3. 3. 80 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 53/61 
grund af tidsforskydelsen er afhængig af de til en­
hver tid eksisterende terminsbundne andelshavere. 
AFDELINGEN FOR REGIONALUDVIKLING HAR— 
under henvisning til beslutning truffet af sit præsi­
dium den 1. december 1977 om at pålægge afdelin­
gen for regionaludvikling at udarbejde en studie 
over »De lokale og regionale myndigheders og de 
sociale og økonomiske organisationers rolle og ind­
flydelse inden for den fælles regionalpolitik«, 
under henvisning til sin beslutning truffet den 
5. april 1979 om i henhold til forretningsordenens 
artikel 20, stk. 4, at give afdelingen for regionalud­
vikling tilladelse til at ændre nævnte studie til en 
udtalelse, 
under henvisning til udtalelse fra afdelingen for re­
gionaludvikling vedtaget den 14. september 1979, 
under henvisning til den af ordføreren, hr. Ventejol, 
fremlagte beretning. Ved skiftende andelshavere opstår der et uaccepta­
belt vilkårligt resultat. 
under henvisning til drøftelserne på den 172. plenar­
forsamling afholdt den 24. og 25. oktober 1979 (mø­
det den 25. oktober 1979), og 
ud fra følgende betragtninger: 
e 
Med et direkte valgt parlament viser Det europæiske 
økonomiske Fællesskab sin vilje til at fortsætte op­
bygningen af en europæisk union, et mål der dog 
kun nås fuldstændigt, hvis Det økonomiske og soci-
n ale Udvalg, der repræsenterer samtlige kræfter i det 
is økonomiske liv, drages med ind i bestræbelserne, 
1-
n efter udvidelsen vil EF stå over for nye problemer, 
som blandt andet skyldes, at forskellene regionerne 
imellem øges, og det er derfor nødvendigt, at der 
:- samtidig med udvidelsen sker en styrkelse af fælles-
skabsbåndene, 
1, da der i den fælles regionalpolitik arbejdes med 
konkrete og præcist stedfæstede projekter, er den Udfærdiget i Bruxelles, den 24. oktober 1979. 
Raffaele VANNI 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om »De lokale og regionale myndigheders og de sociale og økonomiske 
organisationers rolle og indflydelse inden for den fælles regionalpolitik« 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Udvalget besluttede på sin 167. plenarforsamling den 4. og 5. april 1979 på forslag fra 
sit præsidium at afgive en udtalelse om det nævnte emne. 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 172. plenarforsamling afholdt i 
Bruxelles den 24. og 25. oktober 1979 sin udtalelse om det nævnte emne. 
Udtalelsens ordlyd er følgende: 
Nr. C 53/62 De Europæiske Fællesskabers Tidende 3. 3. 80 
særdeles velegnet til at skabe bevidsthed i offentlig­
heden om solidariteten inden for EF, 
indførelsen af en ikke-kvotabestemt del udgør et 
værdifuldt fremskridt i forbindelse med udformnin­
gen og iværksættelsen af regionalpolitikken; det for­
udsætter dog, at bevillingerne til EFRU, og dermed 
til den ikke-kvotabestemte del, er tilstrækkeligt 
store, 
denne politik kan dog kun gøre sig gældende, hvis 
den er af en mere global karakter med en tilstrække­
lig stor ikke-kvotabestemt del, hvorved det bliver 
muligt at gennemføre projekter af europæisk inte­
resse, selv om de ikke altid er blevet prioriteret i de 
enkelte berørte lande, 
udformningen af sådanne projekter forudsætter det 
størst mulige kendskab til de vanskeligheder, der be­
står i visse regioner af Europa — 
enstemmigt 
VEDTAGET FØLGENDE UDTALELSE: 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. De lokale og regionale myndigheder og de so­
ciale og økonomiske organisationer skal inddrages 
aktivt i udformningen og iværksættelsen af den eu­
ropæiske regionalpolitik, såfremt regionalpolitik­
kens mål, en mindskelse af de regionale skævheder, 
fuldt ud skal opfyldes. Det vil på længere sigt give 
EF som helhed større ekspansionsmuligheder. 
Når de lokale grupper og myndigheder inddrages, 
bliver det iøvrigt lettere at sikre og kontrollere gen­
nemførelsen af EF-bestemmelsen om, at regional­
støtte fra EF skal supplere de enkelte landes stats­
støtte, men ikke må træde i stedet for denne. 
Desuden bliver det muligt at foretage en bedre 
samordning af de enkelte landes og af EF's regio­
nalpolitik og at vurdere de regionalt særdeles vigtige 
følgevirkninger af EF's politik på de forskellige om­
råder. 
1.2. Såvel Udvalget som Kommissionen, Parla­
mentet og Rådet har iøvrigt gentagne gange udtrykt 
ønske om et større samarbejde med de regionale in­
stanser. 
