fra Kommissionen, hvori man fremhæver og støtter den voksende effekt af mærkningsordninger, der hjælper forbrugerne i deres valg.

1.2 Selv om det deler den opfattelse, at disse varemærkers dynamik og markedsorientering fremmes af deres frivillige karakter, anbefaler udvalget, at der ydes økonomisk og lovgivningsmæssig støtte for at øge sådanne ordningers åbenhed, effekt og troværdighed og give producenterne mulighed for at øve indflydelse på dem og deltage aktivt ved hjælp af certificering. Den uafhængige globale sammenslutning for sociale og miljømæssige standardiseringssystemer, ISEAL Alliance, fastlægger rammerne for, at ordningerne kan fungere sammen til støtte for normfastsættelsen og en objektiv analyse. Målet bør være at harmonisere tilgangene, hvor dette er muligt, og sikre, at de faktorer, der adskiller dem, formidles på en gennemskuelig måde.

1.3 Udvalget fremhæver den rolle, fairtrade har spillet især ved at tilskynde forbrugerne til rent faktisk at købe bæredygtige produkter og inddrage civilsamfundet på adskillige måder. Det ser med tilfredshed på, at Kommissionen yderligere vil støtte civilsamfundsorganisationers bestræbelser på at øge forbrugernes bevidsthed og opbakning om garantiordninger for bæredygtighed på dette område, da det desuden kan være med til at skabe borgersolidaritet og positive handlingsmønstre. Støtte til medlemsstater, der endnu ikke har sådanne ordninger, kunne være særlig virkningsfuld, hvis civilsamfundsaktører i de lande arbejder aktivt for at skabe bæredygtig udvikling.

1.4 Væksten i de seneste år i alle former for initiativer til køb af bæredygtige produkter tilkendegiver, at tiden nu er inde til, at Kommissionen alvorligt overvejer, hvordan de grundlæggende standarder og fremgangsmåder kan øve indflydelse på dets forpligtelser over for WTO især med hensyn til den internationale handelspolitik over for udviklingslandene, hvor der lægges større vægt på sociale og miljømæssige aspekter (1).

2. Indledning

2.1 Forskellene mellem fairtrade og andre mærker kan ofte henføres til historiske årsager. Fairtrademærket var en reaktion på behandlingen af de fattige i den internationale handel, som ansås for uretfærdig og blev fremmet af »progressive« bevægelser hovedsagelig fra 70'erne, der var baseret på solidaritet og udvikling. Inden for rammerne af dets aktuelle fortsættelse - den industribaserede bevægelse for virksomhedernes sociale ansvar (VSA) – blev der også indført sociale og miljømæssige normer i forsyningskæden og tilbudt en integreret tilgang for producenter og forbrugere. Begge fænomener øvede indflydelse på hinanden f.eks. med fastlæggelsen af minimumsarbejdsnormer i tilfælde af fairtrade og vedtagelsen af en garantimærkning i forbindelse med VSA-fremgangsmåder. I dag hvor klimaændring og ressourceforbrug udgør en risiko for verdens fremtid, kan sådanne garanti- og certificeringsordninger på grund af deres forbrugerorienterede aspekter kategoriseres som »bæredygtigheds«-mærkning.

2.2 I 2005 udarbejdede Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg på anmodning af det britiske formandskab en udtalelse om Etisk handel og forbrugergarantier (2). Deri konkluderedes det, at sådanne frivillige ordninger (normalt i form af certificerings- eller garantimærker) kunne yde et væsentligt bidrag til en bæredygtig udvikling samt til en direkte inddragelse af forbrugerne som et positivt og engageret svar på globaliseringen. I udtalelsen så man også på, hvad der skulle til, for at sådanne ordninger kunne være effektive, om de politiske foranstaltninger på EU-plan var tilstrækkelige og det presserende behov for præcisering og koordinering. Sluttelig gjorde udvalget sig til talsmand for en ramme, der kunne skabe et rationelt grundlag for at sammenligne forbrugergarantiordninger med andre politikinstrumenter med lignende målsætninger samt give EU-institutionerne og medlemsstaterne de nødvendige retningslinjer for skabelsen af politisk kohærens og et praktisk instrument for vurdering af ressourceanvendelsen. Derfor er udvalget yderst tilfreds med, at der tages hensyn til disse konklusioner i den foreliggende meddelelse, og at de videreudvikles.

2.3 I de mellemliggende fire år er salget af produkter med sådanne garantimærkninger steget fænomenalt. Således steg salget af produkter med fairtradekvalitetsmærket f.eks. med 400 % og såkaldte Utz Certified produkter med 365 %. Denne trend fortsætter, tilsyneladende upåvirket af recessionen. Førende internationale producenter og fabrikanter omstiller komplette varemærker og produktkategorier til fairtrade, mens detailhandlere i udstrakt grad skifter produktlinjer til fairtrade. Tilskyndet af forbrugernes interesse har man lanceret eller videreudviklet en række garantimærker baseret på bæredygtighed. Der er mange eksempler på, at disse ordninger for bæredygtighed har en sammenlignelig effekt. Dette har rejst spørgsmålet, om forbrugerne er klar over forskellene mellem de enkelte mærker og de konkrete fordele for producenterne.

2.4 EØSU har længe og vedvarende udvist interesse for dette emne. I sin første udtalelse om Den europæiske »fairtrade«-bevægelse fra 1996 (3) fremkom udvalget med især tre anbefalinger: skabelse af internationale certificerings- og kontrolordninger af høj kvalitet, fastholdelse af processens frivillighed og støtte fra Kommissionen til såvel fairtradeproducentorganisationer i udviklingslandene som offentlige informations- og bevidstgørelseskampagner i Europa.

2.5 I oktober 2009 bekræftede udvalget disse synspunkter i udtalelsen om Fairtrade-fødevarer (4) med Hervé Coupeau som ordfører. Selv om den foreliggende udtalelse er nøje i tråd med Hervé Coupeaus udtalelse er den specielt møntet på Kommissionens meddelelse og indeholder en række omfattende anbefalinger, der er i overensstemmelse med udvalgets allerede udtrykte standpunkt.

3. Resumé af Kommissionens meddelelse

3.1 Bæredygtighedsmærkning i forskellige former er blevet en del af forbrugerens hverdag. De giver forbrugerne mulighed for at støtte en række mål for bæredygtig udvikling. Især fairtrademærket betragtes som et tegn, der forudsætter en garanti for og certificering af arbejds- og miljøvilkår, som opfylder eller ligger over internationale minimumsnormer, handelsfremmende foranstaltninger og en eller anden form for præmiebetaling til fordel for producenter i udviklingslandene. Denne særlige tilgang indtager en prominent plads i meddelelsen. På grund af muligheden for at forvirre forbrugerne fremlægger Kommissionen i bilaget en anerkendt definition af fairtrade i forhold til andre tilgange (5):

1) fairtrade i egentlig forstand

2) andre certificerede nicheprodukter, som formelt betragtet ikke hører ind under fairtrade, men er rettet mod bæredygtighedsbevidste forbrugere (Rainforest Alliance, Utz Certified)

3) produkter, der opfylder visse grundkrav og sigter på branchedækkende anvendelse (f.eks. Common Code for the Coffee Community (CCCC), Ethical Tea Partnership)

4) øvrige produkter (»no name«).

3.2 Kommissionen fastslår, at selv om der findes et væld af mærker og henvisninger til forbrugerne, ville et forsøg på at regulere disse begreber gøre mere skade end gavn. I alt væsentligt er der tale om frivillige, dynamiske initiativer, som reagerer på handelens og forbrugernes krav, og en regulering kunne stille unødige hindringer i vejen for en yderligere udvikling.

