EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 18.11.2020 COM(2020) 745 final BERETNING FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET, RÅDET, DEN EUROPÆISKE CENTRALBANK OG DET EUROPÆISKE ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG



















































Rapport om varslingsmekanismen 2021



















































(udarbejdet i overensstemmelse med artikel 3 og 4 i forordning (EU) nr. 1176/2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer) {SWD(2020) 275 final}



Denne rapport om varslingsmekanismen indleder den tiende årlige runde af proceduren i forbindelse med makroøkonomiske ubalancer ("makroubalanceproceduren"). Formålet med proceduren er at afsløre, forebygge og korrigere ubalancer, som hindrer den rette virkemåde af økonomien i en medlemsstat, i Den Økonomiske og Monetære Union eller i Unionen som helhed, og at anspore til de rette politiske løsninger. Proceduren er en integreret del af det europæiske semester for samordning af den økonomiske politik for at sikre overensstemmelse med de analyser og henstillinger, der udarbejdes i forbindelse med andre økonomiske overvågningsredskaber (artikel 1 og 2 i forordning (EU) nr. 1176/2011). Dette års overvågningsforløb under det europæiske semester, herunder gennemførelsen af makroubalanceproceduren, er blevet tilpasset som følge af oprettelsen af genopretnings- og resiliensfaciliteten. I den årlige strategi for bæredygtig vækst, som blev vedtaget i midten af september 2020, blev der gjort status over den økonomiske og sociale situation i Europa og redegjort for de overordnede politiske prioriteringer for EU. Den indeholdt desuden strategisk vejledning om anvendelsen af genopretnings- og resiliensfaciliteten. Analysen i denne rapport bygger på en økonomisk fortolkning af en række indikatorer i en resultattavle, der suppleres af et bredere sæt supplerende indikatorer, analyseredskaber og vurderingsmetoder og andre relevante oplysninger, herunder senest offentliggjorte data og prognoser. I år indeholder rapporten desuden en styrket fremadrettet vurdering af forhold, der kan udgøre en risiko for den makroøkonomiske stabilitet og udviklingen af makroøkonomiske ubalancer. Rapporten indeholder også en analyse af, hvordan makroøkonomiske ubalancer i de enkelte medlemsstater påvirker euroområdet som helhed. I denne rapport udpeges de medlemsstater, for hvilke der bør udarbejdes dybdegående undersøgelser med henblik på at vurdere, om de er berørt af ubalancer, som kræver politiske tiltag (artikel 5 i forordning (EU) nr. 1176/2011). Under hensyntagen til drøftelser om rapporten med Europa-Parlamentet og i Rådet og Eurogruppen vil Kommissionen udarbejde dybdegående undersøgelser vedrørende de relevante medlemsstater. De dybdegående undersøgelser vil blive offentliggjort i foråret 2021 og vil danne grundlag for Kommissionens vurdering vedrørende tilstedeværelsen af makroøkonomiske ubalancer og alvoren heraf samt for udpegelsen af huller i politikken. 1.Sammenfatning Denne rapport om varslingsmekanismen er udarbejdet i lyset af covid-19-krisen. Covid-19-krisen forårsager hurtige og markante ændringer af den økonomiske situation, og derfor indeholder den økonomiske analyse i denne rapport en styrket fremadrettet vurdering af de forhold, der kan udgøre en risiko for den makroøkonomiske stabilitet og udviklingen af makroøkonomiske ubalancer. Det er derfor nødvendigt at fokusere på mere end blot de endelige årlige data i resultattavlen, som for denne rapports vedkommende dækker perioden op til 2019. Sammenlignet med de foregående år gøres der i dette års rapport derfor større brug af prognoser og højfrekvensdata for at give mulighed for at vurdere covid-19-krisens mulige konsekvenser. Det nuværende overvågningsforløb under det europæiske semester er blevet midlertidigt tilpasset for at sikre en konsekvent og effektiv anvendelse af genopretnings- og resiliensfaciliteten, hvilket også vil få konsekvenser for gennemførelsen af proceduren i forbindelse med makroøkonomiske ubalancer. Den årlige strategi for bæredygtig vækst 2021, som blev vedtaget i midten af september, igangsatte dette års semesterforløb og indeholdt strategisk vejledning om anvendelsen af genopretnings- og resiliensfaciliteten. Idéen med genopretnings- og resiliensfaciliteten er, at medlemsstaterne vedtager genopretnings- og resiliensplaner, som indeholder en beskrivelse af de reformer og investeringer, der vil blive gennemført med henblik på at imødegå vigtige økonomiske udfordringer, og som er afstemt med EU's prioriteter, herunder de landespecifikke henstillinger, der er blevet rettet til medlemsstaterne i de seneste år og navnlig i forbindelse med semesterforløbet i 2019 og 2020. Genopretnings- og resiliensfaciliteten giver således medlemsstaterne mulighed for at gennemføre reformer og investeringer, som er i overensstemmelse med henstillingerne inden for rammerne af makroubalanceproceduren, og som imødegår de underliggende og vedvarende strukturelle årsager til eksisterende makroøkonomiske ubalancer. Den specifikke overvågning af politiske tiltag over for eksisterende makroøkonomiske ubalancer finder ikke sted i efteråret 2020, men vil i stedet foregå i forbindelse med vurderingen af genopretnings- og resiliensplanerne. De næste dybdegående undersøgelser vil blive offentliggjort i foråret 2021 sammen med vurderingen af stabilitets- og konvergensprogrammerne, og her vil der blive set nærmere på, hvor alvorlige de allerede konstaterede ubalancer er, samt hvordan de udvikler sig. Det vil desuden blive undersøgt, om der er risiko for, at der opstår nye ubalancer. De fleste eksisterende makroøkonomiske ubalancer har været under korrektion i en situation med gunstige makroøkonomiske forhold, indtil covid-19-krisen brød ud. I årene efter finanskrisen i 2008 blev der foretaget korrektioner af ubalancer vedrørende strømstørrelser, f.eks. uforholdsmæssigt store underskud eller stærk kreditvækst. Dette skete i forbindelse med den bredt baserede gældsnedbringelse i den private sektor. Den økonomiske ekspansion, der begyndte i 2013, bidrog til korrektionen af ubalancer vedrørende beholdninger. Denne korrektion begyndte således først senere og forløb i et langsommere tempo og resulterede i, at gældskvoterne for den private og den offentlige sektor samt over for udlandet blev nedbragt, og at bankernes balancer blev styrket. Samtidig har den økonomiske ekspansion i de senere år skabt risiko for overophedning, primært med hensyn til udviklingen i boligpriserne og i omkostningskonkurrenceevnen, og særligt i de lande, der har oplevet en kraftig økonomisk vækst. En række eksisterende makroøkonomiske ubalancer forværres af covid-19-krisen, og der kan opstå nye risici. Navnlig stiger den offentlige og den private gældskvote. På længere sigt kan der i lyset af en svag økonomisk aktivitet, konkurser og et svækket arbejdsmarked opstå vanskeligheder med at tilbagebetale udestående gæld i den private sektor. Dette kan på sin side påvirke bankernes balance og skade deres rentabilitet yderligere. Samtidig forventes de ekstreme stigninger i arbejdsomkostningerne og i boligpriserne, som har været kendetegnende for den seneste tid, at aftage. Dette kan dog give udfordringer, hvis en sådan tilpasning fører til uforholdsmæssigt store nedjusteringer, navnlig i de medlemsstater, hvor husholdningsgælden allerede er stor. Der kan drages følgende konklusioner af den horisontale analyse i rapporten: ·For de fleste EU-medlemsstaters vedkommende ventes der ingen større ændringer af stillingen på betalingsbalancens løbende poster oven på covid-19-krisen. Underskuddene på betalingsbalancens løbende poster er fortsat moderate i de fleste lande. I nogle lande er der stadig store overskud, om end de er faldet i de seneste år. Stillingen på betalingsbalancens løbende poster ventes ikke at blive synderligt påvirket af covid-19-krisen. Dette står i stærk kontrast til situationen under den globale finanskrise, hvor der var store underskud i EU-landene, og krisen udløste en afvikling heraf. Stabiliteten af opgørelserne for betalingsbalancens løbende poster dækker dog over betydelige ændringer af, hvilke sektorer der bidrager til den samlede betalingsbalance, idet store stigninger i den private sektors nettofordringserhvervelse modsvares af en betydelig forringelse af statens nettofordringserhvervelse som følge af deres indsats for at afbøde virkningerne af krisen. ·Den konstaterede forbedring af de fleste medlemsstaters nettostilling over for udlandet (NIIP) i de seneste år forventes at ophøre. Selv om der i adskillige medlemsstater fortsat er betydelige ubalancer over for udlandet, blev NIIP for de fleste EU-landes vedkommende fortsat forbedret i 2019. Dette skyldes, at stillingen på betalingsbalancens løbende poster lå over det niveau, der skal til for at stabilisere NIIP, vækst i det nominelle BNP samt, for nogle landes vedkommende, meget positive værdireguleringer. På længere sigt forventes forbedringerne af NIIP i forhold til BNP at ophøre på grund af et betydeligt fald i BNP i 2020 og relativt stabile stillinger på betalingsbalancens løbende poster. ·Da covid-19-krisen brød ud, opstod der i nogle medlemsstater uden for euroområdet visse spændinger relateret til udenlandsk finansiering. Kapitalbevægelserne og valutakurserne i nogle medlemsstater uden for euroområdet blev udsat for et vist markedspres i en kortere periode fra slutningen af marts til april i lyset af en stigende risikoaversion. Dette pres er siden aftaget som følge af de bedre resultater på de finansielle markeder. ·Covid-19-krisen har sammenlignet med nedturens omfang indtil videre kun haft beskedne følger for arbejdsmarkedet, hvilket bl.a. skyldes politiske tiltag såsom arbejdsfordelingsordninger, men arbejdsløsheden forventes at stige. Krisen bragte en ende på flere år med fremgang på arbejdsmarkederne i EU. Indtil videre har den hovedsagelig resulteret i et fald i den gennemsnitlige arbejdstid pr. medarbejder, mens antallet af arbejdsløse kun er steget en smule. Dette fænomen med hoarding af arbejdskraft (dvs. hvor virksomhederne holder på deres medarbejdere), som har kendetegnet mange økonomier i EU i 2020, skyldes primært statsstøttede initiativer til at bevare arbejdspladser, navnlig arbejdsfordelingsordninger. Arbejdsløsheden forventes imidlertid at stige med en vis forsinkelse, som det ofte ses oven på recessioner. Der er navnlig risiko for betydelige tab af arbejdspladser i de sektorer, der er blevet hårdt ramt af pandemien. Denne risiko afhænger både af, hvor længe krisens følger vil vare ved, og af styrken af de politiske tiltag. ·Enhedslønomkostningerne er i de senere år steget kraftigere i flere EU-lande som følge af lønstigninger og svag produktivitetsvækst, men efter en solid stigning i 2020 ventes stigningstakten nu at aftage. Der er i de senere år registreret store stigninger i enhedslønomkostningerne i en situation med stærk økonomisk vækst i adskillige central- og østeuropæiske lande samt i de baltiske lande. Den faldende arbejdsproduktivitet, som skyldes faldet i produktionen og fastholdelsen af arbejdskraft, forventes at presse enhedslønomkostningerne opad i 2020, selv om der kan konstateres et markant fald i lønudviklingen. I 2021 ventes den gradvise genoptagelse af den økonomiske aktivitet at medføre en stigning i den samlede produktivitet, hvilket delvist vil opveje for stigningen i enhedslønomkostninger i 2020. ·Virksomhedernes gæld forventes at stige betragteligt over hele linjen i 2020, navnlig på grund af behovet for likviditet. Lånoptagelsen blandt virksomhederne for at finansiere deres driftskapital steg kraftigt med covid-19-udbruddet, og kreditgivningen til ikkefinansielle selskaber er steget i de fleste lande. Takket være lånegarantier har virksomhederne kunnet optage lån for at understøtte deres aktivitet og styrke deres likviditet. Ordninger med henstand med betaling af gælden (gældsmoratorier) har også bidraget til at øge gælden. De stigende gældsniveauer kombineret med det betydelige fald i BNP i 2020 ventes at øge gældskvoterne markant, navnlig på kort sigt. På længere sigt vil gældskvoterne formodentlig udvikle sig i mere gunstig retning i takt med genopretningen, men nogle sektorer vil kunne få vanskeligt ved at tilbagebetale gælden, navnlig de sektorer, som pandemien har mere længerevarende konsekvenser for. Dette vil også påvirke långivernes balancer. ·Gældsdynamikken i husholdningerne er forholdsvis begrænset. Før covid-19-krisen var långivningen til husholdningerne atter begyndt at stige i et hastigt tempo i adskillige lande efter flere år med gældsnedbringelse eller svag udvikling. Dynamikken i husholdningernes gældsbeholdning lader til at stilne af i 2020. Dette sker på trods af gældsmoratorierne, som har lettet likviditetspresset på de gældsatte husholdninger og reduceret tempoet for tilbagebetalingen af gæld. Gældskvoten for husholdningerne stiger mekanisk i 2020 som følge af faldet i BNP. Samtidig er husholdningernes opsparinger steget som følge af et stort fald i forbruget. Husholdningernes tilbagebetalingsevne overskygges imidlertid af den forringede situation på arbejdsmarkederne.