1.2.1. For det første må de lokale og regionale 
myndigheder samt de forskellige erhvervs- og fagor­ganisationer, der repræsenterer befolkningen og de 
regionale interesser, have mulighed for at gøre deres 
synspunkter gældende og at udbrede kendskabet til 
deres regionale særpræg, behov og specielle mulig­
heder. Af hensyn til fastlæggelsen af deres egen regi­
onalpolitik samt af de forslag, de skal forelægge for 
EF, er det bydende nødvendigt, at medlemsstaterne 
indkalder deres regionale og lokale myndigheder til 
samråd, når de skal opstille deres regionaludvik­
lingsprogrammer. 
1.2.2. Skal de samme organer, institutionaliserede 
eller ej, være i stand til at fremsætte udtalelser og 
begrundede forslag, må de for det andet informeres 
om, dels de muligheder, som EFRU tilbyder, dels 
om de af sidstnævnte trufne afgørelser, som vedrø­
rer dem. 
1.2.3. Informationen opad og nedad skal ikke blot 
vedrøre konkrete projekter, der iværksættes i enkelte 
bestemte regioner, men også de hovedretningslinjer 
i den europæiske regionalpolitik, som vil få konse­
kvenser for samtlige EF's regioner. 
1.3. Udvalget fremhæver, at man bør være klar 
over, at information til de berørte parter, høringen af 
disse, samrådet mellem dem og de beslutningsta­
gende organer ikke er sekundære problemer, men er 
væsentlige elementer i en konkFet europæisk regio­
nalpolitik, hvis helt håndgribelige karakter skulle 
kunne medvirke til at skærpe befolkningens inte­
resse for EF-problemer og dermed fremme fælles-
skabssolidariteten. 
2. De lokale og regionale myndigheders og erhvervs-
og arbejdsmarkedsorganers nuværende 
mangelfulde medindflydelse 
2.1. Der er enighed om, at EF råder over organer, 
som kan tale de regionale interessers sag, og om at 
regionerne i de enkelte lande, alt efter deres form og 
decentraliseringsgrad, mere eller mindre er tilknyttet 
udarbejdelsen af de regionale udviklingsprogram­
mer. 
2.2. Ud fra et EF-synspunkt værdsætter Udvalget, 
at Kommissionen oplyser om sine afgørelser vedrø­
rende regionalstøtte, samt at Kommissionen bestræ­
ber sig på at informere medlemslandene, men den 
beklager, at virkningen af denne informationsvirk­
somhed er så begrænset, som den er. Ydermere be­
klager det, at der ikke sidder repræsentanter for regi­
onerne i Udvalget for Regionalpolitik, således som 
det ellers er tilfældet i andre udvalg under EF. 
3. 3. 80 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 53/63 
2.3. Desuden fremgår det af de spørgsmål, der blev 
stillet i medlemsstaterne, at informationsudvekslin­
gen mellem EF og de berørte parter stadig er dårlig, 
idet den støder på en række barrierer eller forhin­
dringer, hvis eksistens det som oftest er regerin­
gerne, der har ansvaret for. 
2.4. Med hensyn til den opadgående informations­
strøm og høringen af befolkningen gennem deres 
primærgrupper er situationen ligeledes i det store og 
hele endnu meget utilfredsstillende. 
2.5. Den rolle, som de lokale og regionale myndig­
heder og erhvervs-fagorganisationerne spiller inden 
for europæisk politik, synes derfor at være meget 
utilstrækkelig, og deres indflydelse på udarbejdelsen 
og iværksættelsen af en europæisk regionalpolitik 
forekommer utilstrækkelig. 
Hertil kommer, at selv om decentraliseringen for er­
hvervs- og fagorganisationernes vedkommende er 
gennemført i rimeligt omfang i visse lande, er det 
sandsynligt, at der for andre landes og bestemte sek­
torers vedkommende stadigvæk ikke tages tilstræk­
keligt hensyn til det regionale aspekt. 
3. Foranstaltninger, som kan forbedre de lokale og 
regionale myndigheders og erhvervs- og 
fagorganisationernes rolle og indflydelse inden for 
den fælles regionalpolitik 
3.1. På EF-plan 
3.1.1. Disse foranstaltninger påhviler det først og 
fremmest EF-myndighederne at træffe. At regional-
fondsinterventionerne offentliggøres i EFT må an­
ses for et fremskridt, selv om der dog går et betragte­
ligt tidsrum, fra beslutningerne træffes, og til de 
offentliggøres. Denne praksis vil dog blive lettet 
som følge af, at Kommissionen to gange om året 
fremlægger en detaljeret beretning om regionernes 
situation med retningslinjer og hovedmålsætninger 
for regionalpolitikken i den følgende periode. Parla­
mentet og Det økonomiske og sociale Udvalg høres 
om denne foranstaltning. Men trods de betydelige 
anstrengelser, der udfoldes af EF's oplysningskonto­
rer i medlemslandene, står der dog stadig tilbage at 
træffe foranstaltninger til en mere fuldstændig og 
mere detaljeret offentliggørelse og en bredere orien­
tering om Fællesskabets virksomhed samt om de 
muligheder, Fællesskabet kan tilbyde regionerne. 