3.3 Forbrugernes tillid og bevidsthed kan dog styrkes med klare og gennemskuelige definitioner af ordningerne, og uafhængig overvågning er også et vigtigt krav. Der foreslås og forventes yderligere undersøgelser af ordningernes konsekvenser og fordele. Men Kommissionen gør det på ny klart, at den ikke har til hensigt at fastlægge passende bæredygtighedsnormer for disse private ordninger, selv om den foreslår visse generelle principper. Der er tale om:

— Fastholdelse af de private ordningers ikke-statslige karakter i hele EU;

— Undersøgelse af mulighederne for eventuelle synergier mellem de forskellige ordninger samt skabe større klarhed forbrugerne og producenterne;

— Fælles forståelse af fornuftige grundlæggende krav til fremgangsmåderne;

— Opstilling af objektive fakta til sammenligning af virkningen af private handelsrelaterede ngo-garantiordninger for bæredygtighed.

3.4 Målet med nogle af disse garantiordninger, nemlig udviklingen af fattige lande, er også et centralt mål for både WTO's og EU's handelspolitik. I meddelelsen slås det fast, at private bæredygtighedscertificeringsinitiativer kan supplere handelsliberaliseringsprocessen under forudsætning af, at de er transparente og ikke-diskriminerende.

3.5 Da offentlige myndigheder bruger, hvad der svarer til 16 % af EU's BNP, går man i meddelelsen ind på, hvordan bæredygtighedskriterier kan indgå i de offentlige indkøbspolitikker. Det påpeges, at selv om det nok ville stride imod de offentlige indkøbsregler at kræve certificering med en bestemt mærkningsordning, er medtagelsen af relevante kriterier for produktionsprocessen legitim, og certificering med et særligt etisk mærke er en af mulighederne for at bevise overholdelsen af disse kriterier (6).

3.6 Kommissionen ydede over €19 mio. i finansiel støtte til fairtrade og andre bæredygtige handelsrelaterede initiativer i 2007 og 2008 hovedsagelig til oplysningsaktiviteter i EU. Det er hensigten i højere grad at støtte konsekvensvurderinger og bestræbelser i retning af markedsgennemsigtighed samt at tilskynde medlemsstaterne til at gennemføre lignende foranstaltninger.

4. Generelle bemærkninger

4.1 Udtrykket »fair« og »fair handel« kan ikke kontrolleres retligt, hvilket betyder, at det står enhver frit at smykke sig med påstand om »fairness«, der er mindre underbygget eller mindre nyttig end mærket »fairtrade«. Under sådanne omstændigheder handler det især om, at forbrugeren kender den underliggende certificerings- og kvalitetssikringsproces. I praksis kan det konstateres, at andre handelsrelaterede ngo-garantiordninger for bæredygtighed eller virksomhedsrelaterede ordninger undlader at bruge udtrykkene »fair« eller »mere fair handel« for at undgå forveksling med »fairtrade«.

4.2 Der er gået ti år siden Kommissionens sidste meddelelse om dette emne. I den periode er den offentlige interesse vokset enormt, hvilket en stadig større bevidsthed om bæredygtighedsspørgsmål ligeledes har bidraget til tillige med en dermed forbunden tendens blandt virksomheder til at sikre et vist mål af etiske, sociale og miljømæssige normer i deres forsyningskæde. Dette er således en rettidig opdatering vedrørende et marked, der var over €2 mia. værd i Europa i 2009 (fairtrademærke) og mindst lige så meget for andre bæredygtighedsmærker. Set ud fra den europæiske handel med importerede varer fra udviklingslande er dette dog en relativt lille andel. Det skal nævnes, at udtrykket »niche«, som i Kommissionens meddelelse anvendes til at beskrive ikke-fairtrademærker, også skulle anvendes på fairtrade, som i sig selv er et bæredygtighedsmærke for nicheprodukter.

4.3 I visse lande og produktsegmenter er bæredygtighedsmærkningen ved at miste sin nichekvalitet. For eksempel stammer ifølge den nederlandske ngo »Tropical Commodities Coalition (TCC)« 25 % af den kaffe, der drikkes i Nederlandene fra »etisk« handel. Det er derfor vigtigt, at man imødegår forkerte forestillinger hos forbrugerne.

4.4 Man må være klar over, at anvendelsen af begrebet »fairtrade« (eller Good Origin eller lignende udtryk på mærker) indebærer en absolut etisk værdi, mens det i virkeligheden kun drejer sig om en påviselig, men marginal forbedring. Sådanne kategoriske udsagn anvendes normalt ikke for bevidst at vildlede forbrugerne, men snarere for at forenkle markedsføringen, men dette indebærer en risiko for en voksende desillusionering af forbrugerne, hvis forventningerne ikke opfyldes.

4.5 Når det drejer sig om fairtrade, findes der to komplementære kanaler: mærkning og den integrerede forsyningskæde. I meddelelsen behandler man i al for utilstrækkelig grad de vidtrækkende konsekvenser af fairtrade bevægelsen, dens græsrodskampagner og politiske aktiviteter mod Nord og støtteforanstaltningerne til producenterne mod Syd. Kommissionen kommer heller ikke ind på det vigtige bidrag, som f.eks. Utz Certified yder til fødevaresikkerheden via dets højt udviklede sporbarhedssystem eller til den positive effekt af Rainforest Alliance's certificeringssystem på modvirkningen af klimaforandringen med den vægt, der tillægges bevarelsen af regnskoven. Det er forståeligt, at Kommissionen i sin meddelelse ikke kan behandle sådanne yderligere effekter indgående uden at sprænge rammerne herfor. Kommissionen kunne dog tage disse temaer op i fremtidige strategipapirer.

4.6 Selv om Kommissionen fremlægger garantiordninger for bæredygtighed som et supplement til WTO's handelsliberaliseringsproces, forkaster fairtradebevægelsen dette synspunkt, når det går på dem selv. De ser deres tilgang snarere som et alternativt handelspartnerskab. Andre garantiordninger for bæredygtighed så gerne at WTO indgående undersøgte, hvordan handelsliberaliseringsprocessen kunne fremme bæredygtighed og samtidig forhindre en situation, hvor sociale, miljømæssige og økonomiske krav i forbindelse med bæredygtighed fejlagtigt betragtes som handelshindringer.

5. Særlige bemærkninger

5.1 Udvalget respekterer, at Kommissionen ikke forsøger at regulere garantiordninger, da en EU-lovgivning snarere lægger en dæmper på ambitionerne og dynamikken i de sociale og miljøprægede mærkningssystemer. En ikke-retlig ramme forudsætter dog, dels at den uafhængige certificering er troværdig, dels at forbrugeren klart forstår, hvad målet er med de enkelte uafhængige garantiordninger. Dette peger i retning af, at sådanne ordninger bør baseres på ISO65 akkrediterede certificeringsprocedurer.

5.2 Der burde derfor udformes en fælles normramme i de tilfælde, hvor der er klare overlapninger mellem ordningerne f.eks. arbejdsnormer og pesticidanvendelse. Der er også behov for en stringent konsekvensanalyse, der tager højde for de betydelige forskelle i de påståede resultater som f.eks. forbedring af markedsadgangen for mindre landbrugere i tilfælde af Fairtrade eller forbedring af organisationsmetoderne for landbrugsbedrifter i tilfælde af Utz Certified, fairtrades fokus på at øge den enkelte producents medbestemmelsesmuligheder og Rainforest Alliance’s focus på biodiversitet.

5.3 Selv om Kommissionen vælger ikke selv at fastsætte standarder, har den til hensigt at støtte en omfattende komparativ undersøgelse af de vigtigste ordningers forskelle og fordele. Markedstransparens anses som en væsentlig forudsætning for markedsorienterede garantiordninger for bæredygtighed, og EØSU ser positivt på, at UNCTAD har fortsat projektet med at udvikle en internetportal til analyse og debat af sådanne ordninger. De centrale punkter er dog, hvilke resultater de opnår på områder, hvor de har fælles mål, og hvilke specifikke fordele, de giver, hvor de er forskellige. Det skal imidlertid understreges, at den nuværende præsentation af UNCTAD-portalen (7) ikke opfylder disse mål, da den ikke tager højde for de betydelige forskelle mellem ordningerne og er ikke så klar og stringent, som er nødvendig for en sådan referencefacilitet.

5.4 Det foreslås, at der ydes støtte til udviklingen af procedurer, der ligger til grund for bæredygtighedsmærkernes gennemsigtighed og troværdighed, og til producenternes mulighed for at opnå certificering og markedsadgang og til at imødegå de organisatoriske udfordringer, som er en betingelse herfor. F.eks. kunne der afsættes økonomisk støtte til ISEAL-alliancen (8) for at følge op på arbejdet med at harmonisere ordningerne, hvor dette er relevant og afklare unikke elementer. Inden for ISEAL, der er forum for mange forskellige interesseparter, kan man fastlægge de fælles aspekter ved forskellige mærkningsordninger og uafhængigt vurdere og afklare forskelligheder.

5.5 Under den nuværende debat om fairtrade og handelsrelaterede ngo-garantiordninger for bæredygtighed tilkommer der afgjort producentorganisationerne i udviklingslandene en central rolle (9), og deres erfaringer med forskellige ordninger for bæredygtighed skal i højere grad tages i betragtning. Udvalget er af den opfattelse, at ordninger for bæredygtighed og enhver vurdering af deres konsekvenser også bør basere sig på bidrag fra producentorganisationer, der har erfaring med de fleste af de vigtige initiativer.

5.6 Hovedparten af al salg af produkter, der er kendetegnet ved fairtrade og handelsrelaterede ngo-garantiordninger for bæredygtighed, foregår inden for et mindretal af medlemsstater. Udvalget opfordrer udtrykkeligt Kommissionen til at prioritere støtte og finansiering af civilsamfundsorganisationer i medlemsstater, hvor forbrugeroplysningskampagner i forbindelse med bæredygtighed ikke er særlig udbredte, for så vidt der findes tillidsvækkende civilsamfundsaktører, der kan videreføre dette arbejde.

5.7 I EU's handelspolitik har man i nogen tid anerkendt bidraget fra fairtrade samt dets potentielle indflydelse på verdenshandelspolitikken. Udvalget opfordrer derfor Kommissionen til at afspejle den voksende betydning, EU's borgere tillægger bæredygtig og socialt ansvarlig handel ved at opfylde sine forpligtelser over for WTO om handelsregulering.

Bruxelles, den 20. januar 2010 Mario SEPI Formand for det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) I denne forbindelse er det værd at nævne kapitlet om handel og bæredygtig udvikling (kapitel 13) i frihandelsaftalen mellem EU og Korea.

(2) EUT C 28 af 3.2.2006, s. 72-81.

(3) EFT C 204 af 15.7.1996, s. 41.

(4) EUT C 318 af 23.12.2009, s. 29.

(5) I meddelelsen henvises til fairtradekriterierne som defineret af fairtradebevægelsen og senere anvendt i Europa-Parlamentets beslutning af 6. juni 2006 (A6-0207/2006).

(6) Dette illustreres også af Europa-Kommissionens beslutning af 29. oktober 2009 om at sende en officiel skrivelse til Nederlandene vedrørende tildelingen af en offentlig kontrakt om levering og administration af kaffemaskiner i provinsen Noord-Holland. Ifølge Kommissionen opfyldte provinsen Noord-Holland i licitationsproceduren ikke EU's regler for offentlige indkøb, hvorved konkurrencen blev begrænset.

(7) http://193.194.138.42/en/Sustainability-Claims-Portal/Discussion-Forum/Fair-Trade/Web-links/

(8) ISEAL er den internationale alliance for social og økologisk akkreditering og mærkning. Dens kodeks for god praksis er det internationale referencedokument for sådanne standardiseringssystemer.

(9) Dette gælder for World Fair Trade Organization (WFTO) og Fair Trade Labelling Organisations International (FLO), som allerede inddrager producentorganisationer fra udviklingslande i deres beslutningsproces tillige med Rainforest Alliance (blandt medlemmerne i deres »International Standards Committee« findes jordbesiddere, landbrugere, ngo'er, lokale aktører, forskere, teknikere og andre interessenter) og Utz Certified (blandt bestyrelsesmedlemmerne er kaffebønder, kaffehandlere og kafferistere samt ngo'er, og dets adfærdskodeks blev vurderet og anerkendt af alle de involverede i Utz Certified-programmet).