·Boligpriserne er fortsat steget i 2020, og stigningstakten er taget til i nogle lande, om end udviklingen forventes at blive mere moderat og føre til mulige nedjusteringer. I 2019 steg boligpriserne fortsat kraftigt, også i en række lande, hvor der kan være risiko for overvurdering. Krisens følger for beskæftigelsen og husstandsindkomsten vil normalt blive afspejlet i en aftagende boligprisdynamik. De seneste kvartalsdata peger allerede i retning af en opblødning af boligmarkedet i mere end halvdelen af EU-landene. Prognoserne for stigningen i boligpriser tyder på nedjusteringer i langt størsteparten af medlemsstaterne mellem 2020 og 2021. ·Efter at den offentlige gæld i de seneste år har været i en faldende trend som følge af stærkere vækst i det nominelle BNP, stiger den i øjeblikket kraftigt i alle medlemsstaterne, navnlig i dem, der er blevet hårdest ramt af covid-19-krisen. Den offentlige gæld er i de seneste år fortsat med at falde i de fleste medlemsstater, men i enkelte meget forgældede lande er der enten kun sket en meget beskeden eller slet ingen reduktion. Under krisen lod regeringerne i EU de automatiske stabilisatorer få frit spil, samtidig med at de har ydet direkte budget- og likviditetsstøtte for at afbøde følgerne af sundhedskrisen og af det faldende forbrug i den private sektor. De offentlige gældskvoter stiger mere i de lande, hvor gældsniveauet allerede før krisen var højere, hvilket også afspejler det forhold, at tilbageslaget har været større i disse lande. De enestående pengepolitiske lempelser og forskellige tiltag på EU- og euroområdeniveau har holdt finansieringsomkostningerne på et historisk lavt niveau og understøttet tilliden. Nogle lande har udnyttet mulighederne ved den omfattende likviditet og den øgede efterspørgsel hos investorerne til at forlænge statsobligationernes løbetidsprofiler, men for andre lande kan statsgældens sammensætning indebære en risiko, navnlig på grund af korte løbetider, og fordi en stor del af gælden er stiftet i udenlandsk valuta. ·Forholdene i banksektoren er blevet bedre i de senere år, men covid-19-krisen kan sætte modstandsdygtigheden af EU's banksektor på prøve. Forholdene i banksektoren er væsentligt forbedret siden den globale finanskrise, og kapitalprocenterne og likviditetsbufferne er meget mere solide end for ti år siden. Sektoren har dog fortsat haft udfordringer i form af lav rentabilitet i en situation med lave renter og, for visse landes vedkommende, et stadig forholdsvis højt niveau af misligholdte lån. Centralbankerne har sørget for rigelig likviditet, hvilket har hjulpet med at forhindre kreditstramninger efter covid-19-udbruddet, og suspensionen af udbyttebetalinger og midlertidige lempelser af tilsynsreglerne giver også bankerne lidt pusterum. Krisen forventes at forringe kvaliteten af aktiverne og rentabiliteten. Stigende vanskeligheder blandt virksomheder og husholdninger med at tilbagebetale gælden vil på længere sigt føre til misligholdelse af lån, navnlig når gældsmoratoriet er udløbet. Nedjusteringer af boligpriserne risikerer at påvirke værdiansættelsen af sikkerhedsstillelsen og dermed bankernes balancer. Covid-19-chokket forværrer de eksisterende ubalancer i euroområdet, hvilket understreger behovet for at udnytte EU's støtteforanstaltninger bedst muligt. Ifølge Kommissionens efterårsprognose 2020 er de medlemsstater, som er blevet hårdest ramt af covid-19-krisen rent økonomisk, fordi pandemien har været særlig alvorlig, eller fordi de er afhængige af sektorer, der har været mere eksponeret, kendetegnet ved relativt store beholdninger af offentlig gæld og udenrigsgæld. Covid-19-krisen lader således til at forstærke de eksisterende mønstre i euroområdet med hensyn til indenlandsk og udenlandsk gældsætning. Flere af de lande, der er blevet hårdt ramt af covid-19-krisen, var indtil for nylig kendetegnet ved meget svag potentiel vækst. Pandemien risikerer derfor at øge de økonomiske forskelle mellem landene. Sideløbende hermed forventes euroområdet som helhed fortsat at have et handelsoverskud til trods for det kraftige fald i efterspørgslen på verdensplan, hvilket peger i retning af, at der kunne være yderligere mulighed for at øge efterspørgslen i euroområdet samlet set med henblik på at fremme genopretningen og samtidig understøtte ECB's bestræbelser på at nå inflationsmålet. I lyset af den stigende gældsætning i alle medlemsstaterne kan genopretnings- og resiliensfaciliteten og andre finansielle støtteinstrumenter, der er oprettet på euroområde- og EU-niveau, herunder SURE og REACT-EU, samt en øget fleksibilitet i anvendelsen af de resterende EU-midler hjælpe medlemsstaterne med at skabe de rette betingelser for en varig genopretning og styrke modstandsdygtigheden. På længere sigt er det vigtigt, at de understøttende politiske tiltag, reformer og investeringer, der gennemføres i hele euroområdet, kombineres på en måde, der effektivt sætter ind mod makroøkonomiske ubalancer, navnlig når disse er uforholdsmæssigt store. Alt i alt lader risiciene som følge af covid-19-krisen til at være tiltagende i de lande, hvor der allerede var konstateret (uforholdsmæssigt store) ubalancer. Covid-19-krisen har til en vis grad medført en tilbagegang i den gradvise nedbringelse af ubalancer i mange medlemsstater, som primært har været drevet af den økonomiske ekspansion, der har været siden 2013. Til gengæld lader overophedningspresset relateret til stor vækst i boligpriserne og i enhedslønomkostningerne nu til at udgøre en lavere risiko på mellemlang sigt, og vil måske føre vil nedjusteringer. Selv om presset på kapitalstrømmene og valutakurserne indtil videre har vist sig kortvarigt i 2020, er stemningen på markedet stadig meget svingende. Derfor skal der ved overvågningen fokuseres på lande, hvor risiciene ser ud til at stige, hvilket overvejende falder sammen med de lande, hvor der allerede var konstateret ubalancer. Samtidig skal udviklingen overvåges nøje i andre medlemsstater, herunder i nogle økonomier uden for euroområdet, hvor betænkelighederne vedrørende holdbarheden over for udlandet i løbet af foråret gav sig udtryk i markedspres, samt i medlemsstater med høje gældsniveauer. Stigningen i de private og offentlige gældskvoter i 2020 kræver nøje overvågning, men de skaber på nuværende tidspunkt ikke et behov for nye dybdegående undersøgelser. De forhold, der kan udgøre en risiko for makroøkonomiske ubalancer, og som navnlig vedrører stigende gældskvoter, er under forværring, særligt i de lande, for hvilke der allerede er konstateret ubalancer eller uforholdsmæssigt store ubalancer. De betydelige stigninger i gældskvoterne i 2020 er i vid udstrækning knyttet til den mekaniske virkning af midlertidige, men store tilbageslag, som nedbringer nævneren i forholdet (BNP). Disse stigninger i den offentlige sektors og i virksomhedernes gæld er også knyttet til tilpasningen oven på det store engangschok fra covid-19-udbruddet og er et resultat af bevidste og midlertidige politiske tiltag (som også knytter sig til foranstaltninger vedrørende bankgarantier og gældsmoratorier) for at afbøde krisens virkninger og forhindre, at pandemien får endnu større konsekvenser for den økonomiske aktivitet, indkomsten og den makroøkonomiske stabilitet på længere sigt. Det er nødvendigt at forhindre recessionen i at blive dybere og mere fastgroet for at forbedre gældsudviklingen på længere sigt, selv om det indebærer umiddelbare midlertidige gældsstigninger. Der vil blive udarbejdet dybdegående undersøgelser vedrørende medlemsstater, for hvilke der allerede er konstateret ubalancer eller uforholdsmæssigt store ubalancer. I overensstemmelse med etableret tilsynspraksis foretages der en dybdegående undersøgelse for at vurdere, hvorvidt eksisterende ubalancer er under afvikling, stadig består eller er under forværring, idet der gøres status over de korrigerende politiske foranstaltninger, der er truffet. Der vil således blive foretaget dybdegående undersøgelser for de 12 medlemsstater, hvori der blev konstateret ubalancer og uforholdsmæssigt store ubalancer på grundlag af resultaterne af de dybdegående undersøgelser, der blev udarbejdet i februar 2020. Der er i øjeblikket konstateret ubalancer i 9 medlemsstater (Frankrig, Irland, Kroatien, Nederlandene, Portugal, Rumænien, Spanien, Sverige og Tyskland), mens der for Cyperns, Grækenlands og Italiens vedkommende er konstateret uforholdsmæssigt store ubalancer. I denne rapport om varslingsmekanismen fremhæves potentielle risikable forhold i en række medlemsstater, for hvilke der ikke vil blive udarbejdet dybdegående undersøgelser. Oven på covid-19-udbruddet er der opstået forhold knyttet til udenlandsk finansiering, som kan udgøre en risiko i visse lande uden for euroområdet. I Ungarn lader samspillet mellem offentlig låntagning og udenlandsk finansiering til at give anledning til nærmere overvågning. Den offentlig gæld finansieres delvist i udenlandsk valuta, hvilket afspejler økonomiens åbenhed og det forhold, at en del af den offentlige og den private sektors indtægter udgøres af udenlandsk valuta. Løbetiden for den offentlige gæld er imidlertid meget kort, og den indenlandske banksektor ligger inde med en stor beholdning af offentlig gæld, mens de officielle reserver i begyndelsen af 2020 lå tæt på de prudentielle minimumsniveauer. Markedspresset er aftaget siden foråret, og der er i øjeblikket ingen klare tegn på risiko for ubalancer. Imidlertid kan en sådan risici opstå i fremtiden, og der er derfor behov for nøje overvågning. Konsekvenserne af stigende gældskvoter kræver også overvågning i adskillige medlemsstater, som i øjeblikket ikke er genstand for overvågning inden for rammerne af makroubalanceproceduren. I Belgien ventes såvel den private som den offentlige gæld at stige yderligere til et niveau, der ligger over grænseværdierne. For Danmarks, Finlands og Luxembourgs vedkommende ventes den private gæld at stige til et niveau, der ligger over resultattavlens grænseværdier. Den offentlige gæld ventes at stige yderligere over 60 % af BNP i Slovenien og Østrig. Der er stor usikkerhed om, hvorvidt og i hvor stort omfang denne udvikling vil indebære øgede risici for den makroøkonomiske stabilitet, navnlig fordi der også skal tages hensyn til vækstudsigterne på mellemlang og lang sigt, og hvordan de påvirkes af covid-19-krisen. Selv om den forventede stigning i gældskvoterne kræver nøje overvågning, er det derfor på nuværende stadie ikke nødvendigt at udarbejde dybdegående undersøgelser af flere medlemsstater. 2. Ændrede økonomiske udsigter: betydning for makroøkonomiske ubalancer i euroområdet Covid-19-pandemien udgør et enestående chok for økonomien. Udbruddet af pandemien blev i begyndelsen af marts 2020 efterfulgt af restriktive foranstaltninger for at begrænse spredningen, som i de fleste medlemsstater gradvist blev lempet i begyndelsen af maj. De trufne foranstaltninger stod mere eller mindre i forhold til sundhedskrisens alvor, men der var betydelige forskelle mellem landene. Som følge af covid-19-pandemien er et massivt efterspørgselschok, som har påvirket forbruget, blevet forværret af udbudsbegrænsninger i forbindelse med nedlukninger. Forbrugsdynamikken er fortsat afdæmpet sammenlignet med trenden før covid, navnlig med hensyn til tjenesteydelser, hvor det er vanskeligere at undgå menneskelig kontakt. Investeringslysten hæmmes fortsat af betydelig usikkerhed. Den faldende vækst i indkomsterne og i beskæftigelsen og den begrænsede dynamik på eksportmarkederne vil fortsat bremse efterspørgslen på længere sigt. Afbrydelserne i visse værdikæder og afstandsforanstaltningerne på arbejdspladsen påvirker stadig udbuddet, hvilket på sin side hæmmer produktiviteten. EU og andre verdensregioner oplever i øjeblikket et nyt udbrud af pandemien, og der er stor usikkerhed om, hvor alvorlig den vil være, og hvor længe den vil vare. Overordnet set forventes BNP ifølge Kommissionens økonomiske efterårsprognose 2020 at falde med omkring 7,8 % i euroområdet og 7,4 % i EU i 2020. Til trods for den forventede genopretning i 2021 vil BNP ifølge prognosen fortsat ligge under 2019-førkriseniveauet (figur 1). Ekstraordinære politiske tiltag har afbødet følgevirkningerne af covid-19-krisen. Der er blevet udvist en enestående politisk handlekraft såvel i EU som i andre større verdensregioner for at forhindre indkomsterne i at kollapse oven på de restriktive foranstaltninger og nedbringe risikoen for større tab af arbejdspladser og virksomhedskonkurser. Regeringerne har ydet finanspolitisk støtte gennem arbejdsfordelingsordninger og øget indkomststøtten til arbejdsløse. Der er givet henstand med betaling af skat og realkreditlån, og der er indført garantier for banklån for at forhindre kreditstramninger. Den Europæiske Centralbank har truffet en bred vifte af støtteforanstaltninger for at opretholde den finansielle stabilitet og velfungerende finansielle markeder, herunder yderligere likviditet til bankerne og lempede krav til sikkerhedsstillelse, og har foretaget væsentlige opkøb af aktiver i såvel den private som den offentlige sektor inden for rammerne af programmet for køb af aktiver og pandemiopkøbsprogrammet. De tilsynskrav, der gælder for bankerne under den fælles tilsynsmekanisme, er blevet lempet med henblik på at udligne konjunkturerne. Inden for rammerne af den europæiske stabilitetsmekanisme er der stillet pandemikrisestøtte til rådighed for alle medlemsstaterne i euroområdet, som bygger på kreditlinjen med skærpede betingelser. EU og medlemsstaterne har oprettet tre sikkerhedsnet for arbejdstagere, virksomheder og stater: en facilitet for midlertidig støtte til mindskelse af risiciene for arbejdsløshed i en nødsituation (SURE), en paneuropæisk garantifond under Den Europæiske Investeringsbank og pandemikrisestøtten inden for rammerne af den europæiske stabilitetsmekanisme. Kommissionen har fremsat forslag til nye instrumenter til at fremme genopretningen (NextGenerationEU), som Det Europæiske Råd nåede til enighed om i juli, navnlig en storstilet genopretnings- og resiliensfacilitet. Under faciliteten ydes der lån og tilskud til fremme af reformer og investeringer med henblik på at øge vækstpotentialet, styrke den økonomiske og sociale modstandsdygtighed og lette den grønne og den digitale omstilling, i overensstemmelse med Unionens mål. Der er truffet adskillige andre politiske foranstaltninger, herunder bestemmelser om hurtigere og mere fleksibel anvendelse af de resterende EU-midler, vedtagelsen af midlertidige rammebestemmelser for statsstøtte og aktiveringen af den generelle undtagelsesklausul under stabilitets- og vækstpagten. Figur 1: BNP sammenlignet med niveauet før krisen (faste priser) Figur 2: Økonomiske forventninger og aktieindeks, 2013-2020 Kilde: Europa-Kommissionens økonomiske efterårsprognose 2020 Kilde: Europa-Kommissionen og ECB, data fra DataStream Covid-19-udbruddet blev efterfulgt af stærke indledende reaktioner på de finansielle markeder. På de finansielle markeder var der forventninger om en større recession kort efter covid-19-krisens udbrud. Aktiemarkederne styrtdykkede på grund af ændrede forventninger til virksomhedernes indtjening. Kurserne på obligationsmarkederne afspejlede en tilflugt til sikre aktiver med stigende risikopræmier på statsobligationer, som investorerne anså for mere risikobetonede, mens rentespændet på virksomhedsobligationer steg for navnlig de korte rentesegmenter. Udviklingen i valutakurserne afspejlede et pres på de nye vækstmarkeder i en situation med kapitaludstrømninger og store nedjusteringer af olie- og råvarepriserne. Der var også et vist nedadrettet pres på valutakursen for nogle medlemsstater uden for euroområdet. Der kunne navnlig konstateres spændinger med hensyn til valutakurserne og obligationsafkastet blandt de medlemsstater uden for euroområdet, som har vedtaget fleksible valutakursordninger i en situation med stigende volatilitet i kapitalstrømmene. Stemningen på de finansielle markeder blev markant bedre oven på de offentlige myndigheders støtteforanstaltninger, og den adskiller sig således fra stemningen i realøkonomien. Aktie- og obligationsmarkederne er steget, efterhånden som risikopræmierne er faldet. Såvel valutamarkederne som råvaremarkederne er blevet stabiliseret. De akkumulerede tab som følge af covid-19-udbruddet er reduceret betydeligt, og markedsvolatiliteten er begrænset. I en situation med massive, rettidige og troværdige indgreb fra de offentlige myndigheders side, lader de finansielle markeder til at være afkoblet fra udviklingen i realøkonomien, som fortsat er omgærdet af betydelige nedadrettede risici (figur 2). De økonomiske udsigter er behæftet med stor usikkerhed, som knytter sig til udviklingen i pandemien, de politiske tiltag og adfærdsændringer hos de økonomiske agenter. Tilbageslagene i foråret 2020 er endnu ikke kommet fuldt til udtryk, når det kommer til virkningerne for beskæftigelsen, konkurser og bankernes balancer. Det igangværende andet udbrud af pandemien påvirker vækstudsigterne, idet der indføres nye inddæmmende tiltag. Disse tiltag forventes at svække den økonomiske aktivitet og stemningen på kort sigt, hvilket vil påvirke forbruget og investeringerne negativt, om end i mindre omfang end i foråret, eftersom fremgangsmåden indtil videre har været mere målrettet. Derfor ventes væksten i EU's BNP efter et stærkt opsving i tredje kvartal at gå i stå i fjerde kvartal 2020. Samtidig er der risiko for nye handelsrelaterede og geopolitiske spændinger. De finansielle markeder har indtil videre tolket skattemyndighedernes og de pengepolitiske myndigheders vækstfremmende kurs som værende troværdig, og dette risikerer at blive sat over styr, hvis de politiske tiltag ophæves for tidligt. Det kan ikke udelukkes, at risiciene vil blive revurderet, og at der atter opstår finansiel stress, navnlig i lande med stor gæld og en svag udlandsstilling, hvor de store finansieringsbehov ikke kan dækkes tilstrækkeligt på nationalt plan. På den positive side kan større fremskridt med at få kontrol over pandemien og gennemførelsen af ambitiøse og koordinerede politikker i EU give mulighed for en hurtigere genopretning. Den aktuelle økonomiske situation har betydning for makroøkonomiske ubalancer. Gældskvoterne for den offentlige og den private sektor stiger i størsteparten af medlemsstaterne. Dette skyldes såvel de rent mekaniske følger af tilbageslagene, hvor nævneren i gældskvoteforholdet (BNP) falder, som den øgede låntagning i den offentlige og den private sektor for at afbøde følgerne af covid-19-krisen. I sidste instans risikerer de forværrede udsigter for den offentlige og den private gæld at smitte af på balancerne i den finansielle sektor, som også vil blive direkte påvirket af covid-19-chokket som følge af nedsat rentabilitet. Samtidig risikerer den udviklingstendens, der blev observeret i adskillige medlemsstater for så vidt angår faldende omkostnings- og priskonkurrenceevne og stærk vækst i boligpriserne, at blive bragt til ende. Dette rejser til gengæld spørgsmål om, hvilke konsekvenser en ændring af dette mønster vil få. Navnlig kan en svag eller negativ udvikling i arbejdsindkomsten svække husholdningernes tilbagebetalingsevne, mens et fald i boligpriserne risikerer at påvirke bankernes balancer, idet sikkerhedsstillelsen vil blive mindre, navnlig hvis dette sker i lande, hvor husholdningsgælden er stor, eller hvis det foregår ukontrolleret.

Kilde: Eurostat, Europa-Kommissionens økonomiske efterårsprognose 2020 og Oxford COVID-19 Government Response Tracker Kilde: AMECO og Europa-Kommissionens økonomiske efterårsprognose 2020 Anm.: Selv om differencen mellem BNP og indenlandsk efterspørgsel pr. definition bør være lig med handelsbalancen, stemmer dataene ikke fuldt overens som følge af uoverensstemmelser mellem indberetninger i euroområdet. Covid-19-chokket lader til at øge eksisterende ubalancer i euroområdet. Skønt gældsniveauet ikke lader til at have været en afgørende faktor for styrken af de tilbageslag, der er fulgt efter covid-19, er størsteparten af de lande, der blev hårdest ramt af covid-19-pandemien og var nødsaget til at træffe inddæmmende tiltag, tilfældigvis kendetegnet ved relativt store beholdninger af offentlig eller privat gæld (figur 3). Det betyder, at gældkvoterne på grund af de forholdsvis store tilbageslag navnlig stiger i de lande, hvor gældsbeholdningerne allerede var forholdsvis store. I nogle af de nettodebitorlande, der blev hårdt ramt af pandemien, udgør indtægterne fra turisme desuden en relativt stor del af de samlede indtægter (f.eks. Cypern, Grækenland, Portugal, Spanien). Denne sektor er særlig udsat for virkningerne af covid-19-krisen, hvilket har påvirket disse landes betalingsbalancer. Kort sagt lader covid-19-krisen til at forstærke de eksisterende mønstre i euroområdet hvad angår økonomiske forskelle samt indenlandsk og udenlandsk gældsætning. Den gradvise nedbringelse af overskuddet på euroområdets handelsbalance forventes at ophøre som følge af det massive fald i den samlede efterspørgsel. Handelsoverskuddet i euroområdet har været faldende siden 2017 og forventes at ligge forholdsvis stabilt i 2020 og 2021. Faldet i BNP i 2020 og stigningen i 2021 forventes at være stort set på linje med udviklingen i den indenlandske efterspørgsel. Udviklingen i importen til euroområdet forventes ligeledes at stå nogenlunde i forhold til eksporten. Euroområdets handelsoverskud forventes derfor ikke at falde yderligere, hvorimod outputgabet ventes at stige i 2020 og at blive større, end det var tilfældet i 2009 efter finanskrisen. Kerneinflationen ventes ligeledes at forblive afdæmpet (figur 4).



Figur 5: Udvikling i de løbende poster i euroområdet: opdelt på lande Figur 6: Nettofordringserhvervelse i euroområdet Kilde: Eurostat Balance of Payments og Europa-Kommissionens økonomiske efterårsprognose 2020. Anm.: Betalingsbalancetallene for euroområdet for 2020 og 2021 svarer til forventningerne i Europa-Kommissionens efterårsprognose 2020 (justeret), idet der er taget hensyn til uoverensstemmelser mellem de nationale statistikmyndigheders forskellige indberetningsmetoder (se fodnote17). Kilde: AMECO, Eurostat og Europa-Kommissionens økonomiske efterårsprognose 2020 Anm.: Opgørelserne for hele euroområdets økonomi for 2020 og 2021 svarer til forventningerne Europa-Kommissionens efterårsprognose 2020 (justeret). Hvad angår tidligere år svarer opgørelserne for euroområdets samlede økonomi til nettofordringserhvervelsen i Eurostats betalingsbalancedata. Opgørelserne for husholdninger og virksomheder for 2020 og 2021 er beregnet som summen for samtlige eurolande, bortsat fra Malta, som der ikke foreligger data for. Figur 7: Nominel effektiv valutakurs (NEER) Kilde: ECB



Overskuddet på betalingsbalancens løbende poster for euroområdet som procent af BNP er faldet siden 2017 og ventes at falde yderligere i 2020. Stillingen på betalingsbalancens løbende poster steg frem til 2017 i en situation med udbredt gældsnedbringelse og er siden da faldet. I 2019 anslås stillingen på betalingsbalancens løbende poster for euroområdet at udgøre 2,3 % af BNP (figur 5). Mellem 2017 og 2018 kunne faldet i overskuddet på betalingsbalancens løbende poster primært tilskrives udviklingen i handelsbalancen for varer, som navnlig skyldtes handelsspændinger og en større energiregning, mens faldet i 2019 primært kunne tilskrives handelsbalancen for tjenesteydelser. Ikke desto mindre var det løbende overskud på betalingsbalancen for euroområdet i 2019 fortsat det største på verdensplan i pålydende værdi. Selv når der justeres for konjunkturforholdene, lå overskuddet en anelse over normen set ud fra de underliggende økonomiske forhold, som anslås til 2 % af BNP . Hvis der tages udgangspunkt i en uændret politik, ventes det løbende overskud på betalingsbalancen ifølge Europa-Kommissionens efterårsprognose 2020 at falde yderligere til 1,8 % af BNP i 2020 for derefter at stige en anelse til 1,9 % af BNP i 2021, og det vil derfor falde ned under den estimerede normalstilling. Den forventede reduktion af overskuddet for euroområdet kan til dels tilskrives en lavere energiregning, mens den kraftige stigning i eurokursen, som startede i begyndelsen af 2020, (figur 7) på længere sigt også vil medføre en reduktion af stillingen på den løbende betalingsbalance. Den geografiske opdeling af det løbende overskud på betalingsbalancen for euroområdet er fortsat stabilt, hvorimod der er sket store ændringer med hensyn til de forskellige økonomiske sektorers bidrag. Overskuddet i euroområdet afspejler primært store, om end støt faldende, overskud i Nederlandene og Tyskland, hvis betalingsbalancer samlet set tegnede sig for 2,7 % af euroområdets BNP i 2019. Stillingen på betalingsbalancens løbende poster i euroområdet forventes at forblive forholdsvis stabil i alle landene i 2020 og 2021 (figur 5). Denne stabilitet i opgørelserne for betalingsbalancens løbende poster dækker imidlertid over betydelige ændringer i nettofordringserhvervelsen for de forskellige sektorer af økonomien, idet den store stigning i nettofordringserhvervelsen for den private sektor næsten er fuldstændig udlignet af forringelsen af nettofordringserhvervelsen for den offentlige sektor (figur 6). Dette mønster, som er konstateret for euroområdet som helhed, gælder også de enkelte lande. I 2020 kan den store stigning i husholdningernes opsparing overvejende tilskrives nedlukningsforanstaltninger og en begrænset udvikling i forbruget af tjenesteydelser, idet det i forbindelse med denne form for ydelser er vanskeligere at holde fysisk afstand. Samtidig lægger husholdningerne også flere penge til side på grund af den øgede usikkerhed. Stigningen i nettofordringserhvervelsen for virksomheder er dels forbundet med et fald i investeringer, og dels med en stigning i opsparingen som en sikkerhedsforanstaltning. Faldet i offentlige indtægter og de finanspolitiske foranstaltninger, der er truffet for at afbøde covid-19-pandemiens konsekvenser for indkomsterne, medfører et betydeligt fald i nettofordringserhvervelsen for den offentlige sektor. En lignende, men mindre markant udvikling ventes i 2021. På længere sigt er det for at håndtere de stigende makroøkonomiske risici nødvendigt at sikre en effektiv gennemførelse af EU's støtteforanstaltninger. ·Den aktuelle krise adskiller sig fundamentalt fra finanskrisen i 2008. Finanskrisen var hovedsagelig et resultat af afviklingen af uholdbare ubalancer (overdreven gearing i den finansielle sektor, boligbobler, store og stigende underskud på betalingsbalancen og stigende gæld i den offentlige sektor i opgangstider), hvorimod covid-19-krisen skyldes økonomiske chok som følge af offentlige restriktioner og ændrede adfærdsmønstre, der er knyttet til sundhedsmæssige hensyn. Disse chok har ramt i en tid, hvor der takket være de hidtidige gunstige økonomiske forhold i de fleste tilfælde er skabt ligevægt eller overskud på betalingsbalancen, nedgearingen i finanssektoren i de seneste år har ført til solide kapitalbuffere i banksektoren, gældsnedbringelsen i den private sektor har bragt gældskvoten tilbage på et niveau langt under de toppunkter, der blev observeret før finanskrisen i 2008, og de offentlige gældskvoter er bragt i en nedadgående retning i de fleste medlemsstater i euroområdet. ·På længere sigt er det for at beskytte tilbagebetalingsevnen vigtigt at sikre en økonomisk genopretning og en forbedring af de underliggende økonomiske forhold, hvilket vil kræve en understøttende politisk kurs i hele 2021. Det er afgørende at sørge for en holdbar genopretning, såvel for den offentlige sektor, for så vidt angår udviklingen i de offentlige indtægter, som for den finansielle og ikkefinansielle erhvervssektor, hvis tilbagebetalingsevne afhænger af rentabiliteten, samt for husholdningerne, hvis mulighed for at afvikle realkreditgæld afhænger af udviklingen i beskæftigelsen og i indkomsterne. ·Det er muligt at fremme en varig genopretning og styrke modstandsdygtigheden ved effektivt at udnytte alle de instrumenter, der er oprettet på euroområde- og EU-niveau, og effektivt gennemføre de nødvendige reformer og investeringer. Det er afgørende, at EU-midlerne anvendes til fulde og til de mest produktive formål. Dette vil både styrke midlernes økonomiske indvirkning og mindske risikoen for, at en sådan stigning i udgifterne på kort sigt medfører en uforholdsmæssig stigning i ikkeomsættelige aktiviteter og ubalancer over for udlandet i lande, hvor disse midler tegner sig for en stor del af BNP. ·På længere sigt er det vigtigt, at de understøttende politiske tiltag, reformer og investeringer, der gennemføres i euroområdet, kombineres på en måde, der effektivt imødegår makroøkonomiske ubalancer, navnlig når disse er uforholdsmæssigt store.

3. Ubalancer, risici og tilpasning: hovedtendenser på tværs af lande Rapporten om varslingsmekanismen bygger på en økonomisk analyse af en resultattavle med indikatorer, som bruges til at filtrere dataene for at afsløre umiddelbare tegn på eventuelle risici og sårbarheder. Resultattavlen indeholder 14 indikatorer med vejledende grænseværdier for følgende områder: betalingsbalance over for udlandet, konkurrenceevne, gæld i den private sektor, gæld i den offentlige sektor, boligmarked, banksektor og beskæftigelse. Den bygger på ajourførte data af god statistisk kvalitet for at sikre dataenes stabilitet og sammenlignelighed på tværs af lande. I overensstemmelse med makroubalanceforordningen (forordning (EU) nr. 1176/2011) aflæses værdierne i resultattavlen ved vurderingerne i rapporten ikke rent mekanisk, men er genstand for en økonomisk analyse, som giver større indblik i den overordnede økonomiske kontekst og tager landespecifikke hensyn med i betragtning. Et sæt af 28 supplerede indikatorer understøtter aflæsningen af resultattavlen. Sammenlignet med rapporterne fra tidligere år gøres der i denne rapport større brug af prognoser og højfrekvensdata for at give mulighed for også at vurdere covid-19-krisens konsekvenser i en situation præget af usikkerhed. Den officielle resultattavle giver ikke mulighed for at vurdere covid-19-krisens konsekvenser, da den kun indeholder data frem til 2019. Værdierne af resultattavlens variable og andre variable, der er relevante for analysen under makroubalanceproceduren for 2020 og 2021, er derfor blevet estimeret på grundlag af Kommissionens prognoser og nowcasting (tekstboks 1 indeholder nærmere oplysninger om de enkelte variable i resultattavlen). Dette er nødvendigt for at få indblik i den aktuelle udvikling, men det er vigtigt at pointere, at sådanne prognoser er behæftet med stor usikkerhed. Ved vurderingen i rapporten tages der ligesom i de foregående år også hensyn til viden fra andre vurderingsrammer samt konklusioner fra eksisterende dybdegående undersøgelser og relevante analyser. Kommissionens analyse er som altid underlagt principperne om gennemsigtighed i analysen og de anvendte data samt forsigtighed med hensyn til konklusionerne på grund af forbehold med hensyn til dataenes kvalitet. Dataene i resultattavlen antyder, at den seneste korrektion i ubalancerne vedrørende mængder vil ophøre, mens den risiko for overophedning, der har kunnet observeres i de seneste år, forventes at falde som følge af krisen. Når der ses på antallet af værdier i resultattavlen, som i årenes løb har ligget uden for grænseværdierne, tegner der sig visse mønstre (figur 8): ·Den økonomiske ekspansion, der begyndte i 2013, bidrog til at nedbringe de private og de offentlige gældskvoter takket være en positiv nævnereffekt. Dette afspejles af, at antallet af lande, for hvilke gældskvoten lå uden for referenceværdien, er faldet frem til 2019. Covid-19-krisen lader til at bringe en ende på denne tendens. ·Efter at de store underskud på betalingsbalancens løbende poster blev korrigeret i 00'erne, har det seneste årti for nogle økonomiers vedkommende været præget af en akkumulering af store overskud på betalingsbalancens løbende poster, som er blevet nedbragt i de seneste år. Covid-19-krisen ventes ikke at indebære grundlæggende ændringer af denne tilpasning over for udlandet, da den ventes at have begrænsede følger for betalingsbalancen, idet de lande, for hvilke indikatorerne ligger uden for grænseværdierne for stillingen på betalingsbalancens løbende poster og nettostillingen over for udlandet, kun er marginalt påvirkede. ·Som følge af hurtigt stigende enhedslønomkostninger og boligpriser er de relevante grænseværdier blevet overskredet i de seneste år. Det overophedningspres, der er opstået i de pågældende lande, ventes at lette med covid-19-krisen. Dette ses tydeligst på boligpriserne, som ventes at falde, og der ventes færre overskridelser af grænseværdierne. Væksten i enhedslønomkostninger vil muligvis også aftage, men kun efter en midlertidig, men brat stigning i 2020, og mere end halvdelen af medlemsstaterne risikerer at overskride grænseværdien. Denne stigning afspejler den mekaniske effekt af en mærkbart lavere produktivitet, som skyldes, at aktiviteten er fladet mærkbart, mens beskæftigelsen kun er blevet påvirket i mindre grad. Indikatorerne for reale effektive valutakurser ventes at ligge uden for grænseværdierne, primært som følge af udviklingen i de nominelle valutakurser. Kilde: Eurostat og beregninger fra Kommissionens tjenestegrene (se også tekstboks 1). Anm.: Antallet af lande med variabler, der ligger uden for grænseværdierne, afspejler tidspunktet for offentliggørelsen af resultattavlen og den relevante rapport. Eventuelle efterfølgende datarevisioner kan indebære, at antallet af værdier, der på grundlag af beregninger af de seneste tal for variablerne ligger uden for grænseværdierne, afviger fra det antal, der er angivet ovenfor. Hvad angår fremgangsmåden vedrørende prognoserne for indikatorerne for 2020 og 2021 henvises til tekstboks 1. For følgende indikatorer foretages der udelukkende prognoser for 2020: kreditstrøm i den private sektor, gæld i den private sektor, den finansielle sektors passiver, langtidsledighed og ungdomsarbejdsløshed. Tekstboks 1: Nowcasting af de overordnede indikatorer i resultattavlen For at styrke de fremadskuende aspekter i forbindelse med analysen af resultattavlen bygger analysen i denne rapport så vidt muligt også på prognoser og fremskrivninger vedrørende 2020 og 2021 og "nowcasting" vedrørende det indeværende år. Opgørelserne bygger på Kommissionens efterårsprognose 2020, for så vidt som de foreligger. Er dette ikke tilfældet, bygger opgørelserne på nowcasting af referenceindikatorer, som er specifikt udviklet af Kommissionens tjenestegrene med henblik på denne rapport om varslingsmekanismen. Nedestående tabel indeholder en oversigt over de antagelser, der ligger til grund for prognoserne og nowcastingen vedrørende værdierne for de overordnede indikatorer i resultattavlen. Det bemærkes, at de BNP-opgørelser, der anvendes som nævner i forbindelse med visse nøgletal, stammer fra Kommissionens efterårsprognose. I de tilfælde, hvor variablen vedrører en ændring over flere år (f.eks. ændring over 5 år for eksportmarkedsandele), er det kun komponenten for 2020 og 2021, der bygger på prognoser, mens komponenterne for 2019 eller tidligere år bygger på de data fra Eurostat, der ligger til grund for resultattavlen. Tabel: Metode ved prognoser og nowcasting i forbindelse med de overordnede indikatorer i resultattavlen Indikator Metode Datakilder Løbende poster, % af BNP (3-årigt gennemsnit) Værdier fra Kommissionens efterårsprognose vedrørende stillingen på betalingsbalancens løbende poster (betalingsbalancekonceptet) AMECO Nettostilling over for udlandet (% af BNP) Kommissionens efterårsprognoser vedrørende nettofordringserhvervelsen for hele økonomien viser den ændring af nettostillingen over for udlandet, der afspejler transaktioner; øvrige virkninger (f.eks. værdireguleringer) medregnes frem til 2. kvartal 2020 og antages derefter at være 0. AMECO, Eurostat Real effektiv valutakurs, 42 handelspartnere, HICP-deflator (procentvis ændring over 3 år) Værdierne stammer fra Kommissionens efterårsprognose AMECO Eksportmarkedsandele, % af verdenseksporten (procentvis ændring over 5 år) Opgørelserne bygger på Kommissionens prognoser for i) den pålydende værdi af eksporten af varer og tjenesteydelser (V&T) for EU-medlemsstaterne (nationale regnskabstal) og ii) eksportvolumen (V&T) for resten af verden, omregnet til nominelle niveauer ved hjælp af Kommissionens deflator for US-import og prognoser for EUR/USD-kursen. AMECO Nominelle enhedslønomkostninger, indeks (2010=100) (procentvis ændring over 3 år) Værdierne stammer fra Kommissionens efterårsprognose AMECO Boligprisindeks (2015=100), deflateret (procentvis årlig ændring) Modelbaserede prognoser beregnet på grundlag af en model for boligvurderinger, der er delt med medlemsstaterne inden for rammerne af EPC LIME Working Group. Prognoserne viser den forventede procentvise ændring i de reale boligpriser på basis af økonomiske nøgletal (befolkning, prognose for disponibel indkomst, boligmasse, lang rente og prisdeflatoren for udgifter til forbrug i den private sektor) samt fejlkorrektionsleddet, der fanger prisernes tilpasning til deres langsigtede relation til nøgletallene. Eurostat, Kommissionens tjenestegrene. Kreditstrømme i den private sektor, konsolideret (% af BNP) Opgørelserne for 2020 er et udtryk for kreditstrømmene mellem 1. kvartal 2020 og 3. kvartal 2020 og bygger på konsoliderede data fra ECB's kvartalsmæssige sektorregnskaber for 1. og 2. kvartal 2020 samt referenceværdier for visse komponenter af kreditstrømme fra 3. kvartal 2020. I sidstnævnte tilfælde er der ved estimeringen af komponenterne vedrørende banklån i 3. kvartal 2020 anvendt ECB BSI-data vedrørende lånestrømme fra MFI'er til den private sektor og ved estimeringen af udstedelsen af obligationer i 3. kvartal 2020 anvendt ECB SEC-data vedrørende udstedelsen af gældsinstrumenter (nominelt). ECB (QSA, BSI, SEC) Gæld i den private sektor, konsolideret (% af BNP) Opgørelserne for 2020 repræsenterer gælden i den private sektor ved udgangen af 3. kvartal 2020. De bygger på konsoliderede data fra ECB's kvartalsvise sektorregnskaber for 2. kvartal 2020. Tallene fremskrives til 3. kvartal 2020 under anvendelse af opgørelser for banklån (ECB BSI) og data vedrørende obligationsforpligtelser (ECB SEC). ECB (QSA, BSI, SEC) Bruttogæld i den offentlige sektor (% af BNP) Værdierne stammer fra Kommissionens efterårsprognose AMECO Ledighed (3-årigt gennemsnit) Værdierne stammer fra Kommissionens efterårsprognose AMECO Samlede passiver i finanssektoren, ikke-konsolideret (procentvis årlig ændring) Opgørelserne for 2020 repræsenterer ECB-data vedrørende stigning i MFI'ernes passiver frem til september 2020. ECB (BSI) Erhvervsfrekvens, % af den samlede befolkning i alderen 15-64 (ændring i pp. over 3 år) Ændringstakten for 2020 og 2021 bygger på Kommissionens efterårsprognose vedrørende ændringen i den samlede arbejdsstyrke (alle aldre) minus Kommissionens efterårsprognose vedrørende den samlede befolkningsændring (15-64 år). AMECO Langtidsledighed, % af arbejdsstyrken i alderen 15-74 (ændring i pp. over 3 år) Nowcastingen for 2020 bygger på de seneste data (1. og 2. kvartal 2020 under antagelse af en konstant sats for resten af året) Eurostat (LFS) Ungdomsarbejdsløshed, % af arbejdsstyrken i alderen 15-24 (ændring i pp. over 3 år) Nowcastingen for 2020 bygger på de seneste data (jan-sept. 2020 under antagelse af en konstant sats for resten af året) Eurostat (LFS) 3.1 Situation over for udlandet og konkurrenceevne Stillingen på betalingsbalancens løbende poster var overordnet set forholdsvis stabil i 2019. Efter at der i 2018 generelt var en tendens til svækkelse af stillingen på den løbende betalingsbalance som følge af et fald i eksportefterspørgselen på verdensplan og stigende oliepriser, kunne der mellem 2018 og 2019 ikke observeres et tydeligt mønster i udviklingen, og ændringerne forblev relativt begrænsede (figur 10). I 2019 blev der observeret betydelige forbedringer i Bulgarien, Danmark og Litauen, mens den løbende betalingsbalance for Cyperns vedkommende blev endnu mere negativ. Nogle af de store overskud blev reduceret en smule, herunder i Nederlandene og Tyskland.

·For kun to medlemsstaters vedkommende lå indikatoren for underskuddet på betalingsbalancens løbende poster under resultattavlens nedre grænseværdi i 2019. Det store underskud i Cypern steg yderligere i 2019, og det treårige gennemsnit forblev således under resultattavlens grænseværdi og under den respektive normalstilling for den løbende betalingsbalance og den stilling, der skal til for at bringe NIIP inden for den prudentielle tærskel inden for de næste 10 år. Rumænien kunne registrere en mindre forringelse af stillingen på den løbende betalingsbalance, og det treårige gennemsnit bevægede sig således ned på grænseværdien i 2019. Samtidig er denne stilling også markant værre end den respektive normalstilling. ·I 2019 var underskuddet på den løbende betalingsbalance for de fleste medlemsstaters vedkommende over de landespecifikke benchmarks, dog med visse påfaldende undtagelser (figur 9). Den konjunkturjusterede saldo på de løbende poster lå for det meste tæt på eller over den faktiske saldo, hvilket afspejler de negative følger af, at konjunkturforløbet er på vej ind i en aftagende fase. Stillingen på betalingsbalancens løbende poster for Cypern og Rumænien ligger under den normalstilling, der kan udledes af de underliggende forhold. Cyperns, Grækenlands og Portugals underskud ligger under det niveau, der skal til for at bringe NIIP på et forsvarligt niveau. ·For tre EU-landes vedkommende ligger overskuddet på betalingsbalancens løbende poster fortsat over resultattavlens øvre grænseværdi og de landespecifikke benchmarks. Det har været tilfældet for Danmark, Nederlandene og Tyskland i knap ti år. I Danmark steg overskuddet i 2019, mens stillingen på den løbende betalingsbalance for Nederlandenes og Tysklands vedkommende gradvist er fortsat med at falde. I Nederlandene påvirkes stillingen på betalingsbalancens løbende poster også af multinationale selskabers aktiviteter, som indvirker på både handels- og indkomstbalancen. Prognoserne peger i retning af en vis stabilitet i opgørelserne for de løbende poster i 2020 og 2021, men der kan observeres væsentlige ændringer med hensyn til de forskellige økonomiske sektorers bidrag til stillingen på betalingsbalancen. Covid-19-krisen har forårsaget et stort fald i såvel eksporten som importen, som stort set modsvarer hinanden. Selv om der ikke sker større ændringer i EU-landenes nettofordringserhvervelse samlet set, kan der observeres markante ændringer af nettofordringserhvervelsen for de enkelte sektorer af økonomien. I 2020 kan der observeres et betydeligt fald i den offentlige sektors nettofordringserhvervelse som følge af de støtteforanstaltninger, der er blevet truffet for at afbøde følgerne af den bratte nedtur. Dette er blevet opvejet af en større nettoopsparing i husholdningerne og virksomhederne (figur 11). ·Stillingen på den løbende betalingsbalance for nogle nettodebitorlande, som er meget afhængige af eksport af turismetjenester, forventes at blive forringet. Dette er navnlig tilfældet for Cypern, Grækenland, Kroatien og Malta. ·Store overskud ventes at falde i 2020 med betydelige fald i Nederlandene og Tyskland i 2020 og 2021 samlet set. Kilde: Eurostat og beregninger fra Kommissionens tjenestegrene. Anm.: Landene er opstillet efter stillingen på de løbende poster i 2019. Konjunkturjusteret LP: se fodnote 23. Normaludvikling LP: se fodnote 22. Benchmarket for stabilisering af NIIP LP er defineret som den saldo, der skal til for at stabilisere nettostillingen over for udlandet over de næste 10 år, eller, hvis den nuværende nettostilling over for udlandet ligger under den landespecifikke prudentielle tærskel, den saldo, der skal til for at nå denne prudentielle tærskel inden for de næste 10 år. Kilde: Eurostat, Europa-Kommissionens økonomiske efterårsprognose 2020 og beregninger fra Kommissionens tjenestegrene. Anm.: Landene er opstillet i stigende rækkefølge set ud fra stillingen på den løbende betalingsbalance i 2019. Kilde: AMECO og Europa-Kommissionens økonomiske efterårsprognose 2020 Anm.: For Irland ligger en del af ændringen i virksomhedernes nettolåntagning uden for figurens område.

Nettostillingen over for udlandet (NIIP) er forbedret for de fleste medlemsstaters vedkommende, men der er stadig store passiver over for udlandet, og krisen risikerer at forværre denne situation. NIIP blev for de fleste EU-landes vedkommende fortsat forbedret i 2019, idet stillingen på betalingsbalancens løbende poster lå over det niveau, der skal til for at stabilisere NIIP. Samtidig steg det nominelle BNP, mens nogle lande nød godt af meget positive værdireguleringer. Alligevel er nettostillingen over for udlandet generelt set yderst negativ for en række EU-lande. I 2019 lå NIIP-værdien for 11 medlemsstaters vedkommende under resultattavlens grænseværdi på -35 % af BNP, hvilket er et land mindre end i 2018. I disse lande ligger værdierne under det niveau, der kan udledes af de underliggende forhold ("NIIP-normen"), og i de fleste tilfælde også under de respektive prudentielle tærskler (figur 12). Krisen forhindrer, at der sker forbedringer af de negative NIIP i forhold til BNP. ·For nogle eurolande er NIIP fortsat ekstremt negativ og udgør mere end -100 % af BNP, bl.a. Cypern, Grækenland, Irland og Portugal. I disse fire lande ligger NIIP langt under både NIIP-normen og de prudentielle tærskler. For Irlands og Cyperns vedkommende afspejler nettostillingen over for udlandet i vid udstrækning multinationale selskabers grænseoverskridende finansielle relationer og SPV-selskabernes store betydning. Disse fire lande er sammen med Spanien kendetegnet ved en stærk overrepræsentation af gældsforpligtelser over for udlandet, hvilket fremgår af den meget negative NIIP eksklusive ikkemisligholdelige instrumenter (NENDI). I Grækenland tegner statens store udlandsgæld, som generelt er ydet på meget lempelige vilkår, sig for hovedparten af NIIP. I 2020 vil det forventede kraftige fald i BNP formodentlig have negativ indvirkning på deres NIIP i forhold til BNP, som generelt forventes at blive forværret. ·I de lande, hvis NIIP er lidt mindre negativ, men stadig uden for resultattavlens referenceværdi, ligger den under det niveau, der kan forventes ud fra de landespecifikke økonomiske forhold, men i nogle tilfælde tæt på eller over de prudentielle tærskler. Disse lande, primært Kroatien, Letland, Polen, Rumænien, Slovakiet og Ungarn, men også andre central- og østeuropæiske lande samt de baltiske lande, er typisk store nettomodtagere af udenlandske direkte investeringer, og NENDI-værdierne er derfor mere gunstige. Der ventes hovedsagelig lette til moderate ændringer for disse landes vedkommende i 2020. ·Hovedparten af de meget positive NIIP fortsatte med at stige i 2019. Tyskland, Danmark og Nederlandene registrerede positive NIIP over 70 % af BNP. Stigningen i 2019 understøttes desuden af betydelige positive værdireguleringer. For Belgiens, Maltas og Luxembourgs vedkommende overstiger NIIP 50 % af BNP. I alle disse tilfælde ligger NIIP tydeligt over de respektive normer, dvs. over det niveau, der kan udledes af de underliggende økonomiske forhold i det pågældende land. Covid-19-udbruddet blev i nogle lande uden for euroområdet efterfulgt af spændinger relateret til låntagning i udlandet. Da covid-19-krisen brød ud, oplevede de fleste nye vækstøkonomier med flydende valutakurser kapitalflugt og kursfald. Markederne forventede, at de pengepolitiske myndigheder ville skulle veksle mellem at understøtte deres økonomier og stabilisere deres valutaer. Der kunne også konstateres spændinger med hensyn til valutakurserne blandt de medlemsstater uden for euroområdet, som har vedtaget fleksible valutakursordninger. Særligt i marts og april faldt valutakurserne, navnlig i Ungarn, om end presset tog af, og valutakurserne blev mere stabile i maj. I nogle tilfælde steg kurserne i de efterfølgende måneder. Selv om spændingerne på finansmarkederne og dermed risiciene relateret til udenlandsk finansiering lader til efterfølgende at være aftaget, vil enkelte medlemsstater uden for euroområdet stadig kunne ende i en sårbar position, i tilfælde af at der atter skulle opstå en øget risikoaversion på de globale finansmarkeder eller volatile kapitalstrømme. Adskillige forhold, herunder et muligt behov for udenlandsk finansiering i navnlig den offentlige sektor, og adgangen til valutareserver kan spille en rolle i den forbindelse. Kilde: Eurostat og beregninger fra Kommissionens tjenestegrene (se også tekstboks 1). Anm.: Landene er opstillet i aftagende rækkefølge set ud fra NIIP i forhold til BNP i 2019. NENDI er NIIP eksklusive ikkemisligholdelige instrumenter. For begreberne NIIP-norm og prudentielle tærskler for NIIP henvises til fodnote25. NENDI-værdierne for Irland, Luxembourg og Malta ligger uden for figurens område. Enhedslønomkostningerne steg fortsat kraftigt i adskillige EU-økonomier i 2019, men denne udvikling er i færd med at aftage som følge af covid-19-krisen. Ifølge resultattavlen lå indikatorværdien for vækst i enhedslønomkostninger uden for grænseværdien for otte lande i 2019, hvilket er det samme antal som i det foregående år: Bulgarien, Estland, Letland, Litauen, Luxembourg, Rumænien, Slovakiet og Tjekkiet. For alle disse landes vedkommende, bortsat fra Luxembourg, lå indikatoren allerede uden for grænseværdien i 2018. Væksten i enhedslønomkostninger er siden 2013 steget i de baltiske lande såvel som i adskillige central- og østeuropæiske lande i en situation med stor økonomisk vækst, stramme arbejdsmarkeder og mangel på kvalificeret arbejdskraft. Efter covid-19-krisens udbrud forventes denne udvikling at blive markeret af en engangsstigning i enhedslønomkostningerne i 2020 efterfulgt af en mere moderat udvikling. Væksten i enhedslønomkostninger forventes som følge af covid-19-krisen at stige markant i hele EU i 2020, idet produktiviteten falder næsten overalt. Denne udvikling ventes imidlertid delvist at vende i 2021, da produktiviteten i takt med den forventede økonomiske genopretning vil stige. Dette vil føre til et markant fald eller stagnering i enhedslønomkostningerne i en situation, hvor lønningerne også vil stige langsommere (figur 13, øvre hjørne). ·Lønvækst var fortsat den stærkeste drivkraft for væksten i enhedslønomkostninger i mange lande i 2019, men krisen fører nu til en langt mere moderat lønudvikling. Krisen har bragt en ende på det overophedningspres, der kunne observeres frem til 2019. Lønningerne og de øvrige lønomkostninger forventes at stige mere moderat i de fleste EU-lande i 2020 og 2021. For 2020 afspejler dette primært den nedsatte arbejdstid, der ofte er indført i forbindelse med midlertidige arbejdsfordelingsordninger. Under sådanne ordninger bevarer medarbejderne deres job, men arbejder på nedsat tid til lavere løn. ·Der blev fortsat kun registreret begrænsede stigninger i arbejdsproduktiviteten i 2019, og krisen lægger en yderligere dæmper på produktiviteten i 2020. I 2020 forventes produktiviteten at falde kraftigt i næsten alle EU-landene målt i output pr. ansat. Nedturen i 2020 medfører et fald i forbruget af arbejdskraft. Dette skyldes imidlertid hovedsageligt, at arbejdstiden er faldet, mens der ikke er sket væsentlige ændringer i antallet af beskæftigede. Når produktiviteten måles i output pr. arbejdstime forekommer faldet derfor at være mere moderat (figur 13, fjerde vindue). Den omfattende og udbredte hoarding af arbejdskraft, der kan observeres i hele EU, understøttes af den omfattende anvendelse af statsstøttede arbejdsfordelingsordninger. I 2021 forventes produktivitetstallene at stige i takt med genopretningen. I de fleste tilfælde ventes produktiviteten imidlertid at forblive tæt på eller under niveauet før krisen. Figur 13: Vækst i enhedslønomkostninger i de senere år, lønomkostninger og produktivitet Kilde: AMECO, data vedrørende 2020 og 2021 stammer fra Europa-Kommissionens økonomiske efterårsprognose 2020. Dataene vedrører antallet af ansatte og beskæftigede. Anm.: I hver figur er landene opstillet i stigende rækkefølge set ud fra de respektive variable i 2019.

Når der ses på euroområdet som helhed, forventes udviklingen i enhedslønomkostninger at yde et mindre bidrag til genetableringen af balance end tidligere. I 2019 var væksten i enhedslønomkostninger en anelse højere i flere nettokreditorlande, herunder Luxembourg, Nederlandene og Tyskland, end i visse nettodebitorlande, bl.a. Cypern, Grækenland, Irland, Spanien og Portugal. Samlet set for 2020 og 2021 ventes væksten i enhedslønomkostninger imidlertid at vokse i næsten samme tempo i begge landegrupper, og den ventes derfor ikke at bidrage yderligere til genetableringen af balance mellem landenes udlandsstillinger (figur 14). Samtidig er en række nettodebitorlande blandt de hårdest ramte af covid-19-krisen (se også afsnit 2), og de har derfor registreret et større fald i aktiviteten, således at omkostnings- og lønpresset kan formodes at være mindre udtalt i disse lande på længere sigt. Kilde: AMECO; data vedrørende 2020 og 2021 stammer fra Europa-Kommissionens økonomiske efterårsprognose 2020. Anm.: DE, LU, NL, BE, MT har en NIIP > +35 % af BNP. FI, EE, IT, LT, FR, SI, AT har en NIIP mellem 35 % og -35 % af BNP. De resterende lande har en NIIP < -35 % af BNP. Landegrupperingen bygger på gennemsnitsværdier for NIIP i perioden 2017-2019. Nettokreditorlandene har i samme periode gennemsnitligt haft overskud på de løbende poster. Tallene udgør BNP-vægtede gennemsnit for tre grupper af lande. Udviklingen i de reale effektive valutakurser (REER) drives i stigende grad af volatilitet i de nominelle valutakurser. Mellem 2016 og 2018 steg de reale effektive valutakurser i næsten alle medlemsstaterne i lyset af euroens kursstigning (figur 15). Tabet af konkurrenceevne var mest tydeligt målt på enhedslønomkostninger. I 2019 blev konkurrenceevnen imidlertid en anelse forbedret som følge af en kortvarig depreciering af euroen. I lyset af udviklingen i 2019 lå kun Estlands indikator uden for grænseværdien som følge af en stigning i den HICP-baserede reale effektive valutakurs, sammenlignet med seks lande i 2018, hvilket også afspejler en begrænset inflationsudvikling. På længere sigt forventes euroens kursstigning i 2020 at medføre tab af konkurrenceevne på verdensplan for alle eurolande, mens nogle af valutaerne for lande uden for euroområdet er faldet. ·Nominelle kursfald var almindeligt udbredt i 2019, hvorimod der i 2020 kan observeres større forskelle mellem landene med hensyn til ændringer af valutakursen. De fleste EU-lande registrerede nominelle kursstigninger i 2019, og disse var endnu mere markante for visse medlemsstater uden for euroområdet, navnlig Rumænien, Sverige og Ungarn. I 2020 begyndte eurokursen at stige igen efter covid-19-udbruddet. Uden for euroområdet har valutaerne hovedsagelig enten fulgt eurokursen, eller også er de steget markant (Sverige) eller faldet betydeligt, navnlig for Ungarns og i mindre grad Polens og Tjekkiets vedkommende. ·De reale effektive valutakurser målt på enhedslønomkostninger steg i størsteparten af medlemsstaterne i 2019, om end mindre kraftigt end i de senere år, og krisen lægger en yderligere dæmper på denne udvikling. Navnlig kunne der for en række central- og østeuropæiske lande fortsat konstateres stærkere reale kursstigninger i 2019. Dette omfatter visse eurolande, navnlig de baltiske lande og Slovakiet, og nogle lande uden for euroområdet, navnlig Bulgarien, Rumænien og Tjekkiet. Blandet nettokreditorlandene har kun Malta og Tyskland registreret mærkbare stigninger i de reale effektive valutakurser. Efter forventede stigninger i de reale valutakurser i 2020 i de fleste lande som følge af midlertidige stigninger i enhedslønomkostningerne, ventes den formodede afdæmpede udvikling i enhedslønomkostningerne i 2021 også at føre til mere begrænsede stigninger i de reale valutakurser i de fleste EU-lande. ·Der kan stadig observeres en indsnævring af pris-omkostningsmarginen i de fleste medlemsstater. De reale effektive valutakurser målt på enhedslønomkostninger er i de senere år steget kraftigere end målt på BNP. Dette gjorde sig fortsat gældende i 2019, om end i et lavere tempo, hvilket tyder på en yderligere indsnævring af pris-omkostningsmarginen. Denne tendens fortsatte i 2020, navnlig i visse central- og østeuropæiske lande samt i Belgien, Grækenland, Malta og Spanien. ·På længere sigt tyder REER-opgørelserne også på, at omkostningskonkurrenceevnen vil begynde at yde et mindre bidrag til genetableringen af balance end hidtil. For 2020 og 2021 ventes de større nettodebitorlande eller de lande, der er blevet hårdere ramt af covid-19-krisen, såsom Frankrig, Italien, Kroatien, Portugal og Spanien, ifølge prognosen kun at registrere få eller slet ingen gevinster i konkurrenceevne i forhold til Nederlandene eller Tyskland. ·REER-indekserne lader til at ligge over grænseværdierne i primært de medlemsstater, der har været kendetegnet ved længerevarende og kraftige stigninger i de relative priser. Det gælder navnlig de central- og østeuropæiske lande. Kilde: AMECO; data vedrørende 2020 og 2021 stammer fra Europa-Kommissionens økonomiske efterårsprognose 2020. Anm.: Landene er opstillet i stigende rækkefølge set ud fra gennemsnitlig årlig ændring i den reale effektive valutakurs (REER) målt efter deflatoren for enhedslønomkostninger mellem 2017 og 2019. De reale og de nominelle effektive valutakurser beregnes i forhold til 37 handelspartnere. Indeksniveauet for de reale effektive valutakurser målt på BNP er udtrykt som den procentvise forskel i forhold til et REER-benchmark, der stemmer overens med de grundlæggende økonomiske forhold. Figuren viser forskellen mellem det observerede REER-niveau og REER-benchmarket: positive værdier er tegn på overvurdering, mens negative værdier er tegn på undervurdering. Stigningstakten for eksportmarkedsandele aftog i 2019 og ventes at falde yderligere for størsteparten af medlemsstaternes vedkommende. I 2019 blev der for ingen medlemsstaters vedkommende registreret tab af eksportmarkedsandele, der lå under niveauet for grænseværdien i resultattavlen (baseret på den akkumulerede ændring over 5 år). Covid-19-udbruddet skaber dog helt nye handelsforhold, hvilket påvirker eksportmarkedsandelene.

·Indikatoren for eksportmarkedsandele ventes at falde for omkring halvdelen af EU-medlemsstaterne i 2020. Krisen har medført et større fald i samhandelen internt i EU end i handelen med lande uden for EU. Det skyldes, at covid-19-krisen indtil videre har haft større konsekvenser for EU end de øvrige verdensregioner. Eftersom EU-landene primært handler med hinanden, er deres vigtigste eksportmarkeder blevet mindre, end det er tilfældet for andre verdensregioner, hvilket også indebærer et tab af eksportmarkedsandele for de fleste EU-medlemsstater. ·Eksportmarkedsandelene faldt mest markant i lande, som især eksporterer tjenesteydelser, navnlig inden for turismebranchen. Det er især handelen med tjenesteydelser, der er faldet, og navnlig inden for turismebranchen, som er blevet særlig hårdt påvirket af rejserestriktionerne og forbrugernes ændrede adfærd. Cypern, Grækenland, Frankrig, Italien, Kroatien, Portugal og Spanien ventes at registrere de største tab af eksportmarkedsandele i 2020. Alle disse lande er kendetegnet ved at være meget afhængige af den medtagne turismebranche. Til gengæld ventes Nederlandene og Tyskland at registrere gevinster. 3.2 Gæld i den private sektor og boligmarkedet Gælden i den private sektor målt i BNP faldt i størsteparten af medlemsstaterne indtil 2019 i lyset af en gunstig økonomisk udvikling, om end gældsniveauet stadig er højt i nogle lande. For 11 medlemsstaters vedkommende lå indikatorerne uden for resultattavlens grænseværdi for samlet gæld i den private sektor i 2019 sammenlignet med 12 i 2018. For Cyperns, Danmarks, Irlands, Luxembourgs, Nederlandenes og Sveriges vedkommende udgør den private gældskvote over 200 %, hvilket i flere af disse lande bl.a. afspejler multinationale selskabers og SPV-selskabers store betydning. Gældskvoten for Belgien, Finland, Frankrig og Portugal er lavere, men ligger stadig uden for grænseværdien. Gældsniveauerne varierer meget mellem landene som følge af strukturelle landespecifikke forhold, som kan forklare disse forskelle. Gælden lader dog til at være stor i nogle EU-lande, også set i forhold til benchmarks, der tager hensyn til disse landespecifikke økonomiske forhold. I nogle lande forekommer gælden også stor set i forhold til de prudentielle tærskler. ·Den private sektor fortsatte med at nedbringe gælden i 2019, og de fleste EU-lande registrerede lavere gældskvoter. Faldet i gældskvoten mellem 2018 og 2019 kan hovedsagelig tilskrives vækst i det nominelle BNP ("passiv konsolidering"), idet låntagningen er accelereret i et stigende antal lande i de senere år. ·I de senere år er låntagningen steget kraftigere, navnlig blandt husholdningerne. Selv om nettokreditstrømmene for det meste har været positive, faldt gældskvoterne for ikkefinansielle selskaber (NFC'er) i alle EU-landene mellem 2018 og 2019, bortsat fra i Danmark, Finland, Frankrig, Luxembourg, Sverige og Tyskland. Hvad angår husholdningerne er der kun observeret faldende gældskvoter i omkring halvdelen af medlemsstaterne. For husholdningernes vedkommende kan der konstateres en relativt kraftig udvikling i gældsbeholdningen (transaktioner, som påvirker størrelsen af lånet eller udestående gældsinstrumenter) (se rapporten om varslingsmekanismen 2020). Samme mønster gjorde sig gældende mellem 2018 og 2019. ·Gælden i ikkefinansielle selskaber lå fortsat over benchmarksene i adskillige lande i 2019. I Belgien, Cypern, Danmark, Frankrig, Irland, Luxembourg, Nederlandene, Malta, Portugal, Spanien og Sverige har gælden i ikkefinansielle selskaber ligget over det niveau, der kan udledes af de underliggende økonomiske forhold, såvel som over de prudentielle tærskler. I 2020 forventes gælden i ikkefinansielle selskaber at ligge tæt på de prudentielle tærskler i Grækenland, Italien, Kroatien og Østrig, og over de prudentielle tærskler i Finland (figur 16). I en række lande, navnlig Belgien, Cypern, Irland, Luxembourg og Nederlandene, påvirkes gældsniveauet i høj grad af grænseoverskridende virksomhedsinterne transaktioner og gæld i SPV'er. ·Husholdningernes gæld lå fortsat over benchmarksene i adskillige medlemsstater i 2019. I Danmark, Finland, Frankrig, Grækenland, Nederlandene, Portugal, Spanien og Sverige ligger gælden over benchmarket baseret på fundamentaler og de prudentielle tærskler (figur 21). Husholdningsgælden overskrider de prudentielle niveauer i Belgien og Cypern, mens den er tæt på de prudentielle tærskler i Italien, Tyskland og Østrig. I nogle lande lader husholdningernes gældskvote til at være langt højere, når den måles i forhold til husholdningernes disponible bruttoindkomst. Det gælder navnlig Irland, Luxembourg og Malta. I 2020 lader gældskvoterne til at stige i de fleste medlemsstater, navnlig blandt ikkefinansielle selskaber. Estimaterne af gældskvoterne for ikkefinansielle selskaber og husholdninger (på grundlag af forhåndenværende oplysninger fra månedlige data vedrørende gældsbeholdningen) peger i retning af ikke ubetydelige stigninger i de fleste EU-lande. Sådanne stigninger i gældskvoterne er i vid udstrækning et mekanisk resultat af et fald i BNP, som udgør nævneren i gældskvoteforholdet. Imidlertid spiller udviklingen i selve gældsbeholdningerne også en rolle, navnlig for ikkefinansielle selskaber. Nettokreditstrømmene ventes at være betydelige i 2020 i de fleste EU-lande, navnlig i Belgien, Finland, Frankrig, Irland, Luxembourg, Spanien og Sverige, og i nogle tilfælde langt større end i 2019. Kilde: Eurostats sektorregnskaber — lån (F4) plus gældsinstrumenter (F3), AMECO og estimater fra Kommissionens tjenestegrene (se tekstboks 1). Anm.: Landene er opstillet i aftagende rækkefølge set ud fra ikkefinansielle selskabers gældskvote i 2019. Årstallet under landekoderne angiver der år, hvor gældskvoten toppede. For en definition af benchmarks baseret på fundamentaler og prudentielle tærskler henvises til fodnote34. For ikkefinansielle selskaber skyldes det øgede finansieringsbehov i 2020 betydelige tab og mangel på likviditet. ·Gældskvoterne lader til at stige i 2020, navnlig i lande, hvor covid-19-krisen har større konsekvenser for de ikkefinansielle selskabers fortjeneste og cashflow. De lande, hvor virksomhedernes driftsresultat forventes at falde betragteligt i 2020, er generelt også dem, der registrerer de største nettokreditstrømme (transaktioner) målt i BNP for 2019 (figur 20). ·De ikkefinansielle selskaber har været nødsaget til at optage lån for at finansiere deres driftskapital til at opbygge likviditetsbuffere, hvilket tyder på, at deres nettogæld ikke er steget lige så kraftigt som bruttogælden. En del af de lånte midler er gået til at opfylde og styrke deres likviditetsbuffere med henblik på at håndtere den øgede usikkerhed om den økonomiske situation samt til at udnytte de midlertidige særforanstaltninger til støtte for kreditstrømmene. Optagelsen af lån med henblik på at finansiere investeringer har spillet en næsten ubetydelig rolle. Til trods for den betydelige låntagning i 2020 forventes virksomhedernes opsparing således ikke at falde betydeligt. Samtidig forventes virksomhedernes nettoopsparing som følge af færre investeringer at stige i alle EU-landene (figur 11). ·En række politiske tiltag har gjort det lettere at optage lån. Foruden de pengepolitiske myndigheders omfattende tilrådighedsstillelse af likviditet til bankerne og tilpasning af tilsynsreglerne har offentlige lånegarantier også bidraget til at opretholde kreditstrømmene, navnlig til fordel for små og mellemstore virksomheder. ·Gældsmoratorier har bidraget til at øge gældsdynamikken i 2020. De ikkefinansielle selskabers mulighed for at udskyde tilbagebetalingen af gæld som følge af de gældsmoratorier, der er indført i hele EU, enten som en offentlig foranstaltning eller på långivernes eget initiativ, medfører en mekanisk stigning i gældsbeholdningerne. Dette bekræftes ved, at der for 2020 kan observeres en meget kraftigere forbindelse mellem ændringen i ikkefinansielle selskabers gæld og "helt nye" MFI-udlån (ekskl. genforhandlinger og tilbagebetalinger) end i 2019 (figur 17 og figur 18). I 2020 var gældsdynamikken således i mindre grad påvirket af tilbagebetalinger end hidtil, formentlig på grund af gældsmoratorierne.

·På længere sigt ventes udviklingen i gældskvoterne at blive mere begrænset af flere årsager. For det første ventes den mekaniske stigning i gældskvoterne som følge af faldet i nævneren i gældskvoteforholdet at blive kortvarig, da gældskvoten i 2020 primært stiger som følge af en midlertidig konjunkturnedgang (figur 19). For det andet vil de ekstraordinære foranstaltninger, der er blevet indført i 2020, gradvist blive udfaset. Udløbet af gældsmoratorierne vil føre til øget tilbagebetaling af gæld. Udfasningen af lånegarantierne vil gøre det vanskeligere for virksomheder, der er i økonomiske vanskeligheder, at optage lån. Desuden viser undersøgelser, at lånevilkårene fremadrettet vil blive strammet. For det tredje vil de ikkefinansielle selskaber have mulighed for at udnytte deres likviditetsbuffere som et alternativ til at stifte lån. ·En længerevarende nedgang i den ikkefinansielle virksomhedssektor risikerer at påvirke investeringsmulighederne og tilbagebetalingsevnen. Rentabiliteten vil navnlig i servicesektoren være betydeligt svækket, idet denne sektor i højere grad har været udsat for pandemien. Dette kan ikke alene føre til færre investeringer, men også gøre det vanskeligt at tilbagebetale eksisterende gæld. Mere generelt vil udløbet af gældsmoratorierne øge gældsbyrden på grund af akkumulerede renter. Kilde: ECB MIR-databasen, AMECO, Eurostat og beregninger fra Kommissionens tjenestegrene (se også tekstboks 1 for prognoser vedrørende privat gæld). Anm.: Nye MFI-udlån henviser til "helt ny" kredit fra monetære finansielle institutioner (MFI'er) og omfatter kun nye lån, som MFI'er har udstedt til ikkefinansielle selskaber, ekskl. genforhandlinger og tilbagebetalinger. Belgien, Cypern og Luxembourg falder uden for definitionen, og der findes ingen data for Danmark, Irland og Sverige.



Figur 19: Dekomponering af ændringerne i gældskvoten for ikkefinansielle selskaber (2019-2020) Figur 20: Udvikling i bruttodriftsoverskud i 2020 og nettolångivning (transaktioner) til ikkefinansielle selskaber Kilde: AMECO, Eurostat og estimater fra Kommissionens tjenestegrene (se tekstboks 1) samt beregninger baseret på ECB's månedlige data vedrørende MFI-udstedelse af lån og andre gældsinstrumenter (strømme) til den private sektor fra BSI-databasen, Europa-Kommissionens økonomiske efterårsprognose 2020. Anm.: Nettokreditstrømme (gældstransaktioner) svarer til transaktioner i forbindelse med lån (F4) og gældsinstrumenter (F3) i Eurostats sektorregnskaber. Der findes ingen oplysninger om ikkefinansielle selskabers bruttodriftsoverskud for Bulgarien, Kroatien og Malta. Kilde: Eurostats sektorregnskaber — lån (F4) plus gældsinstrumenter (F3), AMECO og estimater fra Kommissionens tjenestegrene (se tekstboks 1). Anm.: Landene er opstillet i aftagende rækkefølge set ud fra husholdningernes gældskvote i 2019. Årstallet under landekoderne angiver der år, hvor gældskvoten toppede. For en definition af benchmarks baseret på fundamentaler og prudentielle tærskler henvises til fodnote 34.



Hvad angår husholdningerne lader covid-19-udbruddet til at have ført til en mere afdæmpet udvikling i låntagningen i lyset af den øgede usikkerhed vedrørende indkomsterne og en øget opsparing. ·Nettokreditstrømmene (gældstransaktioner) til husholdningerne forventes for de fleste EU-lande at ligge tæt på nul eller at være moderate i 2020. Som det fremgår af figur 22, skyldes de stigende gældskvoter for husholdningerne over hele linjen overvejende faldet i BNP og ikke stigende gælds- og værdipapirtransaktioner, som er forholdsvis begrænsede og lader til at være faldet i næsten alle EU-landene sammenlignet med 2019. Dette fald i husholdningernes låntagning lader til at skyldes øget indkomstusikkerhed kombineret med en øget opsparing, som delvist foretages af sikkerhedshensyn, men også på grund af de restriktive foranstaltninger, som har begrænset forbrugsmulighederne. Forskellene mellem landene kan muligvis skyldes graden af nedlukningsforanstaltningerne og et fald i boligkøbet, forskellige grader af offentlig støtte til husstandsindkomster og lånevilkår samt situationen på boligmarkederne. ·Husholdningernes låntagning falder til trods for de indførte gældsmoratorier. Ligesom ved de ikkefinansielle selskaber har gældsmoratorier en positiv effekt på udviklingen i gældsbeholdningen som følge af færre tilbagebetalinger. Derfor lader husholdningernes gældsbeholdning til at falde langsommere. ·Gældsdynamikken i husholdningerne forventes at være begrænset, og der risikerer at opstå tilbagebetalingsvanskeligheder, efterhånden som situationen på arbejdsmarkedet forværres. Presset på husholdningernes indkomst vil vare ved til trods for de gunstige finansielle betingelser og de offentlige foranstaltninger til at afbøde krisens konsekvenser for arbejdsmarkedet og husholdningerne. Navnlig forventes arbejdsløsheden efter at være faldet indtil 2020 at stige igen over hele linjen i 2021. Dette vil også afspejle tab af arbejdspladser efter udfasningen af de foranstaltninger, som regeringerne har truffet for at afbøde virkningerne af pandemien, navnlig den økonomiske støtte til arbejdsfordelingsordninger, som i princippet skal forblive midlertidige for at undgå, at man bevarer job i ikkelevedygtige virksomheder. Husholdningerne vil også kunne få vanskeligere ved at tilbagebetale gælden i de lande, som allerede er kendetegnet ved en forholdsvis stor gældsbyrde i husholdningerne (figur 23).

Kilde: Nettokreditstrømme (gældstransaktioner) svarer til transaktioner i forbindelse med lån (F4) og gældsinstrumenter (F3) i Eurostats sektorregnskaber. Andre kilder er AMECO og estimater fra Kommissionens tjenestegrene (se tekstboks 1) samt beregninger baseret på ECB's månedlige data vedrørende MFI-udstedelse af lån og andre gældsinstrumenter (strømme) til den private sektor fra BSI-databasen. Kilde: AMECO; data vedrørende 2020 og 2021 stammer fra Europa-Kommissionens økonomiske efterårsprognose 2020. Boligpriserne fortsatte med at stige frem til begyndelsen af 2020, og i nogle tilfælde er stigningstakten steget. ·I 2019 lå væksten i reale boligpriser over resultattavlens grænseværdi for otte medlemsstaters vedkommende (Grækenland, Kroatien, Luxembourg, Polen, Portugal, Slovakiet, Tjekkiet og Ungarn), hvilket er en mere end i 2018. Overordnet set bekræfter dette, at den dynamiske vækst i boligpriserne, som har kunnet observeres siden midten af dette årti, er fortsat. ·Boligpriserne steg i 2019 i næsten alle EU-landene, og de accelererede mellem 2018 og 2019 i størsteparten af medlemsstaterne. Stigningstakten faldt imidlertid i Bulgarien, Danmark, Irland, Letland, Malta, Nederlandene, Rumænien, Spanien, Slovenien og Tyskland. ·Den seneste positive trend for væksten i boligpriser har primært været drevet af de underliggende økonomiske forhold. Lave renter og stigende arbejdsindkomster var de vigtigste faktorer bag den seneste efterspørgsel efter boligtjenester i en situation, hvor boligudbuddet ikke kunne følge med. Den stigende vækst i realkreditlån kunne først rigtig observeres, efter at stigningen i boligpriser viste sig at være en fast tendens og blev mere udbredt i hele EU. ·Der kan også observeres kraftige stigninger i boligpriserne i medlemsstater, hvor der er tegn på overvurdering (figur 24). Der blev konstateret et vist fald i boligprisdynamikken mellem 2018 og 2019 i nogle af de lande, hvor der er tegn på overvurdering. Dette var dog ikke tilfældet i andre påfaldende tilfælde, bl.a. Luxembourg og Sverige. ·Et flertal af medlemsstaterne viste tegn på overvurdering i 2019. Sammenligninger mellem prisindekser og benchmarks viser omfattende tegn på overvurdering. Boligernes prisoverkommelighed begynder at blive begrænset, hvilket også bekræftes af skøn over prisniveauet. I ca. halvdelen af EU-landene kræves der mere end 10 års indkomst for at købe en bolig på 100 m². Figur 24: Ændring i boligpriser (deflateret) og vurderingsgab i 2019 Figur 25: Udvikling i boligprisvækst (deflateret) Kilde: Eurostat og beregninger fra af Kommissionens tjenestegrene. Anm.: Overvurderingsgabet er anslået på basis af et gennemsnit af tre enheder: afvigelser i pris-/indkomstkvoten og pris-/lejekvoten i forhold til deres langsigtede gennemsnit samt de vurderingsgab, der opnås ved den regressionsbaserede model for determinanterne for boligpriser (se fodnote 36). Prognoserne vedrørende boligpriser bygger på den regressionsbaserede model for determinanterne for boligpriser (se fodnote 40). På længere sigt ventes covid-19-krisen at lægge en dæmper på den seneste prisdynamik, primært på grund af faldende arbejdsindkomster. ·Kvartalsdata for 2020 viser, at væksten i reale boligpriser er begyndt at aftage i adskillige medlemsstater. Selv om der i de fleste EU-lande fortsat kunne observeres prisvækst i årets andet kvartal sammenlignet med samme kvartal i 2019, har der for nogles vedkommende allerede kunnet konstateres faldende stigningstakter eller fald i de deflaterede boligpriser. For Cyperns og Ungarns vedkommende observeres der årlige nedjusteringer. I over halvdelen af EU-landene kan der observeres en faldende stigningstakt eller generel stagnation. Der tegner sig et mønster med mere udbredte nedjusteringer, når der ses på den kvartalsvise udvikling i første halvdel af 2020, især i Estland, Rumænien og Ungarn, men også i Letland, Portugal, Slovenien og Sverige. ·Estimater af prisniveauet beregnet ud fra salgsprisen bekræfter en begyndende svækkelse af boligmarkedet. Data vedrørende boligpriserne indtil midten af 2020 afspejler sandsynligvis ikke til fulde covid-19-krisens virkninger, da transaktionerne i mange tilfælde blev indgået før covid-19-udbruddet. Ikke desto mindre peger nyere estimater af den opslåede salgspris også i retning af nedjusteringer i nogle lande. ·Modelbaserede prognoser for boligpriserne peger også i retning af en opblødning af boligmarkederne i 2021 og på nedjusteringer i langt størsteparten af EU-medlemsstaterne (figur 25). Faldet i arbejdsindkomster kan i vid udstrækning forklare den forventede afmatning. Udviklingen forventes at stilne af i navnlig de lande, der i dag viser tegn på overvurdering. I adskillige medlemsstater falder overvurderede boligpriser fortsat sammen med en stor gæld i husholdningerne. Dette er navnlig tilfældet i Belgien, Danmark, Luxembourg, Nederlandene og Sverige. Nederlandene er også kendetegnet ved høje prisniveauer i forhold til den gennemsnitlige husstandsindkomst. I 2019 steg realkreditgælden særlig hurtigt i Bulgarien og i Malta (med over 10 % i forhold til det foregående år), mens den steg med over 5 % i 14 andre lande. I nogle tilfælde har den kraftige vækst taget afsæt i allerede høje niveauer, navnlig i Belgien, Frankrig, Luxembourg, Malta og Tyskland. Med undtagelse af Grækenland og Portugal har en stærke prisvækst været knyttet til stærk vækst i realkreditlån.

3.3 Den offentlige sektor De offentlige gældskvoter faldt yderligere i de fleste medlemsstater i 2019 i en situation med fortsat gunstige økonomiske forhold, men er nu atter begyndt at stige i hele EU, og navnlig i de lande, der blev hårdest ramt af covid-19-krisen. Gældskvoterne lå over grænseværdien på 60 % af BNP for 12 medlemsstaters vedkommende i 2019 sammenlignet med 14 i 2018. Gældskvoterne for Grækenland, Italien og Portugal lå på over 100 % af BNP. For Belgiens, Cyperns, Frankrigs og Spaniens vedkommende lå den lige under denne tærskel. De øvrige medlemsstater med en gæld på over 60 % af BNP er Kroatien, Slovenien Ungarn og Østrig. I 2019 faldt gældskvoten mest markant (med over 5 procentpoint af BNP) i Cypern, Grækenland og Irland, mens den offentlige gæld forblev uændret i Frankrig og Italien. I 2019, og i nogle tilfælde i årene før, herunder Belgien, Cypern, Frankrig og Portugal, blev der observeret en offentlig gæld på over 60 % af BNP, samtidig med at gælden i den private sektor også lå uden for den respektive grænseværdi i resultattavlen. De offentlige gældskvoter stiger tydeligt som følge af covid-19-krisen. Det fald i outputtet og i indtægterne, der knytter sig til tilbageslagene i 2020, samt de omfattende støtteforanstaltninger, som regeringerne har truffet for at afbøde følgerne af krisen, ligger til grund for den øgede låntagning og vækst i gældsbeholdningerne i alle EU-medlemsstaterne. Regeringerne har ladt de automatiske stabilisatorer få frit spil under krisen og har ydet direkte budget- og likviditetsstøtte for at afbøde følgerne af sundhedskrisen og af den private sektors faldende forbrug. Samtidig kan en del af stigningen i gældskvoterne i 2020 tilskrives de mekaniske virkninger af det meget lavere nominelle BNP. ·I alle EU-landene ventes de offentlige gældskvoter ved udgangen af 2021 fortsat at være højere end i 2019, i nogle tilfælde meget højere. Ved udgangen af 2020 forventes flere medlemsstater at overskride tærsklen på 60 % af BNP, og nogle ventes at overstige 100 %. I 2021 forventes gældskvoterne at blive stabiliseret eller at falde en anelse i omkring halvdelen af landene med hjælp fra genopretningen og et forventet lavere underskud (figur 26). For de øvrige EU-landes vedkommende forventes den offentlige gæld imidlertid at stige yderligere i 2021, navnlig i Rumænien, hvor det store offentlige underskud ventes at stige yderligere næste år og gældskvoten at stige markant, om end fra relativt lave niveauer. ·Stigningerne i de offentlige gældskvoter forventes generelt at være kraftigere i de lande, hvor gældsniveauet allerede var højt før krisen. Det afspejler det forhold, at tilbageslagene generelt har været mere alvorlige i disse lande, primært fordi smitten var meget udbredt eller blev efterfulgt af meget stramme inddæmmende tiltag, og fordi disse økonomier i højere grad er afhængige af sektorer såsom turismen. Grækenland, Italien og Spanien forventes at registrere rekordhøje stigninger i de offentlige gældskvoter på over 20 procentpoint af BNP i 2020. Gældsstigningerne afspejler også de gældsforøgende stock-flow-justeringer, som også omfatter former for økonomisk støtte, der ikke medregnes i den offentlige saldo. Dette gælder navnlig Cypern, Danmark, Slovenien og Tyskland. ·Det er ikke blevet dyrere for den offentlige sektor at skaffe finansiering. Renten på statsobligationerne var stabil eller faldende i 2019. Efter chokket oven på covid-19-udbruddet og den efterfølgende turbulens på de finansielle markeder i marts og april, steg den markant for visse lande i euroområdet samt visse lande uden for euroområdet. I en situation med lavere volatilitet på de finansielle markeder og oven på de pengepolitiske myndigheders omfattende tiltag er renten igen snævret ind og faldet tilbage på niveauet i begyndelsen af 2020. I nogle tilfælde er den faldet endnu mere, mens den kun i meget få tilfælde er steget. Sammensætningen af den offentlige gæld kan udgøre en øget risiko for nogle lande. Løbetidsstrukturen for den offentlige gæld varierer meget mellem medlemsstaterne, hvilket i den nærmeste fremtid kan indebære forskellige behov for refinansiering. Bruttofinansieringsbehovet i de kommende år forventes at ligge på eller over 20 % af BNP for Belgien, Frankrig, Italien, Spanien og Ungarn (figur 27). Nogle lande uden for euroområdet, som ikke deltager i ERM II, herunder Rumænien og Ungarn, står over for en yderligere risiko, idet en relativt stor del af deres offentlige gæld er stiftet i udenlandsk valuta.



Figur 26: Offentlig gæld Figur 27: Offentligt bruttofinansieringsbehov Kilde: AMECO; data vedrørende 2020 og 2021 stammer fra Europa-Kommissionens økonomiske efterårsprognose 2020. Anm.: Landene er opstillet i aftagende rækkefølge set ud fra den offentlige gæld i 2019 i forhold til deres BNP. Kilde: Beregninger fra Kommissionens tjenestegrene. Anm.: Bruttofinansieringsbehovet beregnes som summen af budgetunderskuddet, stock-flow-justeringer og afdrag på gæld. Landene er opstillet i aftagende rækkefølge set ud fra det offentlige finansieringsbehov i 2019 i forhold til deres BNP. 3.4 Den finansielle sektor EU's banksektor er blevet betydeligt styrket gennem de seneste år, skønt visse forhold relateret til den lave rentabilitet og andelen af misligholdte lån fortsat skaber problemer i enkelte medlemsstater. ·EU's banksektor er i bedre stand, end da den globale finanskrise brød ud. Andelen af misligholdte lån er faldet betydeligt, navnlig i de lande, hvor den var højest. Kernekapitalprocenterne stoppede med at stige i 2018, efter at de kom op over de lovgivningsmæssige krav i alle medlemsstaterne. Bankerne råder nu også over langt mere solide likviditetsbuffere end for ti år siden. Væksten i den finansielle sektors passiver var fortsat begrænset i 2019, og indikatoren ligger kun uden for grænseværdien for Ungarns vedkommende. ·EU's banksektor er stadig kendetegnet ved lav rentabilitet, og niveauet faldt yderligere i 2019 i en situation med lave renter. Rentabiliteten lader til at være særlig lav i Cypern, Grækenland, Irland, Portugal og Tyskland. Hvad angår kapitalprocenterne er de forholdsvis lavere i Grækenland, Portugal, Spanien, Tyskland og Ungarn. ·Enkelte EU-lande er kendetegnet ved en kombination af lav rentabilitet, kapitalprocenter under gennemsnittet og høje andele af misligholdte lån (figur 28 og figur 29). I Grækenland er andelen af misligholdte lån faldet, om end den stadig ligger omkring 35 %, mens rentabiliteten kun er marginalt positiv, og kapitalprocenterne er nogle af de laveste i EU. De cypriotiske banker har registreret væsentlige forbedringer af de meget store andele af misligholdte lån, som er faldet til under 20 %, og bankernes rentabilitet har været positiv, men dog under gennemsnittet for EU. I Italien, Bulgarien og Portugal er andelen af misligholdte lån faldet markant gennem de seneste år, og de faldt yderligere i 2019, om end i begrænset omfang til under 7 %. Kapitalprocenterne ligger under gennemsnittet i Italien og Portugal, og rentabiliteten er lavere, navnlig for sidstnævnte land. Covid-19-chokket vil formodentlig få stor indvirkning på bankaktivernes kvalitet samt bankernes rentabilitet og kapital. Virkningerne lader sig endnu ikke se, og det kan tage tid, før de blive synlige, også i lyset af de omfattende politiske støtteforanstaltninger. Covid-19-chokket har lagt en betydelig dæmper på de økonomiske udsigter, og nogle enkeltstående banker er yderst eksponeret over for visse sektorer, der er blevet uforholdsmæssigt hårdt ramt af krisen. Centralbankerne har sørget for rigelig likviditet, hvilket har hjulpet med at forhindre kreditstramninger efter covid-19-udbruddet, og suspensionen af udbyttebetalinger og visse midlertidige lempelser af tilsynsreglerne giver også bankerne lidt pusterum. Der kan dog risikere at opstå forhold, som kan påvirke bankernes balancer og kapital. ·Stigende andele af misligholdte lån. De ikkefinansielle selskaber, hvis rentabilitet er blevet allermest påvirket af covid-19-krisen, kan få vanskeligt ved at tilbagebetale deres gæld, hvilket højst sandsynligt vil udgøre en risiko for stigninger i andelen af misligholdte lån. Omfanget af konkurser ventes at stige, navnlig i de sektorer, hvor det er vanskeligere at holde passende fysisk afstand. Det forhold, at der også er stor usikkerhed om husholdningernes fremtidige indkomst og beskæftigelsesmæssige udsigter kan også betyde, at større dele af realkreditgælden vil blive misligholdt. Derudover vil bankerne i lande med mere længerevarende udfordringer have vanskeligere ved at afhænde eksisterende misligholdte lån. Tilbagebetalingen er allerede blevet udsat som følge af gældsmoratorier. På grund af disse kan en vis del af lånene, som normalt ville blive klassificeret som misligholdt, i øjeblikket ikke klassificeres som sådan. Ifølge forhåndenværende data fra et udsnit af systemiske banker i EU ophørte beholdningen af misligholdte lån med at falde i begyndelsen af andet kvartal 2020. Forsigtige estimater af den mulige udvikling i andelen af misligholdte lån peger i retning af betydelige stigninger. ·Bankernes rentabilitet ventes at falde yderligere. Rentabiliteten ventes at falde yderligere som følge af en reduceret kreditefterspørgsel, komprimerede rentemarginer og kredittab. Værdien af bankernes egenkapital faldt således markant efter covid-19-udbruddet. De var allerede stagnerende