Det ville f. eks. være formålstjenligt at offentliggøre 
en forenklet udgave af reglerne for Regionalfonden 
og for koordineret anvendelse af Regionalfonden, 
Socialfonden og Omstruktureringsfonden samt an­
dre fællesskabsinstrumenter. 3.1.2. EF-instanserne bør navnlig bestræbe sig på 
at skabe et samarbejde med staterne på dette om­
råde samt sikre sig, at oplysningerne rent faktisk når 
frem til de berørte personer eller organisationer. 
3.1.3. Med hensyn til informationen opad må det 
understreges, at i henhold til forordning 724/75 kan 
kun medlemsstaterne være Fællesskabets officielle 
samtalepartnere, når det drejer sig om konkrete pro­
jekter eller programmer. 
3.1.4. Erhvervs- og fagorganisationerne på lokalt 
eller regionalt plan kan derfor kun give supplerende 
oplysninger. 
3.1.5. Udvalget mener i den forbindelse, at en for­
bedring af den aktuelle situation først og fremmest 
bør søges ved at ændre sammensætningen af Udval­
get for Regionalpolitik ved at inddrage socio-øko-
nomiske repræsentanter, endvidere ved at udvide 
Det økonomiske og sociale Udvalgs informations­
muligheder over for regionale instanser, så det bliver 
i stand til i rimelig tid at fremsætte detaljerede og 
velbegrundede udtalelser. 
3.1.6. Det vil også være påkrævet i vid udstræk­
ning og mere regelmæssigt at benytte sig af de op­
lysnings- og samrådsmuligheder, som navnlig findes 
gennem »Den rådgivende komité for lokale og regi­
onale institutioner i Det europæiske Fællesskab«, 
der er nedsat på initiativ af Rådet for Europa-Kom­
munen (CCE) og International Union of Local Au-
thorities (IULA). 
3.2. På nationalt plan 
3.2.1. Desuden er det nødvendigt at minde med­
lemsstaterne om, at det er deres opgave at varetage 
udbredelsen af de informationer, de modtager fra 
EF. De skal stå for den brede informationsvirksom­
hed om alle oplysninger fra Bruxelles vedrørende re­
gionalpolitikken som helhed, EF's projekter, Regio­
nalfondens foranstaltninger, de støttemuligheder EF 
tilbyder, og om den støtte, som allerede er blevet be­
vilget. 
3.2.2. De må, uanset hvilke kommunikationsmid­
ler der anvendes, drage omsorg for, at den ovenfor 
nævnte type oplysninger når vel ud til de berørte 
personer. 
3.2.3. Med hensyn til informationer opad mener 
Udvalget, at medlemsstaterne, hvis de skal be­
dømme deres regionaludviklingsprogrammer og an­
søgninger om regionalfondsinterventioner, først må 
orientere sig bredt hos de lokale og regionale myn­
digheder og erhvervs- og fagorganisationer, der re-
Nr. C 53/64 De Europæiske Fællesskabers Tidende 3. 3. 80 
præsenterer de politiske kræfter inden tor regionen. 
De skal informere EF-organerne om den fremgangs­
måde, de har valgt med henblik på disse høringer, 
og om samtlige regionale synspunkter. 
3.2.4. I betragtning af de ekstremt forskelligartede 
lokale og regionale strukturer og socio-økonomiske 
organisationer i de europæiske lande forekommer 
det Udvalget uhensigtsmæssigt at forsøge at angive 
for hvert enkelt land, hvilke instanser der bør høres, 
hvilke procedurer der skal anvendes, og hvilke veje 
eller midler der skal tage i brug i harmoniseringsøje-
med. Udvalget lægger dog vægt på en så bred ho-
ringsramme som muligt. 
Alligevel gør selve denne forskelligartethed det nød­
vendigt at sikre, at informationen gennemføres i 
begge retninger. 
Selv om Udvalget med den foreliggende dokumen­
tation ikke i dag mener at kunne foreslå nogen orga­
nisationsplan med gyldighed i samtlige lande, finder 
det det dog relevant at overveje en harmonisering af 
informations- og samrådsmetoderne i medlemslan­
dene på mellemlang sigt. 
3.2.5. Under alle omstændigheder fremhæver Ud­
valget nødvendigheden af et samråd, som det finder 
vil blive mest effektivt mellem de regionale instan­
ser for økonomisk planlægning, selv om dette sam­
råd selvfølgelig også bør finde sted på det niveau, 
der ligger tættest befolkningen. 
3.2.6. Ligeledes bør erhvervs- og fagorganisatio­
nerne i samtlige EF-lande tillige være opmærk­
somme på, at den regionale og lokale dimension 
indføjes på en tilstrækkelig effektiv måde i deres 
strukturer. 
3.3. Lokalsamfundene 
3.3.1. Samtidig med at man giver ovenstående re­
degørelse for den indsats, som kræves af EF og rege­
ringerne for på demokratisk vis at inddrage befolk­
ningen gennem de lokale og regionale instanser eller 
gennem erhvervs- og fagorganisationer i udarbejdel­
sen af en europæisk regionalpolitik, er Udvalget op­
mærksom på, at en politik, som kommer fra oven, 
dvs. som er foreslået, om ikke pålagt, af Fællesska­
bet og staterne, let kan mislykkes. 
3.3.2. Det forekommer derfor at være yderst vig­
tigt, at også de regionale og lokale myndigheder og 
samtlige berørte socio-økonomiske organisationer 
viser en vilje til at bidrage til gennemførelsen af en europæisk regionalpolitik. Hertil kommer, at hvis re­
gionerne giver udtryk for, at de selv ønsker at gøre 
en aktiv indsats for deres egen udvikling, vil de med 
større vægt kunne ansøge om støtte fra landets rege­
ring, hvilket kan bevirke, at de også kan få støtte fra 
EF. Som underbygning af denne påstand kan næv­
nes »de integrerede operationer«, som Kommissio­
nen for eksemplets skyld har påtaget sig at fremme 
til fordel for visse kriseramte områder. 
3.3.3. Regional- og lokalsamfundene og erhvervs-
og fagorganisationerne må tage alle relevante initia­
tiver for at gøre EF-organerne bekendte med deres 
regions behov, de bestræbelser, som denne har gjort 
for sin egen udvikling, den assistance, som staten 
forventer. De bør ligeledes kræve, såvel af deres stat 
som af EF, nøjagtige oplysninger og al relevant do­
kumentation om EF's afgørelser, såvel med hensyn 
til regionalpolitikken som den fælles politik på an­
dre områder. 
3.3.4. Der bør drages omsorg for, at det voksende 
omfang, høringerne vil tage, ikke medfører en total 
lammelse af hele systemet ved i ekstremt omfang at 
komplicere hele proceduren. Man kan dog tænke 
sig, at denne risiko kan undgås, hvis der på hvert ni­
veau foregår en hurtig, omfattende og så at sige au­
tomatisk information opad og nedad. Man bør såle­
des på alle niveauer bestræbe sig på en hurtig proce­
dure. Det forekommer i øvrigt nødvendigt, at EF 
opretter sit eget informationsnet med de allermest 
moderne kommunikationsmidler. 
4. Konklusioner 
4.1. Det er i sidste instans gennem en stædig og år­
vågen vilje fra alle parters side, at lokale og regio­
nale myndigheder og de sociale og økonomiske or­
ganisationer kan få den rolle, som retteligt bør til­
komme dem inden for den fælles regionalpolitik. 
Men det er vigtigt at holde sig for øje, at deres ind­
flydelse kun kan gøre sig virkeligt gældende, hvis 
medlemsstaterne indvilger i at knytte dem til deres 
regionalpolitik. 
4.2. Før man overvejer en harmonisering af oplys­
nings- og samrådsredskaberne, der måske kan vise 
sig nyttig inden længe, må man altså i størst mulig 
grad anvende de eksisterende organer, øge deres vir­
kemidler, om nødvendigt udvide deres sammensæt­
ning og beføjelser, tilrettelægge mere regelmæssige 
og mere officielle høringer mellem EF-organerne og 
de lokale og regionale organisationer og tilse, at alle 
oplysningsmuligheder virkelig anvendes og anven­
des hurtigt. 
3. 3. 80 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 53/65 
4.3. Endelig bør det ikke glemmes, at udvidelsen 
af EF nok er ønskelig ud fra en politisk synsvinkel, 
men at den samtidig vil rejse en række alvorlige 
økonomiske problemer, såvel inden for landbrug og 
industri og på det sociale område som med hensyn 
til arbejdsløsheden. 
Det bør undgås, at denne situation skubber de regio­
nale problemer i baggrunden og fører til yderligere 
regionale skævheder. Blandt de forskellige former for politik, hvis opgave 
det er at styrke Fællesskabet, må regionalpolitikken 
indtage en fremskudt plads. Hvis den får støtte fra 
alle borgerne, der har en klar bevidsthed om deres 
uomgængelige fremtidsopgaver, vil den kunne yde 
et vægtigt bidrag til skabelsen af en europæisk be­
vidsthed. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 25. oktober 1979. 
RaffaeleVANNI 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg