EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 14.6.2018 COM(2018) 460 final 2018/0243(COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om oprettelse af instrumentet for naboskab, udviklingssamarbejde og internationalt samarbejde

{SEC(2018) 310 final}

{SWD(2018) 337 final}



BEGRUNDELSE 1.BAGGRUND FOR FORSLAGET •Begrundelse og formål Dette forslag fremsættes i forbindelse med den flerårige finansielle ramme (FFR) for 2021-2027 som beskrevet i meddelelsen fra Kommissionen "Et moderne budget for en Union, der beskytter, styrker og forsvarer – Den flerårige finansielle ramme for 2021-2027" til Europa-Parlamentet, Det Europæiske Råd og Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget. I meddelelsen beskrives de vigtigste prioriteter og den overordnede budgetramme for EU's programmer vedrørende foranstaltninger udadtil under udgiftsområdet "Naboområder og verden", herunder oprettelsen af instrumentet for naboskab, udviklingssamarbejde og internationalt samarbejde. Målet med instrumentet for naboskab, udviklingssamarbejde og internationalt samarbejde er at fastholde og fremme Unionens værdier og interesser på verdensplan for at forfølge målene og principperne i Unionens optræden udadtil, som fastlagt i artikel 3, stk. 5, og artikel 8 og 21 i traktaten om den Europæiske Union (TEU). Der er kommet flere og flere udfordringer, som skal tackles som led i foranstaltningerne udadtil. Verden i dag er kendetegnet ved stigende usikkerhed, som skyldes forskellige kriser i EU's naboskab og resten af verden. Regionale konflikter, terrorisme, økonomisk ulighed og stigende migrationspres er alle en del af den nye virkelighed, som forværres af befolkningstilvækst, klimaændringer og miljøforringelser. Selv om fattigdomsniveauet er faldet globalt set, er det stadig et stort problem, at så mange mennesker lever i fattigdom, herunder i de nye vækstøkonomier. Nogle partnere har gjort betydelige fremskridt, men andre sidder fast i en vanskelig situation. I den flerårige finansielle ramme for 2014-2020 sameksisterer en række finansieringsinstrumenter under udgiftsområdet "Et globalt Europa", hvoraf størstedelen udløber den 31. december 2020. Deres formål varierer inden for rammerne af de overordnede mål med EU's foranstaltninger udadtil og er bl.a.: –fattigdomsreduktion og bæredygtig udvikling (forordning (EU) nr. 233/2014 om oprettelse af et instrument til finansiering af udviklingssamarbejde) –fremme af Unionens strategiske interesser (forordning (EU) nr. 234/2014 om oprettelse af et partnerskabsinstrument) –bistand til Unionens naboskab (forordning (EU) nr. 232/2014 om oprettelse af et europæisk naboskabsinstrument) –beskyttelse af menneskerettigheder (forordning (EU) nr. 235/2014 om oprettelse af et finansieringsinstrument for demokrati og menneskerettigheder på verdensplan) –krisestyring, konfliktforebyggelse og fredsopbygning i partnerlande (forordning (EU) nr. 230/2014 om oprettelse af et instrument, der bidrager til stabilitet og fred) –fremme af et højt niveau for nuklear sikkerhed (forordning (Euratom) nr. 237/2014 om oprettelse af et instrument for samarbejde om sikkerhed på det nukleare område) –støtte til genoprettelse af en holdbar finansiel situation, samtidig med at der anspores til økonomiske tilpasningsreformer (makrofinansiel bistand) –støtte til små og mellemstore virksomheder i bestemte tredjelande og til udviklingen af social og økonomiske infrastruktur og støtte til projekter vedrørende klimaændringer (afgørelse (EU) 2018/412 om ændring af afgørelse nr. 466/2014/EU om det eksterne lånemandat) –en garantifond for aktioner i forhold til tredjeland (forordning (EF, Euratom) nr. 480/2009) og –en Europæisk Fond for Bæredygtig Udvikling, dens garantier og dens garantifond (forordning (EU) 2017/1601). Den fælles gennemførelsesforordning (forordning (EU) nr. 236/2014 om fælles regler og procedurer for gennemførelsen af instrumenterne til finansiering af Unionens optræden udadtil vil også snart udløbe. Den 11. Europæiske Udviklingsfond finansieres i dag ikke over EU-budgettet, men er et af de vigtigste finansieringsinstrumenter, og udløber ved udgangen af 2020. Den har til formål at sikre samarbejde med Afrika, Vestindien og Stillehavslandene, som er kontraherende parter i Cotonouaftalen, og med oversøiske lande og territorier.

I overensstemmelse med meddelelsen "En ny, moderniseret flerårig finansiel ramme for en Europæisk Union, der effektivt lever op til de valgte prioriteter for perioden efter 2020" og som konkluderet i den konsekvensanalyse, der ledsager denne forordning, bør alle ovennævnte instrumenter indarbejdes i ét instrument, med undtagelse af makrofinansiel bistand og dele af instrumentet for samarbejde om nuklear sikkerhed. De seneste revisioner og evalueringer af de eksterne instrumenter har vist, at de har merværdi og relevans. De har dog også påpeget visse muligheder for forbedringer, især behovet for at forenkle arbejdsmetoder og sætte EU i stand til at reagere mere fleksibelt på uforudsete begivenheder. Erfaringerne samt de stigende udfordringer har fået Kommissionen til at ændre den måde, de eksterne finansieringsinstrumenter er opbygget på, og indarbejde de aktiviteter, som i øjeblikket finansieres af Den Europæiske Udviklingsfond, i budgettet. Ved hjælp af dette forslag vil EU fortsat kunne spille en aktiv rolle i forbindelse med bl.a. fremme af menneskerettigheder, stabilisering, udvikling, sikkerhed, bekæmpelse af de underliggende årsager til irregulær migration, handel, bekæmpelse af klimaændringer og miljøbeskyttelse. Det vil kunne gøre dette på en mere fyldestgørende måde, samtidig med at der vil blive større fleksibilitet til at flytte ressourcerne derhen, hvor der er behov for dem, i takt med at den internationale situation ændrer sig. Dette forslag forudsættes anvendt fra den 1. januar 2021 og forelægges for 27 medlemsstater i overensstemmelse med den meddelelse, som Det Europæiske Råd modtog den 29. marts 2017 fra Det Forenede Kongerige om dets beslutning om at udtræde af Den Europæiske Union og Euratom i henhold til artikel 50 i traktaten om Den Europæiske Union. •Sammenhæng med de gældende regler på samme område Forslaget skaber en gunstig ramme for gennemførelsen af politikkerne for foranstaltninger udadtil og opfyldelsen af internationale forpligtelser. De internationale forpligtelser omfatter 2030-dagsordenen for bæredygtig udvikling, Parisaftalen om klimaændringer, Addis Abeba-handlingsplanen, Sendairammen for katastrofeforebyggelse (2015-2030) og FN's Sikkerhedsråds resolution 2282 (2016) om bevarelse af fred. I EU omfatter den politiske ramme traktatens bestemmelser om forbindelser udadtil, som er yderligere specificeret i EU's globale strategi for udenrigs- og sikkerhedspolitikken, den nye europæiske konsensus om udvikling, det fornyede partnerskab mellem EU og Afrika og den reviderede europæiske naboskabspolitik og andre politikdokumenter. Forordningen vil også udgøre rammen for gennemførelsen af det partnerskab, der skal følge efter den gældende Cotonouaftale, som fastlægger en associering og et partnerskab mellem medlemmerne af gruppen af stater i Afrika, Vestindien og Stillehavet og den Europæiske Union og dens medlemsstater. •Sammenhæng med Unionens politik på andre områder Der vil i forbindelse med gennemførelsen af denne forordning blive sikret sammenhæng med andre relevante EU-politikker samt udviklingsvenlig politikkohærens. Som afspejlet i 2030-dagsordenen forstås herved, at der tages hensyn til virkningen af alle politikker på bæredygtig udvikling på alle niveauer — nationalt, inden for EU, i andre lande og på globalt plan. Det bør endvidere tilstræbes at sikre synergi med foranstaltninger under andre EU-programmer for at få størst muligt virkning af kombinerede interventioner. Interaktion og komplementaritet med sådanne programmer bør skabe mulighed for større EU-virkning. Foranstaltninger, der finansieres inden for rammerne af dette forslag, bør hænge sammen med dem, der gennemføres som led i instrumentet til førtiltrædelsesbistand III, afgørelsen om oversøiske lande og territorier, det europæiske instrument for nuklear sikkerhed som supplement til instrumentet for naboskab, udviklingssamarbejde og internationalt samarbejde på grundlag af Euratomtraktaten, den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og den nyligt foreslåede europæiske fredsfacilitet, som finansieres uden for EU-budgettet. Humanitær bistand, jf. artikel 214 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, vil ikke blive finansieret inden for rammerne af dette forslag; foranstaltninger vedrørende humanitær bistand vil fortsat blive finansieret på grundlag af forordningen om humanitær bistand. Garantien for foranstaltninger udadtil, som finansieres ved denne forordning og IPA III, vil også omfatte ydelsen af makrofinansiel bistand med henblik på håndtering af betalingsbalancekriser i relevante lande. Kapitaltilførslen til garantien for foranstaltninger udadtil bør for makrofinansiel bistand svare til de politiske udfordringer og den økonomiske ustabilitet, som disse lande står over for, idet den årlige lånekapacitet, der blev fastlagt i forbindelse med midtvejsgennemgangen af den flerårige finansielle ramme 2014-2020, benyttes som referencepunkt. Denne ikkeprogrammerbare støtte bør være et supplement til andre bistandsmetoder, der er fastsat i denne forordning. Midler fra forordningen kan også anvendes til at finansiere foranstaltninger vedrørende læringsmobilitet til, fra eller mellem tredjelande under Erasmus-programmet samt samarbejde og politisk dialog med disse lande om uddannelse og kultur på en måde, der er i overensstemmelse med Erasmus-forordningen og forordningen om Et Kreativt Europa. 2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET •Retsgrundlag Retsgrundlaget for dette forslag er artikel 209, 212 og 322, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. Det forelægges af Kommissionen efter proceduren i artikel 294 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. I femte del, afsnit III, kapitel 1 og 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde fastsættes retsgrundlaget for samarbejde med partnerlande og –regioner. •Nærhedsprincippet EU er i en enestående position til at yde ekstern bistand af en række årsager. EU's status som et overnationalt organ giver politisk indflydelse og mulighed for at fungere som løftestang. EU er via sine delegationer repræsenteret over alt, hvilket sikrer et stort netværk af oplysninger om, hvordan udviklingen rundt om i verden påvirker forskellige lande. EU er også part i de fleste multilaterale processer, som har til formål at tackle globale udfordringer. Det betyder, at EU hele tiden er klar over, hvilke behov og problemer der gør sig gældende, og derfor kan tildele ressourcerne i overensstemmelse hermed. Der er større og større komplementaritet mellem EU's og medlemsstaternes foranstaltninger. Dette forbedrer dialogen og samarbejdet med partnerlande, som i stigende grad kanaliseres via fælles programmering med medlemsstaterne. EU kan også supplere medlemsstaternes foranstaltninger i tilfælde af potentielt farlige situationer eller særligt omkostningsfulde interventioner. På visse områder, hvor medlemsstaterne ikke er aktive, er EU den vigtigste og somme tider den eneste aktør, der kan gribe ind. Det gælder f.eks. i lidt vanskelige situationer, hvor det drejer sig om at forsvare menneskerettigheder, og i forbindelse med valgobservationsmissioner. EU har chancen for skabe dialog og samarbejde med internationale og regionale organisationer, f.eks. med gruppen af AVS-lande og Den Afrikanske Union. EU kan tilføre en merværdi på grund af størrelsen af de ressourcer, der kan tilføres via dets instrumenter, dets fleksible forvaltningsmetoder og det forhold, at ressourcerne er forudsigelige i den periode, den flerårige finansielle ramme dækker.

EU har betydelig ekspertise inden for visse områder, som skyldes Europas egen historie (f.eks. regional integration og overgang til demokrati) og vellykkede politikker (f.eks. viden om fødevaresikkerhed, som er opbygget gennem den fælles landbrugspolitik og den fælles fiskeripolitik, og om tekniske standarder i det indre marked). EU er anerkendt internationalt som en fredsskabende og konfliktforebyggende aktør og som aktiv forkæmper for frie valg og menneskerettigheder. •Proportionalitetsprincippet I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet går denne forordning ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå disse mål. •Valg af retsakt I overensstemmelse med artikel 209 og 212 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, som fastsætter den almindelige lovgivningsprocedure, der skal benyttes til at vedtage de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre samarbejdet med tredjelande, tager forslaget form af en forordning, hvilket sikrer, at den anvendes ens, at den er bindende i alle enkeltheder, og at den gælder umiddelbart. 3.RESULTATER AF RETROSPEKTIVE EVALUERINGER, HØRINGER AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSER •Retrospektive evalueringer/kvalitetskontrol af gældende lovgivning Det blev konkluderet i både rapporten om midtvejsrevisionen, der blev vedtaget af Kommissionen, om ti af de eksterne finansieringsinstrumenter, i rapporterne om efterfølgende evaluering af makrofinansiel bistand og i midtvejsrevisionen af Den Europæiske Investeringsbanks eksterne lånemandat, at de eksterne finansieringsinstrumenter generelt set er egnede til formålet, og at der er en positiv udvikling med hensyn til målopfyldelse. Rapporten viser, at der er behov for flere ressourcer til eksterne finansieringsinstrumenter, fordi de finansielt har været strakt til deres yderste. Med instrumenterne fastlægges anvendelsesområde og mål samt procedurer for, hvordan politikkerne skal gennemføres. Midtvejsrevisionen har vist, at de skaber så mange muligheder, at de kan dække de fleste behov og mål for EU's foranstaltninger udadtil. Det ville være en fordel, hvis de i lidt højere grad afspejlede udviklingen inden for række områder, såsom: den nye politikramme, bl.a. den universelle dækning af 2030-dagsordenen, migrations-/flygtningekrisen og de interne politikkers indvirkning på de eksterne politikker. Derudover bør der i foranstaltningerne udadtil tages større hensyn til forbindelserne mellem udvikling og sikkerhed og det overordnede ambitionsniveau for fred og sikkerhed. Med indførelsen af gradueringsprincippet i visse instrumenter (f.eks. instrumentet til finansiering af udviklingssamarbejde) opstod et hul i EU's evne til at samarbejde med mellemindkomstlande i den øverste halvdel gennem et bilateralt samarbejde. Da situationen i nogle af disse lande måske stadig nødvendiggør støtte (f.eks. efter en krise), nåede man frem til, at EU burde finde innovative samarbejdsformer, jf. den nye europæiske konsensus om udvikling, med de mere udviklede udviklingslande og strategiske partnere i overensstemmelse med 2030-dagsordenens universelle dækning. Helt centralt for instrumenterne er, at de skal fremme grundlæggende værdier og menneskerettigheder. Det var dog i visse lande vanskeligt at fremme denne dagsorden og gøre fremskridt, og i mange lande fik civilsamfundsorganisationerne færre og færre muligheder. Dette gør det meget vanskeligt at arbejde med disse spørgsmål og understreger den konflikt, der kan være mellem ønsket om at fremme menneskerettighederne og de interesser, som partnerne selv prioriterer. I den aktuelle situation med mange kriser og konflikter er EU nødt til at kunne reagere hurtigt på nye omstændigheder. For andre instrumenters vedkommende var det dog manglende finansiel fleksibilitet, der stod i vejen for indsatsen. Da der opstod nye vigtige opgaver, såsom migrations-/flygtningekrisen, voldte det problemer at få omfordelt midler inden for instrumenterne under budgettet, da store dele af dem allerede var bundet til langsigtede programmer, og margenen derfor ikke var stor nok. Det fremgår af midtvejsrevisionen, at der er behov for større fleksibilitet. Der er behov for sammenhæng mellem instrumentets enkelte dele, mellem forskellige instrumenter og med donorer. Konklusionerne i midtvejsrevisionen vedrørende kohærens er generelt lidt blandede. Hvad angår sammenhæng inden for instrumenterne blev den fundet tilstrækkelig. Der var en vis grad af sammenhæng mellem instrumenterne, men de mange programmer betyder, at der nogle gange er foranstaltninger, der overlapper hinanden, især ved et komplekst samarbejde med mere udviklede udviklingslande. Samspillet mellem en geografisk og en tematisk tilgang resulterede også nogle gang i en usammenhængende indsats på landeniveau. EU-delegationernes feedback viser, at de har fundet det vanskeligt at forvalte instrumenterne og at udnytte komplementariteten og skabe synergier mellem dem. Generelt er opfattelsen den, at EU går glip af nogle muligheder for koordinerede strategier for et givent land/en given region. Hvad angår sammenhæng med medlemsstaternes indsats var konklusionen i revisionen, at den fælles programmering kunne blive bedre. Det vil dog i visse tilfælde kræve større engagement både fra partnerlandenes regeringer og fra medlemsstaterne. Det fremgår af midtvejsrevisionen, at der er en positiv udvikling med hensyn til at opnå resultater. Det fremgår dog, at det kan være vanskeligt at måle resultaterne. Der er ofte begrænsede oplysninger om de overvågningssystemer, som er omhandlet i instrumenterne. Der mangler data (bl.a. referencescenarier) til at måle, om instrumenterne er på rette spor med hensyn til målopfyldelse (især på højt niveau), og en forståelse af, at der er mange eksterne faktorer (f.eks. partnerlandets politik og andre donorer), der har indflydelse på, om målene bliver opfyldt. Hvad angår integrering af EU-prioriteter blev der konstateret store fremskridt på tværs af eksisterende instrumenter på områder som klimaændringer, hvorimod der bør gøres mere for at tackle miljøproblemer, såsom tab af biodiversitet og udtømning af naturressourcer. Integreringen af menneskerettigheder, herunder ligestilling mellem mænd og kvinder og styrkelse af kvinders stilling, anses i de fleste tilfælde for at være "i gang", idet partnerlandenes regeringer til tider ikke viser nogen interesser for eller endda modstand over for disse spørgsmål. Selv om den overordnede performance er effektiv, mener nogle aktører, at det administrativt er meget tungt at gennemføre visse instrumenter. Takket være den eksterne investeringsplan har det med begrænsede offentlige midler været muligt at tiltrække betydelig privat investering til levedygtige forretningsforslag, der er udformet som svar på bæredygtige udviklingsbehov. Garantien under Den Europæiske Fond for Bæredygtig Udvikling bidrager til at øge de investeringer, der er behov for i partnerlandene, herunder i højrisikoområder og sektorer, og har givet en lovende start. Den Europæiske Fond for Bæredygtig Udvikling Plus (EFSD+) og garantien for foranstaltninger udadtil bør bygge videre på disse positive erfaringer. •Høringer af interesserede parter

I forbindelse med udarbejdelsen af de evalueringsdokumenter, der lå til grund for midtvejsrevisionen, blev der holdt tre former for høringer af de interesserede parter. Evalueringseksperterne foretog omkring 1 000 strukturerede eller delvis strukturerede samtaler med EU-tjenestemænd og repræsentanter fra EU-institutioner, medlemsstater og partnerlande. Der blev holdt adskillige tekniske workshopper for at præsentere og drøfte udkastet til evalueringerne med deltagere fra Europa-Parlamentet, Rådets arbejdsgrupper, medlemsstaternes udvalg og civilsamfundsorganisationer og lokale myndigheder. Der fandt en offentligt høring sted i 2017. Den havde til formål at få de interesserede parters mening om resultaterne af evalueringen af instrumenterne og om, hvordan de fremtidige eksterne finansieringsinstrumenter skal se ud efter 2020. De interesserede parters vigtigste synspunkter er beskrevet i det følgende. Fleksibilitet: De interesserede parter er enige i, at de nye finansieringsinstrumenter bør kunne anvendes mere fleksibelt i tilfælde af uforudsete problemer og kriser. De understregede, at det især bør være lettere at omfordele midlerne mellem regionerne og mellem bistandsformerne. Det blev dog samtidig understreget, at en større fleksibilitet ikke bør ske på bekostning af mindre forudsigelighed, lavere ejerskab i det relevante land og mindre fokus på at opfylde langsigtede udviklingsmål. Nogle respondenter slog til lyd for, at der bør være tilstrækkelige reserver til at sikre både fleksibilitet og forudsigelighed. Sammenhæng: De interesserede parter mener, at det er nødvendigt at sikre større sammenhæng mellem EU's interne og eksterne politikker og mellem de eksisterende instrumenter. Nogle understregede behovet for at styrke komplementariteten og synergien mellem geografiske og tematiske instrumenter. Andre hævdede, at målene for bæredygtig udvikling giver det bedste grundlag for at sikre større konsekvens mellem interne og eksterne politikker. De fleste anbefalede, at EU får en ledende rolle i at øge komplementariteten mellem de forskellige interesserede parter både i og uden for EU. Nogle respondenter understregede risikoen for overlapning, hvorved samme politiske mål finansieres af flere instrumenter. Respondenterne opfordrede også til en klar afgrænsning af instrumenterne, samtidig med at de understregede, at det bør sikres, at geografiske og tematiske programmer udnytter eventuelle synergier på tværs af sektorer samt de forbindelser, der er mellem de forskellige sektorer. Komplementaritet: Hvad angår strukturen i de fremtidige instrumenter var de interesserede parter enige om, at det ville være godt at kombinere geografiske og tematiske programmer. De understregede, at fordelen ved geografiske instrumenter er, at de er skræddersyede til partnerlandenes specifikke behov. Dette er meget vigtigt, i betragtning af hvor forskelligartede disse landes udfordringer og behov er. De interesserede parter sætter også pris på de muligheder for en global målrettet intervention, som f.eks. partnerskabsinstrumentet og instrument, der bidrager til stabilitet og fred, giver. Forenkling: EU opfordres kraftigt at til at forenkle instrumenternes overordnede struktur yderligere. EU bør også fortsætte sine bestræbelser på at forenkle tunge administrative og finansielle procedurer. Civilsamfundet og lokale myndigheder understregede, at de eksisterende procedurer og regler har stor betydning for, i hvilken grad de formår at blive involveret i udviklingssamarbejdet. Løftestangseffekt: De interesserede parter er enige om, at innovative finansielle instrumenter kan spille en vigtig rolle for tilvejebringelsen af offentlige og private midler til EU's eksterne bistand. De positive resultater med hensyn til sådanne instrumenters løftestangseffekt og finansielle additionalitet i den seneste evaluering af blandet finansiering er opmuntrende. Respondenter fra civilsamfundet er dog betænkelig ved, at den private sektors prioriteter tilsidesætter målene om fattigdomsreduktion i partnerlandene. I forslaget tages hensyn til de fleste af de betænkeligheder, de interesserede parter har givet udtryk for. •Ekstern ekspertbistand Rapporten om midtvejsrevisionen og det tilhørende arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene bygger i høj grad på en række rapporter om uafhængige evalueringer, som blev foretaget mellem 2016 og 2017 (en evaluering pr. instrument). Dertil kommer en uafhængig rapport om den række instrumenter vedrørende foranstaltninger udadtil, som er omfattet af rapporten om midtvejsrevisionen, og hvori de vigtigste erfaringer og konklusioner fremhæves. Udover de seneste rapporter affødte peer reviewet fra OECD's Komité for Udviklingsbistand af EU's udviklingssamarbejde i 2012 en række anbefalinger med hensyn til arkitekturen bag og reglerne og procedurerne for EU's eksterne finansieringsinstrumenter. OECD opfordrede f.eks. EU til at forenkle og modernisere samarbejdet yderligere ved at mindske antallet af budgetposter, afstemme reglerne for instrumentet til finansiering af udviklingssamarbejde med reglerne for Den Europæiske Udviklingsfond, strømline godkendelsesprocedurerne og sikre større konsekvens mellem regionale og tematiske programmer. EU blev anmodet om at blive mere effektiv, hurtigere og mere fleksibel både på programniveau og på tværs af de forskellige instrumenter. Sidstnævnte er især vigtigt i tilfælde af skrøbelige situationer og kriser, hvor OECD mener, at der kan gøres meget for at blive bedre. •Konsekvensanalyse I 2018 foretog Kommissionen en konsekvensanalyse, som omfattede udgiftsområdet "Et globalt Europa", i den flerårige finansielle ramme 2014-2020, med fokus på de største ændringer, der foreslås af foranstaltningerne udadtil, herunder at samle flere instrumenter i et bredt instrument og integrere de foranstaltninger, der i øjeblikket finansieres af EUF i EU-budgettet. Det blev i analysen konkluderet, at fordelene ved ikke længere at finansiere udviklingsaktiviteter via Den Europæiske Udviklingsfond uden for EU-budgettet overvejer ulemperne, så længe visse betingelser er opfyldt. Disse er bl.a.: –Det beløb, der afsættes til foranstaltninger udadtil, bør ikke være mindre end summen af EUF og de andre eksterne finansieringsinstrumenter til sammen –Fleksibiliteten i EUF bør så vidt muligt overføres til EU-budgettet og –De militære operationer, der finansieres via Den Europæiske Udviklingsfonds fredsfacilitet for Afrika, bør fortsætte via en anden ordning uden for budgettet – Den Europæiske Fredsfacilitet, som er genstand for et særskilt forslag. Det blev også konkluderet i konsekvensanalysen, at de fleste instrumenter, bort set fra dem, der er af en meget specifik karakter, såsom humanitær bistand med sit neutralitetsprincip, kan samles i et instrument, nemlig: den fælles gennemførelsesforordning, instrumentet til finansiering af udviklingssamarbejde, Den Europæiske Udviklingsfond, Den Europæiske Fond for Bæredygtig Udvikling, det eksterne lånemandat, det europæiske naboskabsinstrument, det europæiske instrument for demokrati og menneskerettigheder, garantifonden, instrumentet, der bidrager til stabilitet og fred og partnerskabsinstrumentet. De instrumenter, der skal forblive separate er: instrumentet til førtiltrædelsesbistand, humanitær bistand, budgettet for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, oversøiske lande og territorier, herunder Grønland, EU-civilbeskyttelsesmekanismen, ordningen for EU-bistandsfrivillige, støtte til det tyrkisk-cypriotiske samfund, nødhjælpsreserven og den nye europæiske fredsfacilitet.

Som anført af Kommissionen og understøttet af feedbacken fra partnere i løbet af den offentlige høring, er den nuværende opbygning af de eksterne finansieringsinstrumenter for kompleks. Ved at samle en række instrumenter i ét bredt instrument opstår der en mulighed for at rationalisere deres forvaltnings- og overvågningssystemer og dermed mindske den administrative byrde for alle interesserede parter. Et forenklet overvågningssystem vil give de relevante institutioner mulighed for at få et bedre og mere omfattende overblik over EU's eksterne udgifter. Et bredt instrument ville give en mere geografisk og tematisk omfattende tilgang og dermed fremme gennemførelsen af de forskellige politikker på tværs af regioner og sektorer og globalt. EU kan fremme en sammenhængende indsats og synergier og nedbryde tematiske og geografiske siloer. Overlapninger ville blive fjernet, især dem mellem det nuværende partnerskabsinstrument og instrumentet til finansiering af udviklingssamarbejde, i forbindelse med innovativt samarbejde med de mere udviklede udviklingslande, og mellem de geografiske og tematiske programmer (dvs. de geografiske programmer under Den Europæiske Udviklingsfond og de tematiske programmer under instrumentet til finansiering af udviklingssamarbejde). Den 25. april 2018 blev konsekvensanalysen gennemgået af Udvalget for Forskriftskontrol og fik en positiv udtalelse med bemærkninger under forudsætning af, at analysen justeres, således at udvalgets henstillinger om visse aspekter indarbejdes. Analysen blev følgelig revideret, således at: –der skal gives flere oplysninger om forvaltningen af det nye instrument, bl.a. oplysninger om beslutningsprocedurer –der redegøres nærmere for flere finansieringsspørgsmål, herunder det finansieringsmæssige udgangspunkt, øremærkning til regioner og tematiske områder samt fordelingsnøglen for medlemsstaternes bidrag til Den Europæiske Udviklingsfond og –det uddybes, hvordan det fremtidige overvågnings- og evalueringssystem skal fungere. Udvalgets udtalelse og de tilhørende ændringer, der er foretaget af konsekvensanalysen, er beskrevet nærmere i bilag 1 til konsekvensanalysen. •Forenkling Det har prioritet for Kommissionen i hele den flerårige finansielle ramme at få forenklet reglerne. Ved at samle en række instrumenter i ét bredt instrument opstår der mulighed for at rationalisere forvaltnings- og overvågningssystemerne og dermed mindske den administrative byrde for EU-institutionerne og medlemsstaterne. Drøftelserne vil handle mere om politiske mål og engagement med eksterne partnere i stedet for at handle om de forskellige programmeringsprocedurer. Derudover skal foranstaltninger, der modtager kumuleret finansiering fra forskellige EU-programmer, kun revideres en gang, idet alle involverede programmer og de respektive regler herfor vil være omfattet. Forenkling betyder ikke mindre kontrol og ansvarlighed. Den interinstitutionelle balance vil blive fuldt ud bevaret. Europa-Parlamentet får snarere større budget- og kontrolbeføjelser, idet de foranstaltninger, som i dag finansieres via Den Europæiske Udviklingsfond, vil blive indarbejdet i EU-budgettet. Hvad angår afstemningen af regler vil indarbejdelsen af bestemmelser fra den fælles gennemførelsesforordning betyde, at det nye instrument får en række sammenhængende principper, som gælder på tværs af alle dets komponenter, og som vil gøre det lettere at forstå for partnerne og de aktører, der står for gennemførelsen. •Grundlæggende rettigheder EU bygger på et stærkt ønske om at fremme og beskytte de grundlæggende rettigheder, menneskerettighederne, demokratiet og retsstatsprincippet. EU støtter aktivt disse rettigheder og principper inden for sine grænser, men også i sine forbindelser med tredjelande. Denne forordning erstatter det gældende europæiske instrument for demokrati og menneskerettigheder og støtter interventioner vedrørende menneskerettigheder, grundlæggende frihedsrettigheder og demokrati i tredjelande. Forslaget er også udformet med henblik på at støtte civilsamfundet som en effektiv fortaler for politisk reform og beskyttelse af menneskerettigheder. 4.VIRKNINGER FOR BUDGETTET Europa-Kommissionen foreslår i sin meddelelse af 2. maj 2018 at tildele 89 200 000 000 EUR (i løbende priser) til instrumentet for naboskab, udviklingssamarbejde og internationalt samarbejde i perioden 2021-2027. 5.ANDRE FORHOLD •Den foreslåede forordnings bidrag til EU's forpligtelse til at bekæmpe klimaændringer

Som led i tilsagnene i Parisaftalen og FN's mål for bæredygtig udvikling bør denne forordning bidrage til, at klimaforanstaltninger integreres i EU's politikker. Bekæmpelse af klimaændringer er blandt de største udfordringer i verden, og der er et presserende behov for national og international intervention. I den forbindelse er EU's målsætning, at mindst 25 % af dets budget skal rettes mod bekæmpelsen af klimaændringer. Med dette for øje forventes 25 % af forordningens finansieringsramme at blive anvendt på foranstaltninger, der bidrager til opfyldelsen af klimamål. •Planer for gennemførelsen og foranstaltninger til overvågning, evaluering og rapportering Kommissionen overvåger regelmæssigt sine foranstaltninger og evaluerer de fremskridt, der er gjort for at levere de forventede resultater. Kommissionen vil foretage en midtvejsevaluering og en endelig evaluering i overensstemmelse med punkt 22 og 23 i den interinstitutionelle aftale af 13. april 2016, hvori de tre institutioner bekræfter, at evalueringer af eksisterende lovgivning og politikker bør danne grundlag for konsekvensanalyser af muligheder for yderligere tiltag. Evalueringerne har til formål at vurdere instrumentets konkrete virkninger baseret på relevante indikatorer og mål og en analyse af, i hvor høj grad instrumentet kan anses for relevant, effektivt og virkningsfuldt, og af om det giver tilstrækkelig merværdi på EU-plan og er i overensstemmelse med andre EU-politikker. Evalueringerne vil omfatte de erfaringer, der er gjort, med henblik på at afdække eventuelle problemer eller muligheder for at forbedre foranstaltningerne eller deres resultater yderligere og bidrage til, at de får størst mulig virkning. Europa-Parlamentet og Rådet vil modtage konklusionerne af evalueringerne ledsaget af observationer. Fremskridtet vil blive vurderet på grundlag af indikatorer, der er afstemt efter forslagets mål. Fra 2022 vil Kommissionen sende Europa-Parlamentet og Rådet en årlig rapport om opfyldelsen af målene i forordningen. Der vil blive foretaget evalueringer så betids, at resultaterne kan indgå i beslutningsprocessen. Instrumentet for naboskab, udviklingssamarbejde og internationalt samarbejde bør evalueres, når der foreligger tilstrækkelige oplysninger om dets performance. •Geografisk anvendelsesområde og tredjelandes deltagelse Det geografiske anvendelsesområde for den foreslåede forordning er verdensomspændende. Af denne grund kan en række forskellige aktører i og uden for Unionen få adgang til midlerne og/eller blive partnere med henblik på gennemførelsen. Hvad angår modtagere uden for Unionen, er enheder fra udviklingslande og -territorier, som er hovedmodtagere ifølge denne forordning, berettigede til EU-finansiering. Andre tredjelande kan muligvis også få støtte på de betingelser, der er fastlagt i forslagets artikel 24, som er i overensstemmelse med Unionens internationale forpligtelser vedrørende bistandseffektivitet, især OECD's henstilling om ubunden bistand og forummet i Nairobi på højt niveau i 2016. Det fremgår af artikel 24, at enheder fra udviklede tredjelande som en generel regel kun kan modtage midler i henhold til denne forordning, såfremt der er gensidig adgang til deres egen udviklingsbistand, og Kommissionen ved en afgørelse har anerkendt denne adgang. Programmerne for stabilitet og fred og for menneskerettigheder og demokrati samt foranstaltningerne vedrørende hurtig reaktion er åbne for enheder fra alle lande, da det er i Unionens interesse i at få flest mulige tilbud i lyset af foranstaltningernes verdensomspændende anvendelsesområde, de vanskelige forhold, som bistanden ydes under, og nødvendigheden af at handle hurtigt. Internationale organisationer kan også deltage. Hvad angår valget af partnere uden for Unionen kan Kommissionen også beslutte at arbejde sammen med internationale organisationer, partnerlande eller enheder fra andre tredjelande gennem indirekte forvaltning i forbindelse med gennemførelse af en bestemt foranstaltning, hvis det tjener Unionens interesse og målene med den pågældende foranstaltning og sker i overensstemmelse med reglerne og betingelserne i finansforordningen. Dette forudsætter, at Kommissionen træffer afgørelse herom. Medlemsstater og tredjelande kan bidrage til garantien for foranstaltninger udadtil, og deres enheder kan derfor potentielt blive modparter i forbindelse med dens gennemførelse. Hvad angår andre tredjelande end de kontraherende parter i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde kræver disse bidrag Kommissionens forudgående godkendelse. Betingelserne for sådanne bidrag bør afspejles i en aftale mellem Kommissionen og tredjelandet. •Nærmere redegørelse for de enkelte bestemmelser i forslaget AFSNIT I: ALMINDELIGE BESTEMMELSER Genstand — I artikel 1 defineres det instrumentet, som oprettes ved forordningen, og som er et af EU's programmer for foranstaltninger udadtil. Definitioner — Artikel 2 indeholder definitionerne af den grundlæggende terminologi, der anvendes i forordningen. Mål — I artikel 3 fastsættes det generelle mål, som gælder alle instrumentets søjler, og de specifikke mål. Anvendelsesområde og opbygning — I artikel 4 beskrives instrumentets forskellige komponenter: den geografiske komponent, den tematiske komponent og komponenten vedrørende hurtig reaktion. Det geografiske og materielle anvendelsesområde for hver enkelt komponent fastlægges, og forholdet mellem komponenterne præciseres.

Den geografiske komponent består af geografiske programmer for det europæiske naboskab, Afrika syd for Sahara, Asien og Stillehavet, Nord-, Syd- og Mellemamerika og Vestindien. Landene i naboskabsområdet er opført på listen i bilag I; listen tjener som grundlag for at definere lande i de tilstødende områder. Andre lande hører under de almindelige geografiske områder. De geografiske programmers materielle anvendelsesområde samt samarbejdsområderne er anført i bilag II. Den tematiske komponent fokuserer på globale udfordringer, især via særlige tematiske programmer om menneskerettigheder og demokrati, civilsamfundsorganisationer, stabilitet og fred samt globale udfordringer, der omfatter emner som sundhed, uddannelse, kvinder og børn, anstændigt arbejde og social beskyttelse, kultur, migration, miljø og klimaændringer, bæredygtig energi, bæredygtig og inklusiv vækst, den private sektor og lokale myndigheder. Disse programmer kompletterer de geografiske programmer med verdensomspændende dækning. De tematiske programmers materielle anvendelsesområde, navnlig interventionsområderne, er anført i bilag III. Komponenten for hurtig reaktion vedrører en kapacitet, der hurtigt kan sættes ind med henblik på krisestyring, konfliktforebyggelse og fredsopbygning; styrkelse af modstandskraften og af forbindelserne mellem humanitære foranstaltninger og udviklingsforanstaltninger samt varetagelse af udenrigspolitiske behov og prioriteter. Komponenten har ligeledes global dækning. Interventionsområderne er fastlagt i bilag IV. Der er ikke behov for programmering under denne komponent; gennemførelsen består i direkte vedtagelse af ekstraordinære bistandsforanstaltninger, handlingsplaner og individuelle foranstaltninger. Sammenhæng, overensstemmelse og komplementaritet — I artikel 5 redegøres for forholdet mellem dette instrument og andre instrumenter under foranstaltninger udadtil samt dets forbindelser til og overensstemmelse med interne EU-programmer. Budget — Artikel 6 handler om den samlede bevilling til instrumentet og den nærmere fordeling på geografiske områder, tematiske programmer og foranstaltninger vedrørende hurtig reaktion. Den omhandler også "stødpuden til nye udfordringer og prioriteter", som kan øge de beløb, der er omhandlet i artiklen. Politisk ramme — I artikel 7 fastlægges den overordnede politiske ramme for instrumentets gennemførelse. De gældende aftaler, strategier, konklusioner, resolutioner og andre tilsvarende dokumenter fastlægger, hvilken politik der skal ligge til grund for instrumentets gennemførelse. Generelle principper — I artikel 8 anføres de principper, der gælder hele instrumentet, såsom demokrati, retsstatsprincippet, respekt for menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, en rettighedsbaseret tilgang, samarbejde, dialog, partnerskab, udviklingseffektivitet, integrering af klimaændringer, miljøbeskyttelse og ligestilling mellem kønnene. I artiklen understreges også behovet for samarbejde med medlemsstaterne. Der fastsættes en forpligtelse til at underrette og regelmæssigt have meningsudvekslinger med Europa-Parlamentet, således at Kommissionen og Europa-Parlamentet regelmæssigt kan drøfte politikker og instrumentets gennemførelse. Kapacitetsopbygning hos militære aktører til støtte for udvikling og sikkerhed for udvikling — Artikel 9 tager sigte på at afgrænse de sikkerhedsrelaterede foranstaltninger, der kan ydes støtte til via dette instrument, fra de foranstaltninger, som ikke kan finansieres over EU-budgettet. AFSNIT II – INSTRUMENTETS GENNEMFØRELSE Afsnit II samler kapitlerne om instrumentets gennemførelse, hvilket omfatter flerårig programmering.

Kapitel I — Programmering (artikel 10-15) omfatter de forskellige bestemmelser om flerårig programmering, bl.a. den generelle fremgangsmåde, specifikke principper for geografiske programmer, indholdet af programmeringsdokumenterne for både geografiske og tematiske programmer og procedurerne for deres vedtagelse. I artikel 15 beskrives, hvordan stødpuden til nye udfordringer og prioriteter fungerer. Kapitel II — Specifikke bestemmelser for naboskab (artikel 16-18) indeholder specifikke regler for naboskabsområdet, især hvad angår tildelingskriterier, den performanceorienterede tilgang og grænseoverskridende samarbejde. Kapitel III — Handlingsplaner, foranstaltninger og gennemførelsesmetoder (artikel 19-25) indeholder bestemmelser, der supplerer finansforordningen grundet den særlige karakter af foranstaltningerne udadtil. Artikel 25 indeholder de bestemmelser, der er nødvendige for at indarbejde EUF'ens fleksibilitet. Kapitel IV – Budgetgarantier og finansiel bistand til tredjelande under EFSD+ (artikel 26-30) sammenlægger og erstatter de gældende bestemmelser om Den Europæiske Fond for Bæredygtig Udvikling, det eksterne lånemandat og Garantifonden for aktioner i forhold til tredjeland. Kapitel V — Overvågning, rapportering og evaluering (artikel 31-32) indeholder bestemmelser om indikatorer og resultatrammer, der anvendes ved overvågning og evaluering af foranstaltninger udadtil, og om årsrapporten og mellemliggende og endelige evalueringsrapporter. AFSNIT III – AFSLUTTENDE BESTEMMELSER Afsnit III (artikel 33-41) følger stort set bestemmelserne om interne politikprogrammer vedrørende institutionelle anliggender, information, kommunikation og offentliggørelse, ophævelse og ikrafttræden. Det indeholder en undtagelse vedrørende synlighed, en klausul om EU-Udenrigstjenesten og bestemmelser om deltagelsen af lande eller territorier, som ikke er omfattet af forordningen. Artikel 34 i dette afsnit vedrører udøvelsen af beføjelser med hensyn til tilførselssatsen (uddelegering af beføjelser i artikel 26, stk. 3), samarbejds- og interventionsområderne i bilag II, bilag III og bilag IV (uddelegering af beføjelser i artikel 4, stk. 6), prioriterede områder for foranstaltninger under Den Europæiske Fond for Bæredygtig Udvikling+ og forvaltningen af EFSD+ i bilag V og VI (uddelegering af beføjelser i artikel 27, stk. 9), og indikatorerne i bilag VII (uddelegering af beføjelser i artikel 31, stk. 9). Et andet materielt spørgsmål vedrører udvalgsproceduren: Artikel 35 handler om nedsættelse af "udvalget for naboskab, udviklingssamarbejde og internationalt samarbejde" i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 182/2011. Udvalget har til opgave at afgive en udtalelse om flerårige programmeringsdokumenter og årlige arbejdsprogrammer (handlingsplaner og foranstaltninger). Følgende syv bilag er knyttet til forslaget: - Bilag I — Liste over lande og territorier i naboskabsområdet - Bilag II — Samarbejdsområder for geografiske programmer - Bilag III — Interventionsområder for tematiske programmer - Bilag IV — Interventionsområder for foranstaltninger vedrørende hurtig reaktion

- Bilag V — Prioriterede områder for foranstaltninger under EFSD+ - Bilag VI — Forvaltning af EFSD+ - Bilag VII — Liste over de vigtigste performanceindikatorer 2018/0243 (COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om oprettelse af instrumentet for naboskab, udviklingssamarbejde og internationalt samarbejde

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 209, 212 og 322, stk. 1, under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter, under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg, under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget, under henvisning til udtalelse fra Revisionsretten, efter den almindelige lovgivningsprocedure, og ud fra følgende betragtninger: (1)Det generelle mål med programmet "instrumentet for naboskab, udviklingssamarbejde og internationalt samarbejde", i det følgende benævnt "instrumentet", er at fastholde og fremme Unionens værdier og interesser på verdensplan ved at forfølge målene og principperne i Unionens optræden udadtil, som fastlagt i artikel 3, stk. 5, og artikel 8 og 21 i traktaten om den Europæiske Union (TEU). (2)Unionen skal i henhold til artikel 21 i traktaten om den Europæiske Union påse, at der er sammenhæng mellem de forskellige områder inden for dens optræden udadtil og mellem disse og dens øvrige politikker, samt arbejde for en høj grad af samarbejde på alle områder i tilknytning til internationale forbindelser. De mange forskellige foranstaltninger, som muliggøres ved denne forordning, bør bidrage til de mål, der er anført i nævnte artikel i traktaten. (3)Unionen skal i henhold til artikel 8 i traktaten om Den Europæiske Union udvikle særlige forbindelser til sine nabolande med henblik på at skabe et område med velstand og godt naboskab, der bygger på Unionens værdier og er kendetegnet ved tætte og fredelige forbindelser baseret på samarbejde, Denne forordning bør bidrage til dette mål. (4)Det primære mål med Unionens politik for udviklingssamarbejde er at mindske og på lang sigt udrydde fattigdom, jf. artikel 208 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. Unionens udviklingspolitik bidrager også til målene med Unionens optræden udadtil, især til at fremme en bæredygtig udvikling i økonomisk, social og miljømæssig henseende i udviklingslandene med det hovedformål at udrydde fattigdommen, jf. artikel 21, stk. 2, litra d), i traktaten om Den Europæiske Union.

(5)Unionen skal sikre sammenhæng i politikken for udvikling i henhold til artikel 208 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. Unionen bør tage hensyn til målene for udviklingssamarbejdet i de politikker, der formodes at få betydning for udviklingslandene, hvilket er et centralt element i strategien for at nå de mål for bæredygtig udvikling, der er fastsat i 2030-dagsordenen for bæredygtig udvikling ("2030-dagsordenen"), som blev vedtaget af FN i september 2015. Det er nødvendigt at tage hensyn til, hvilken virkning alle politikker har på bæredygtig udvikling på alle niveauer — nationalt, inden for EU, i andre lande og på globalt plan — hvis det skal sikres, at der sammenhæng i politikkerne for bæredygtig udvikling som forankret i 2030-dagsordenen. (6)Instrumentet muliggør foranstaltninger til støtte for disse mål og for politikkerne for foranstaltninger udadtil og bygger videre på de foranstaltninger, der tidligere fik støtte i henhold til forordning (EU) nr. 233/2014, 11. Europæiske Udviklingsfonds interne aftale og gennemførelsesforordning, forordning (EU) nr. 232/2014, forordning (EU) nr. 230/2014, forordning (EU) nr. 235/2014, forordning (EU) nr. 234/2014, forordning (Euratom) nr. 237/2014, forordning (EU) nr. 236/2014, afgørelse nr. 466/2014/EU, forordning (EF, Euratom) nr. 480/2009 og forordning (EU) 2017/1601. (7)Den generelle baggrund for at gøre en indsats er stræben efter en regelbaseret verdensorden med multilateralisme som det centrale princip og med FN i centrum. 2030-dagsordenen, Parisaftalen om klimaændringer og Addis Abeba handlingsplanen er det internationale samfunds svar på globale udfordringer i forbindelse med bæredygtig udvikling. 2030-dagsordenen er med målene for bæredygtig udvikling i centrum en politisk ramme for forandring med henblik på at udrydde fattigdom og opnå bæredygtig udvikling på globalt plan. Dens anvendelsesområde er universelt og sikrer en omfattende fælles ramme for handling, som gælder Unionen, dens medlemsstater og dens partnere. Den skaber ligevægt mellem de økonomiske, sociale og miljømæssige dimensioner af bæredygtig udvikling, idet de vigtige indbyrdes forbindelser mellem forskellige mål anerkendes. Hensigten med 2030-dagsordenen er, at ingen skal lades i stikken. Gennemførelsen af 2030-dagsordenen koordineres nøje med Unionens øvrige relevante internationale forpligtelser. Når der træffes foranstaltninger i medfør af denne forordning, bør der især ses på de indbyrdes forbindelser mellem bæredygtige udviklingsmål og integrerede foranstaltninger, der kan skabe sidegevinster og opfylde flere mål på en sammenhængende måde. (8)Gennemførelsen af forordningen bør bygge på de fem prioriteter, der er fastlagt i den globale strategi for Den Europæiske Unions udenrigs- og sikkerhedspolitik (den "globale strategi"), som blev forelagt den 19. juni 2016, og som repræsenterer Unionens vision og rammer for et fælles og ansvarlig eksternt engagement i partnerskab med andre for at fremme sine værdier og interesser. Unionen bør uddybe partnerskaberne og fremme politisk dialog og fælles svar på globale udfordringer. Unionens indsats bør i alle aspekter understøtte dens interesser og værdier, bl.a. med henblik på at bevare freden, forebygge konflikter, styrke den internationale sikkerhed, bekæmpe de grundlæggende årsager til irregulær migration, bistå befolkninger, lande og regioner, der står over for naturkatastrofer eller menneskeskabte katastrofer, fremme handelspolitikken, det økonomiske diplomati og samarbejde, fremme digitale løsninger og teknologier og fremme den internationale dimension af Unionens politikker. Unionen bør, når den fremmer sine interesser, efterleve og fremme høje sociale og miljømæssige standarder, retsstatsprincippet og respekten for folkeretten og menneskerettighederne. (9)Den nye europæiske konsensus om udvikling ("konsensus"), der blev undertegnet den 7. juni 2017, udstikker rammen for Unionens og dens medlemsstaters fælles tilgang til udviklingssamarbejde med henblik på at gennemføre 2030-dagsordenen og Addis Abeba-handlingsplanen. Udryddelse af fattigdom, bekæmpelse af forskelsbehandling og ulighed, sikring af, at ingen lades i stikken, og øget modstandskraft er kernen i politikken for udviklingssamarbejde. (10)Med henblik på gennemførelsen af den nye internationale ramme, der er fastlagt af 2030-dagsordenen, den globale strategi og konsensussen bør forordningen sigte på at skabe større sammenhæng og sikre, at Unionens foranstaltninger udadtil er virkningsfulde, ved at koncentrere indsatsen om et strømlinet instrument, der skal forbedre gennemførelsen af de forskellige politikker for foranstaltninger udadtil. (11)Det bør anerkendes, at der er behov for at gå væk fra krisestyring og -begrænsning og i retning af en mere struktureret, langsigtet strategi, som mere effektivt afhjælper sårbare situationer, naturkatastrofer, menneskabte katastrofer og langvarige kriser, i overensstemmelse med den globale strategi og Sendairammen for katastrofeforebyggelse 2015-2030, som blev vedtaget den 18. marts 2015. Der er behov for større fokus på og fælles tilgange til risikoreduktion, -forebyggelse, -minimering og -beredskab og for yderligere bestræbelser på at øge den hurtige reaktion og en mere vedvarende genopretning. Denne forordning bør derfor bidrage til at øge modstandskraften og til at knytte forbindelser mellem humanitær bistand og udviklingsforanstaltninger ved hjælp af foranstaltninger vedrørende hurtig reaktion. (12)I overensstemmelse med Unionens internationale forpligtelser vedrørende udviklingseffektivitet, der blev vedtaget i Bussen i 2011, fornyet på forummet i Nairobi på højt niveau i 2016 og gentaget i konsensussen, bør principperne om udviklingseffektivitet, dvs. udviklingslandenes ejerskab af udviklingsprioriteterne, fokus på resultater, inklusive udviklingspartnerskaber og gennemsigtighed og ansvarlighed, gælde for Unionens udviklingssamarbejde. (13)Forordningen bør i overensstemmelse med udviklingsmålene bidrage til styrket overvågning og rapportering med fokus på output, resultater og virkninger i de partnerlande, der modtager Unionens eksterne finansielle bistand. Som fastlagt i konsensussen forventes foranstaltninger i henhold til denne forordning navnlig at bidrage til, at 20 % af den officielle udviklingsbistand, som finansieres via denne forordning, går til social inklusion og menneskelig udvikling, herunder ligestilling mellem kønnene og styrkelse af kvinders stilling. (14)Resultaterne af Unionens foranstaltninger udadtil bør så vidt muligt, og når det er relevant, overvåges og vurderes ud fra forud fastsatte, gennemsigtige, landespecifikke og målbare indikatorer, der er tilpasset instrumentets specificiteter og mål, og gerne baseret på partnerlandets resultatramme. (15)Forordningen bør bidrage til det samlede EU-mål om at yde 0,7 % af BNP som officiel udviklingsbistand under 2030-dagsordenen. I den forbindelse bør mindst 92 % af de midler, der ydes i henhold til forordningen, bidrage til foranstaltninger, der er udformet på en sådan måde, at de opfylder kriteriet for officiel udviklingsbistand som fastsat af Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udviklings Komité for Udviklingsbistand. (16)For at sikre, at ressourcerne ydes der, hvor behovet er størst, især til de mindst udviklede lande og de lande, der befinder sig en i skrøbelig situation eller en konflikt, bør forordningen bidrage til det kollektive mål om at nå op på 0,20 % af Unionens bruttonationalindkomst til de mindst udviklede lande i den periode, der er omfattet af 2030-dagsordenen. (17)Forordningen bør afspejle behovet for at fokusere på strategiske prioriteter, både geografisk – det europæiske naboskab og Afrika og lande, der befinder sig i en skrøbelig situation og har størst behov, men også tematisk – sikkerhed, migration, klimaændringer og menneskerettigheder. (18)Forordningen bør støtte gennemførelsen af den europæiske naboskabspolitik, ændret i 2015, og gennemførelsen af regionale samarbejdsrammer, såsom grænseoverskridende samarbejde, og de eksterne dele af relevante makroregionale strategier og politikker og havområdestrategier og -politikker. Disse initiativer udgør politiske rammer for uddybningen af forbindelserne med og mellem partnerlandene på grundlag af principperne om gensidig ansvarlighed, fælles ejerskab og delt ansvar. (19)Den europæiske naboskabspolitik, som ændret i 2015, har i overensstemmelse med Unionens vigtigste politiske prioriteter til formål at stabilisere nabolandene og gøre dem bedre rustet, bl.a. gennem øget økonomisk udvikling. For at nå denne målsætning fokuseres der i den ændrede europæiske naboskabspolitik på fire prioriterede områder: god regeringsførelse, demokrati, retsstatsprincippet og menneskerettighederne med særligt fokus på større samarbejde med civilsamfundet, økonomisk udvikling, sikkerhed, migration og mobilitet, herunder håndtering af de grundlæggende årsager til irregulær migration og tvangsfordrivelse. Differentiering og større gensidigt ejerskab kendetegner den europæiske naboskabspolitik, hvori det anerkendes, at der er forskellige grader af engagement, og tages hensyn til de enkelte landes ønsker, hvad angår arten af og prioriteterne for deres partnerskab med Unionen. (20)Forordningen bør fremme gennemførelsen af en moderniseret associeringsaftale med gruppen af stater i Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS-lande) og give EU og AVS-landene mulighed for at udvikle de stærke alliancer vedrørende centrale globale udfordringer yderligere. Forordningen bør navnlig støtte fortsættelsen af det etablerede samarbejde mellem Unionen og Den Afrikanske Union i overensstemmelse med den fælles Afrika-EU-strategi og bygge på den kommende EU-AVS-aftale efter 2020, bl.a. ved en kontinental tilgang til Afrika. (21)Unionen bør tilstræbe den mest effektive anvendelse af de ressourcer, der er til rådighed, for at optimere virkningen af sin optræden udadtil. Dette skal opnås ved at sikre sammenhæng og komplementaritet mellem Unionens eksterne finansieringsinstrumenter, bl.a. instrument til førtiltrædelsesbistand III, instrumentet for humanitær bistand, afgørelsen om oversøiske lande og territorier, det europæiske instrument for nuklear sikkerhed som supplement til instrumentet for naboskab, udviklingssamarbejde og internationalt samarbejde på grundlag af Euratomtraktaten, den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og den nyligt foreslåede europæiske fredsfacilitet, som finansieres uden for EU-budgettet, samt ved synergi med andre EU-politikker og EU-programmer. Dette indebærer sammenhæng og komplementaritet med makrofinansiel bistand, når det er relevant. For at få størst mulig virkning af kombinerede interventioner med henblik på at nå et fælles mål bør denne forordning give mulighed for en kombination af finansiering med andre EU-programmer, så længe bidragene ikke dækker de samme omkostninger. (22)Finansiering inden for rammerne af denne forordning bør gives til tiltag under den internationale dimension af Erasmus, hvis gennemførelse bør finde sted i henhold til Erasmus-forordningen. (23)I forbindelse med foranstaltninger, der finansieres inden for forordningens rammer, bør geografiske programmer være den primære fremgangsmåde for at opnå størst mulig virkning af Unionens bistand og bringe Unionens foranstaltninger tættere på partnerlandene og deres forskellige befolkningsgrupper. Denne generelle fremgangsmåde bør, hvis det er relevant, suppleres af tematiske programmer og foranstaltninger vedrørende hurtig reaktion. (24)I overensstemmelse med konsensussen bør Unionen og dens medlemsstater øge deres fælles programmering for at opnå større kollektiv virkning ved at samle deres ressourcer og kapaciteter. Den fælles programmering bør bygge på partnerlandenes deltagelse, indretning og ejerskab. Unionen og dens medlemsstater bør så vidt muligt tilstræbe at støtte partnerlandene gennem fælles gennemførelse.

(25)Selv om demokrati og menneskerettigheder, herunder ligestilling mellem kønnene og styrkelse af kvinders stilling, skal afspejles generelt i gennemførelsen af forordningen, bør den EU-bistand, der ydes til menneskerettigheder, demokrati og civilsamfundsorganisationer som led i de tematiske programmer, have en specifik komplementær og supplerende rolle, dels på grund af sin globale karakter, dels fordi indsatsen ikke er afhængig af samtykke fra de pågældende tredjelandes regeringer og andre offentlige myndigheder. (26)Civilsamfundsorganisationer bør omfatte en bred vifte af aktører med forskellige roller og opgaver, hvilket omfatter alle ikke-statslige, upartiske og ikkevoldelige nonprofitstrukturer, der samler folk om fælles mål og idealer, hvad enten de måtte være politiske, kulturelle, sociale eller økonomiske. De kan arbejde på lokalt, nationalt, regionalt eller internationalt plan, findes i byerne eller på landet og være formelle eller uformelle. (27)Der fastsættes ved denne forordning en finansieringsramme for instrumentet, som skal udgøre det primære referencebeløb for Europa-Parlamentet og Rådet under den årlige budgetprocedure, jf. punkt 17 i den interinstitutionelle aftale af 2. december 2013 mellem Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen om budgetdisciplin, om samarbejde på budgetområdet og om forsvarlig økonomisk forvaltning. (28)Forordningen bør bidrage til at integrere klimaindsatsen i Unionens politikker og til opfyldelsen af det overordnede mål om, at 25 % af Unionens budgetudgifter understøtter klimamålene, idet den derved afspejler vigtigheden af at tackle klimaændringer i overensstemmelse med Unionens forpligtelser til at gennemføre Parisaftalen og FN's mål for bæredygtig udvikling. Foranstaltninger i henhold til denne forordning forventes at bidrage til målet om, at 25 % af dens finansieringsramme anvendes til at opfylde klimamål. Der vil blive fastlagt relevante foranstaltninger i løbet af forordningens gennemførelse, og det samlede bidrag fra forordningen bør indgå i relevante evalueringer og revisioner. (29)Det er vigtigt at øge samarbejdet om migration med partnerlande, idet fordelene ved en styret og regulær migration skal høstet, mens den irregulære migration skal tackles. Et sådant samarbejde bør bidrage til at sikre adgang til international beskyttelse, håndtering af de grundlæggende årsager til irregulær migration, øget grænseforvaltning, fortsat bekæmpelse af irregulær migration, menneskehandel og smugling af migranter, en fortsat indsats med hensyn til tilbagesendelse, tilbagetagelser og reintegrering, når dette er relevant, på grundlag af gensidig ansvarlighed og fuld opfyldelse af humanitære forpligtelser og menneskerettighedsforpligtelser. Tredjelandes effektive samarbejde med Unionen på dette område bør derfor være en integreret del af de generelle principper i denne forordning. Det er vigtigt at skabe større sammenhæng mellem migrations- og udviklingssamarbejdspolitikken, hvis det skal sikres, at udviklingsbistanden hjælper partnerlandene til at styre migrationen mere effektivt. Denne forordning bør bidrage til en koordineret, holistisk og struktureret tilgang til migration, idet der bør skabes størst mulig synergi, og løftestangseffekten bør udnyttes. (30)Denne forordning bør sammen med Unionens migrationspolitik sætte Unionen i stand til at reagere på udfordringer, behov og muligheder i forbindelse med migration. For at bidrage til det formål og med forbehold af uforudsete omstændigheder forventes 10 % af den samlede finansieringsramme for forordningen at blive afsat til at tackle de grundlæggende årsager til irregulær migration og tvangsfordrivelse og støtte migrationsstyring og -forvaltning, herunder beskyttelse af flygtninges og migranters rettigheder inden for rammerne af denne forordnings mål. (31)De horisontale finansielle regler, der er vedtaget af Europa-Parlamentet og Rådet på grundlag af artikel 322 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde bør anvendes på denne forordning. Disse regler findes i finansforordningen og fastlægger bl.a. proceduren for fastlæggelse og gennemførelse af budgettet ved hjælp af tilskud, udbud, priser, indirekte gennemførelse, finansiel bistand, budgetstøtte, trustfonde, finansielle instrumenter og budgetgarantier og, at der skal foretages kontrol med de finansielle aktørers ansvar. Regler, der vedtages på grundlag af artikel 322 i TEUF, vedrører også beskyttelsen af Unionens budget i tilfælde af generelle mangler med hensyn til retsstatsprincippet i medlemsstater og tredjelande, da overholdelse af retsstatsprincippet er væsentligt for forsvarlig økonomisk forvaltning og effektiv EU-finansiering. (32)Finansieringsformerne og gennemførelsesmetoderne i henhold til denne forordning vælges ud fra den mulighed, som de giver for at nå de specifikke mål med foranstaltningerne og levere resultater, bl.a. under hensyntagen til kontrolomkostningerne, den administrative byrde og den forventede risiko for manglende overholdelse. Dette bør omfatte overvejelser om anvendelse af faste beløb, faste takster og enhedsomkostninger samt finansiering, der ikke er knyttet til omkostninger, jf. artikel 125, stk. 1, i finansforordningen. (33)Den nye Europæiske Fond for Bæredygtig Udvikling Plus ("EFSD+"), som bygger på den vellykkede forgænger EFSD, bør udgøre en integreret finansiel pakke, som yder finansiering i form af tilskud, budgetgarantier og finansielle instrumenter på verdensplan. EFSD+ bør støtte den eksterne investeringsplan og kombinere blandings- og budgetgarantiforanstaltninger, der er omfattet af garantien for foranstaltninger udadtil, herunder dem, der dækker risici forbundet med statslige låntagere i forbindelse med långivningstransaktioner, og som tidligere blev foretaget inden for rammerne af Den Europæiske Investeringsbanks eksterne lånemandat. I betragtning af den rolle, Den Europæiske Investeringsbank har i henhold til traktaterne, og dens erfaringer i de seneste årtier med at støtte Unionens politikker, bør den forblive en naturlig partner for Kommissionen i forbindelse med gennemførelsen af foranstaltninger under garantien for foranstaltninger udadtil. (34)Formålet med EFSD+ er at støtte investeringer og derved bidrage til opfyldelsen af målene for bæredygtig udvikling ved at fremme en bæredygtig og inklusiv økonomisk og social udvikling og fremme den samfundsøkonomiske modstandskraft i partnerlande, idet der især fokuseres på udryddelse af fattigdom, bæredygtig og inklusiv vækst, skabelse af anstændigt arbejde, økonomiske muligheder, færdigheder og iværksætteri, samfundsøkonomiske sektorer, mikrovirksomheder og små og mellemstore virksomheder samt på at tackle de specifikke underliggende årsager til irregulær migration i overensstemmelse med de relevante vejledende programmeringsdokumenter. Der bør lægges særlig vægt på skrøbelige eller konfliktramte lande, de mindst udviklede lande og stærkt gældstyngede fattige lande. (35)EFSD+ bør maksimere finansieringens additionalitet, afhjælpe markedssvigt og suboptimale investeringsforhold, levere innovative produkter og tiltrække midler fra den private sektor. Inddragelse af den private sektor i Unionens samarbejde med partnerlande gennem EFSD+ bør give en målbar og ekstra indvirkning på udviklingen uden at forvride markedet og bør være omkostningseffektiv og baseret på gensidig ansvarlighed og risiko- og udgiftsdeling. EFSD+ bør fungere som en "one-stop-shop", der modtager finansieringsforslag fra de finansielle institutioner og offentlige eller private investorer og leverer forskellige former for finansiel bistand til støtteberettigede investeringer. (36)Der bør oprettes en garanti for foranstaltninger udadtil på grundlag af den eksisterende EFSD-garanti og Garantifonden for aktioner i forhold til tredjelande. Garantien for foranstaltninger udadtil bør støtte foranstaltninger under EFSD+, som er omfattet af budgetgarantier, makrofinansiel bistand og lån til tredjelande på grundlag af Rådets afgørelse 77/270/Euratom. Disse foranstaltninger bør støttes af bevillinger i henhold til denne forordning samt bevillinger i henhold til forordning (EU) nr. .../... (IPA III) og forordning (EU) nr. .../... (EINS), som også bør omfatte hensættelse af midler og forpligtelser som følge af henholdsvis makrofinansiel bistand i form af lån og lån til tredjelande, som omhandlet i EINS-forordningens artikel 10, stk. 2. Ved finansiering af foranstaltninger under EFSD+ bør der gives prioritet til dem, som har en stor indvirkning på jobskabelse, og hvis cost-benefit-forhold styrker investeringens bæredygtighed. De foranstaltninger, der understøttes af garantien for foranstaltninger udadtil, bør ledsages af en grundig forudgående vurdering af miljømæssige, økonomiske og sociale aspekter og være i overensstemmelse med kravene om bedre regulering. Garantien for foranstaltninger udadtil bør ikke anvendes til at yde væsentlige offentlige tjenester, som fortsat er statens ansvar. (37)Der bør med hensyn til modparter, der kan komme i betragtning, indføres en undtagelse fra reglerne vedrørende metoderne til gennemførelse af Unions budget, der er fastsat i finansforordningen, således at der skabes fleksibilitet, øget interesse i den private sektor, og investeringernes virkning maksimeres. De pågældende modparter, som kan komme i betragtning, kan også være organer, der ikke har fået overdraget gennemførelsen af et offentligprivat partnerskab, eller privatretlige organer undergivet lovgivningen i et partnerland. (38)Med henblik på at øge effekten af garantien for foranstaltninger udadtil bør medlemsstaterne og de kontraherende parter i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde have mulighed for at bidrage i form af kontantbidrag eller garantier. Bidrag i form af en garanti bør ikke overstige 50 % af beløbet af de foranstaltninger, der garanteres af Unionen. De finansielle forpligtelser, der følger af denne garanti, bør ikke tilføres, og likviditetsstødpuden bør finansieres via den fælles hensættelsesfond. (39)Foranstaltninger udadtil gennemføres ofte i et meget usikkert miljø, der kræver løbende og hurtig tilpasning til de nye behov, der opstår hos Unionens partnere, og til globale udfordringer vedrørende menneskerettigheder, demokrati, god regeringsførelse, sikkerhed, stabilitet, klimaændringer, miljø, verdenshavene samt migrationskrisen og de underliggende årsager hertil. Hvis princippet om forudsigelighed skal forenes med behovet for at kunne reagere hurtigt, er det derfor nødvendigt at tilpasse den finansielle gennemførelse af programmerne. For at give EU større mulighed for at reagere på uforudsete behov, bør der med udgangspunkt i de positive erfaringer med Den Europæiske Udviklingsfond (EUF) være et uudnyttet beløb, der kan fungere som stødpude for nye udfordringer og prioriteter. Det bør anvendes i overensstemmelse med procedurerne i denne forordning. (40)Selv om princippet om, at Unionens budget fastsættes årligt, skal overholdes, bør der i forordningen være mulighed for at udnytte den fleksibilitet, som finansforordningen allerede giver mulighed for i forbindelse med andre politikker, nemlig fremførsler og genforpligtelse af midler, således at der sikres en effektiv brug af Unionens midler både for Unionens borgere og partnerlandene, hvorved de EU-midler, der er til rådighed for Unionens foranstaltninger udadtil, maksimeres. (41)I henhold til artikel 83 i Rådets afgørelse .../.... (OLT) bør personer og enheder, som er etableret i oversøiske lande og territorier, være berettiget til at modtage finansiering i henhold til denne forordning i overensstemmelse med dens regler og mål samt eventuelle ordninger, som finder anvendelse på den medlemsstat, som det pågældende oversøiske land eller territorium hører under. Endvidere bør samarbejde mellem partnerlandene og de oversøiske lande og territorier samt Unionens regioner i den yderste periferi, jf. artikel 349 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, fremmes på områder, hvor der er interessesammenfald. (42)Med henblik på at styrke partnerlandenes ejerskab til deres udviklingsprocesser og den eksterne bistands bæredygtighed bør Unionen, når det er relevant, fremme anvendelsen af partnerlandenes egne institutioner, systemer og procedurer i alle aspekter af samarbejdets projektforløb. (43)Årlige eller flerårlige handlingsplaner og foranstaltninger omhandlet i artikel 19 udgør arbejdsprogrammer i henhold til finansforordningen. Årlige eller flerårige handlingsplaner består af en række foranstaltninger, der er grupperet i et samlet dokument. (44)Unionens finansielle interesser bør beskyttes ved hjælp af effektive og forholdsmæssigt afpassede foranstaltninger, herunder ved forebyggelse, påvisning, korrektion og undersøgelse af uregelmæssigheder, bl.a. svig, tilbagesøgning af tabte, uberettiget udbetalte eller ukorrekt anvendte midler og efter omstændighederne ved anvendelse af administrative sanktioner, jf. finansforordningen, Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 883/2013, Rådets forordning (Euratom, EF) nr. 2988/95, Rådets forordning (Euratom, EF) nr. 2185/96 og Rådets forordning (EU) 2017/1939. Navnlig kan Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF), jf. forordning (EU, Euratom) nr. 883/2013 og forordning (Euratom, EF) nr. 2185/96, foretage undersøgelser, herunder kontrol og inspektion på stedet for at fastslå, om der foreligger svig, korruption eller andre ulovlige forhold, der skader EU's finansielle interesser. Den Europæiske Anklagemyndighed (EPPO) kan, jf. forordning (EU) 2017/1939, efterforske og retsforfølge svig og andre strafbare handlinger, der skader Unionens finansielle interesser, som fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2017/1371. I henhold til finansforordningen skal personer eller enheder, som modtager EU-midler, samarbejde fuldt ud om at beskytte Unionens finansielle interesser, give Kommissionen, OLAF og Den Europæiske Revisionsret de fornødne rettigheder og den fornødne adgang og sikre, at tredjeparter, der er involveret i gennemførelsen af EU-midler, giver tilsvarende rettigheder; af denne grund bør aftaler med lande og territorier uden for EU og med internationale organisationer, og enhver anden kontrakt eller aftale, der følger af denne forordnings gennemførelse, indeholde bestemmelser, som udtrykkeligt giver Kommissionen, Revisionsretten og OLAF beføjelse til at foretage revision og inspektion på stedet i overensstemmelse med deres respektive beføjelser, og som sikrer, at tredjeparter, der er involveret i gennemførelsen af EU-midler, gives tilsvarende rettigheder.

(45)For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af de relevante bestemmelser i denne forordning bør Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser. Disse beføjelser bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011. (46)Med henblik på at supplere eller ændre ikkevæsentlige bestemmelser i denne forordning bør Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage retsakter i overensstemmelse med artikel 290 i traktaten om Den Europæiske Unionens funktionsmåde, for så vidt angår tilførselssatserne i artikel 26, stk. 3, samarbejds- og interventionsområderne i bilag II, III og IV, de prioriterede områder for foranstaltninger under EFSD+, der er opført i bilag V, forvaltningen af EFSD+ i bilag VI, til at revidere eller supplere indikatorerne i bilag VII, hvor dette skønnes relevant, og til at supplere denne forordning med bestemmelser om etableringen af en overvågnings- og evalueringsramme. (47)Som anført i punkt 22 og 23 i den interinstitutionelle aftale om bedre lovgivning af 13. april 2016 er der behov for at evaluere dette program på grundlag af oplysninger, der er tilvejebragt via specifikke overvågningskrav, samtidig med at overregulering og administrative byrder undgås, navnlig for medlemsstaterne. Disse krav kan eventuelt omfatte målbare indikatorer, der kan danne grundlag for at evaluere programmets praktiske virkninger. Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau, og at disse høringer gennemføres i overensstemmelse med principperne i den interinstitutionelle aftale om bedre lovgivning af 13. april 2016. For at sikre lige deltagelse i forberedelsen af delegerede retsakter modtager Europa-Parlamentet og Rådet navnlig alle dokumenter på samme tid som medlemsstaternes eksperter, og deres eksperter har systematisk adgang til møder i Kommissionens ekspertgrupper, der beskæftiger sig med forberedelse af delegerede retsakter. (48)Henvisninger i artikel 9 i Rådets afgørelse 2010/427/EU til EU-instrumenter, som erstattes ved denne forordning, bør læses som henvisninger til denne forordning, og Kommissionen bør sikre, at denne forordning gennemføres i overensstemmelse med den rolle, EU-Udenrigstjenesten har i henhold til afgørelsen. (49)De påtænkte foranstaltninger, der er fastlagt i det følgende, bør nøje overholde de betingelser og procedurer, der følger af Unionens restriktive foranstaltninger — VEDTAGET DENNE FORORDNING: AFSNIT I

ALMINDELIGE BESTEMMELSER Artikel 1

Genstand Ved denne forordning oprettes programmet "instrumentet for naboskab, udviklingssamarbejde og internationalt samarbejde" ("instrumentet"). Ved forordningen fastsættes målene for instrumentet, budgettet for perioden 2021-2027, de forskellige former for EU-finansiering samt reglerne for at yde finansieringen. Ved forordningen oprettes ligeledes Den Europæiske Fond for Bæredygtig Udvikling Plus ("EFSD+") og en garanti for foranstaltninger udadtil. Artikel 2

Definitioner I denne forordning forstås ved: (1)"landeprogram": et vejledende program, der omfatter et land (2)"flerlandeprogram": et vejledende program, der omfatter mere end et land (3)"grænseoverskridende samarbejde": samarbejde mellem en eller flere medlemsstater og et eller flere lande og territorier uden for EU langs Unionens ydre grænser (4)"regionalprogram": et vejledende flerlandeprogram, der omfatter mere end et tredjeland inden for samme geografiske område, jf. artikel 4, stk. 2, (5)"transregionalprogram": et vejledende flerlandeprogram, der omfatter mere end et tredjeland inden for forskellige områder, jf. artikel 4, stk. 2

(6)"retlig enhed": en fysisk person eller en efter national ret, EU-retten eller international ret oprettet og anerkendt juridisk person, der har status som juridisk person og i eget navn kan udøve rettigheder og være pålagt pligter, eller en enhed, der ikke er en juridisk person, jf. finansforordningens artikel 197, stk. 2, litra c) (7)"investeringsvindue": et udpeget område, hvortil der kan ydes støtte ved hjælp af garantien under EFSD+ til investeringsporteføljer i bestemte regioner, lande eller sektorer (8)"bidragyder": en medlemsstat, en international finansiel institution eller en offentlig institution i en medlemsstat, et offentligt organ eller andre enheder, der bidrager med kontante tilskud eller garantier til den fælles hensættelsesfond. Artikel 3

Mål 1.Det generelle mål med denne forordning er at fastholde og fremme Unionens værdier og interesser på verdensplan med henblik på at forfølge målene og principperne i Unionens optræden udadtil, jf. i artikel 3, stk. 5, og artikel 8 og 21 i traktaten om den Europæiske Union. 2.De specifikke mål med forordningen er, jf. stk. 1: (a)at støtte og fremme dialog og samarbejde med lande og regioner uden for EU i naboskabet, Afrika syd for Sahara, Asien, Stillehavet, Nord-, Syd- og Mellemamerika og Vestindien (b)på globalt niveau at konsolidere og fremme demokrati, retsstatsprincippet og menneskerettigheder, støtte civilsamfundsorganisationer, fremme stabilitet og fred og tackle andre globale udfordringer (c)hurtigt at reagere på: krisesituationer, uroligheder og konflikter, udfordringer med hensyn til modstandskraft og forbindelser mellem humanitær bistand og udviklingsforanstaltninger samt udenrigspolitiske behov og prioriteter. Opfyldelsen af disse mål måles ved hjælp af relevante indikatorer, jf. artikel 31. 3.Mindst 92 % af udgifterne i henhold til forordningen skal opfylde kriteriet for officiel udviklingsbistand som fastsat af Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udviklings Komité for Udviklingsbistand. Artikel 4

Anvendelsesområde og opbygning 1.EU-finansiering i henhold til denne forordning gennemføres ved hjælp af: (a)geografiske programmer (b)tematiske programmer (c)foranstaltninger vedrørende hurtig reaktion. 2.De geografiske programmer omfatter samarbejde med et eller flere lande i følgende områder: (a)naboskabet

(b)Afrika syd for Sahara (c)Asien og Stillehavet (d)Nord-, Syd- og Mellemamerika og Vestindien. Geografiske programmer kan omfatte alle tredjelande, bortset fra kandidater og potentielle kandidater, jf. forordning (EU) nr. .../.. (IPA) og oversøiske lande og territorier, jf. Rådets afgørelse .../.... (EU). Geografiske programmer i naboskabets område kan omfatte alle lande, der er omhandlet i bilag I. For at opfylde målene i artikel 3 skal de geografiske programmer baseres på de samarbejdsområder, der er anført i bilag II. 3.De tematiske programmer omfatter foranstaltninger med tilknytning til opfyldelsen af målene for bæredygtig udvikling på globalt niveau på følgende områder: (a)Menneskerettigheder og demokrati (b)Civilsamfundsorganisationer (c)Stabilitet og fred (d)Globale udfordringer. Tematiske programmer kan omfatte alle tredjelande samt oversøiske lande og territorier, jf. Rådets afgørelse .../... (EU). For at opfylde målene i artikel 3 skal de tematiske programmer baseres på de interventionsområder, der er anført i bilag III. 4.Foranstaltninger vedrørende hurtig reaktion skal muliggøre en hurtig indsats med henblik på at: (a)bidrage til stabilitet og kriseforebyggelse i hastetilfælde, i tilfælde af begyndende kriser og eksisterende kriser og i efterkrisesituationer (b)bidrage til at styrke stater, samfund, lokalsamfund og enkeltpersoner og til at knytte forbindelser mellem humanitær bistand og udviklingsforanstaltninger (c)tjene udenrigspolitiske behov og prioriteter. Foranstaltninger vedrørende hurtig reaktion kan omfatte alle tredjelande samt oversøiske lande og territorier, jf. Rådets afgørelse .../... (EU). For at opfylde målene i artikel 3 baseres foranstaltninger vedrørende hurtig reaktion på de interventionsområder, der er anført i bilag IV. 5.Foranstaltninger i henhold til denne forordning gennemføres primært ved hjælp af geografiske programmer.

Foranstaltninger, der gennemføres ved hjælp af tematiske programmer, skal supplere foranstaltninger, der finansieres inden for rammerne af geografiske programmer, og støtte globale og transregionale initiativer, der går ud på at opfylde internationalt vedtagne mål, især målene for bæredygtig udvikling, beskytte globale offentlige goder eller tackle globale udfordringer. Der kan også træffes foranstaltninger som led i tematiske programmer, hvis der ikke er et geografisk program eller dette er blevet suspenderet, eller hvis der ikke er nogen aftale om foranstaltningen med det pågældende partnerland, eller hvis foranstaltningen ikke kan håndteres hensigtsmæssigt ved hjælp af geografiske programmer. Foranstaltninger vedrørende hurtig reaktion supplerer geografiske og tematiske programmer. Foranstaltningerne udformes og gennemføres, således at de, hvis dette er relevant, kan videreføres under geografiske eller tematiske programmer. 6.Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 34 med henblik på at supplere eller ændre bilag II, III og IV. Artikel 5

Sammenhæng, overensstemmelse og komplementaritet 1.I forbindelse med denne forordnings gennemførelse sikres overensstemmelse, synergi og komplementaritet med andre områder af Unionens optræden udadtil og andre relevante EU-politikker og EU-programmer samt udviklingsvenlig politikkohærens. 2.Foranstaltninger, der er omfattet af anvendelsesområdet for Rådets forordning (EF) nr. 1257/96, finansieres ikke i henhold til nærværende forordning. 3.Hvis det er relevant, kan andre EU-programmer bidrage til foranstaltninger i henhold til denne forordning, forudsat at bidragene ikke dækker de samme omkostninger. Der kan også i henhold til denne forordning ydes bidrag til foranstaltninger, der er omfattet af andre EU-programmer, forudsat at bidragene ikke dækker de samme omkostninger. I så tilfælde skal det fremgå af det arbejdsprogram, som omfatter de pågældende foranstaltninger, hvilket regelsæt der finder anvendelse. Artikel 6

Budget 1.Finansieringsrammen til gennemførelsen af denne forordning i perioden 2021–2027 er 89 200 mio. EUR i løbende priser. 2.Den i stk. 1 omhandlede finansieringsramme bevilges som følger: (a)68 000 mio. EUR til geografiske programmer: –Naboskab mindst 22 000 mio. EUR –Afrika syd for Sahara mindst 32 000 mio. EUR –Asien og Stillehavet 10 000 mio. EUR –Nord-, Syd- og Mellemamerika og Vestindien 4 000 mio. EUR (b)7 000 mio. EUR til tematiske programmer: –Menneskerettigheder og demokrati 1 500 mio. EUR –Civilsamfundsorganisationer 1 500 mio. EUR

–Stabilitet og fred 1 000 mio. EUR –Globale udfordringer 3 000 mio. EUR (c)4 000 mio. EUR til foranstaltninger vedrørende hurtig reaktion. 3.Stødpuden for nye udfordringer og prioriteter på 10 200 mio. EUR skal øge de beløb, der er omhandlet i stk. 2, i henhold til artikel 15. 4.Finansieringsrammen i stk. 2, litra a), skal svare til mindst 75 % af finansieringsrammen i stk. 1. Artikel 7

Politisk ramme Den overordnede politiske ramme for denne forordnings gennemførelse udgøres af associeringsaftaler, partnerskabs- og samarbejdsaftaler, multilaterale aftale og andre aftaler, der fastlægger en juridisk bindende forbindelse med partnerlandene, samt Det Europæiske Råds konklusioner og Rådets konklusioner, topmødeerklæringer eller konklusioner fra møder på højt plan med partnerlande, Europa-Parlamentets relevante beslutninger, meddelelser fra Kommissionen eller fælles meddelelser fra Kommissionen og Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik. Artikel 8

Generelle principper 1.Unionen skal gennem dialog og samarbejde med partnerlande og -regioner tilstræbe at fremme, udvikle og konsolidere de demokratiske principper, retsstatsprincippet og respekten for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, som Unionen bygger på. 2.Der anvendes en rettighedsbaseret tilgang, som omfatter alle menneskerettigheder, uanset om de er borgerlige og politiske eller økonomiske, sociale og kulturelle, med henblik på at indarbejde menneskerettighedsprincipper, hjælpe rettighedshaverne med at gøre deres rettigheder gældende, idet der fokuseres på fattige og sårbare grupper, og bistå partnerlandene med at leve op til deres forpligtelser med hensyn til internationale menneskerettigheder. Forordningen fremmer ligestilling mellem kønnene og styrkelse af kvinders stilling. 3.Unionen støtter i det omfang, det er relevant, etableringen af samarbejde og dialog på bilateralt, regionalt og multilateralt plan, partnerskabsaftaler og trepartssamarbejde. Unionen fremmer en multilateral og regelbaseret tilgang til globale goder og udfordringer og samarbejder med dette for øje med medlemsstaterne, partnerlande, internationale organisationer og andre donorer. Unionen fremmer samarbejdet med internationale organisationer og andre donorer. I forbindelserne med partnerlande tages disses resultater med hensyn til opfyldelse af forpligtelser og gennemførelse af internationale aftaler samt deres kontraktuelle forbindelser med Unionen i betragtning. 4.Samarbejdet mellem Unionen og dens medlemsstater på den ene side og partnerlandene på den anden side skal bygge på og fremme principperne om udviklingseffektivitet, når det er relevant, nemlig: partnerlandenes ejerskab af udviklingsprioriteter, fokus på resultater, inklusive udviklingspartnerskaber, gennemsigtighed og gensidig ansvarlighed. Unionen fremmer effektiv tilvejebringelse og anvendelse af ressourcer. I overensstemmelse med princippet om inklusive partnerskaber sikrer Kommissionen, når det er relevant, at relevante interessenter fra modtagerlandene, herunder civilsamfundsorganisationer og lokale myndigheder, bliver behørigt hørt og har rettidig adgang til relevante oplysninger, således at de er i stand til at spille en meningsfuld rolle i løbet af udformningen, gennemførelsen og den dertil hørende overvågning af programmer. I overensstemmelse med princippet om ejerskab vælger Kommissionen, når det er hensigtsmæssigt, at anvende partnerlandenes systemer til gennemførelsen af programmer. 5.Unionen og medlemsstaterne koordinerer deres politik og fører samråd om deres bistandsprogrammer, herunder i internationale organisationer og på internationale konferencer, således at komplementariteten og effektiviteten af deres indsats styrkes.

6.Programmer og foranstaltninger i henhold til denne forordning skal integrere klimaændringer, miljøbeskyttelse og ligestilling mellem kønnene og tage hensyn til forbindelser med målene for bæredygtig udvikling for at fremme integrerede foranstaltninger, der kan skabe sidegevinster og opfylde flere mål på en koordineret måde. Programmerne og foranstaltningerne skal bygge på analyser af risici og sårbarheder, de skal indeholde en strategi for modstandsdygtighed, og de skal udarbejdes under hensyntagen til eventuelle konflikter. De skal bygge på princippet om, at ingen lades i stikken. 7.Der tilstræbes en mere koordineret, holistisk og struktureret tilgang til migration med partnere, og virkningen heraf vurderes regelmæssigt. 8.Kommissionen underretter og har regelmæssigt meningsudvekslinger med Europa-Parlamentet. Artikel 9

Kapacitetsopbygning hos militære aktører til støtte for udvikling og sikkerhed for udvikling 1.I henhold til artikel 41, stk. 2, i traktaten om den Europæiske Union må EU-midler i henhold til denne forordning ikke anvendes til at finansiere anskaffelse af våben og ammunition eller til operationer, der har indvirkning på militær- eller forsvarsområdet. 2.For at bidrage til bæredygtig udvikling, hvilket forudsætter, at der opnås stabile, fredelige og inkluderende samfund, kan EU-bistand i henhold til denne forordning anvendes som led i en bredere reform af sikkerhedssektoren eller til at opbygge kapaciteten hos militære aktører i partnerlande under de ekstraordinære omstændigheder, der er fastsat i stk. 4, med henblik på gennemførelse af udviklingsforanstaltninger og foranstaltninger, der skaber sikkerhed for udvikling. 3.Bistand i henhold til denne artikel kan navnlig omfatte levering af kapacitetsopbygningsprogrammer til støtte for udvikling og sikkerhed for udvikling, herunder uddannelse, mentorordninger og rådgivning såvel som tilvejebringelse af udstyr, infrastrukturforbedringer og tjenester, der er direkte knyttet til denne bistand. 4.Bistand i medfør af denne artikel må kun ydes: (a)hvis forudsætningerne for i tilstrækkelig grad at nå Unionens mål i henhold til denne forordning ikke kan opfyldes af ikkemilitære aktører, og der er en trussel mod de fungerende statsinstitutioners eksistens eller beskyttelsen af menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, og statsinstitutionerne ikke kan håndtere den trussel, og (b)hvis der er konsensus mellem det pågældende partnerland og Unionen om, at militære aktører er afgørende for bevarelse, etablering eller genetablering af de betingelser, der er afgørende for bæredygtig udvikling, herunder i krisesituationer og skrøbelige eller destabiliserede sammenhænge og situationer. 5.EU-bistand i henhold til denne artikel må ikke anvendes til at finansiere kapacitetsopbygning hos militære aktører til andre formål end gennemførelse af udviklingsforanstaltninger og foranstaltninger, der skaber sikkerhed for udvikling. Den må navnlig ikke anvendes til at finansiere: (a)faste militærudgifter (b)anskaffelse af våben og ammunition eller andet dødbringende udstyr (c)uddannelse, der har til formål direkte at styrke de væbnede styrkers kampkapacitet. 6.Kommissionen fremmer partnerlandets ejerskab ved udformningen og gennemførelsen af foranstaltninger i henhold til denne artikel. Den udvikler ligeledes de nødvendige elementer og den gode praksis, der kræves for at sikre bæredygtighed på mellemlang og lang sigt, og fremmer retsstatsprincippet og etablerede folkeretlige principper. 7.Kommissionen fastsætter passende risikovurderings-, overvågnings- og evalueringsprocedurer i forbindelse med foranstaltninger i henhold til denne artikel. AFSNIT II

FORORDNINGENS GENNEMFØRELSE Kapitel I

Programmering

Artikel 10

Generelle programmeringsprincipper 1.Samarbejde og interventioner i henhold til denne forordning programmeres med undtagelse af foranstaltninger vedrørende hurtig reaktion som omhandlet i artikel 4, stk. 4. 2.På grundlag af artikel 7 bygger programmering i henhold til denne forordning på følgende: (a)Programmeringsdokumenter skaber en sammenhængende ramme for samarbejdet mellem Unionen og partnerlande eller -regioner i overensstemmelse med det overordnede formål og anvendelsesområde og de overordnede mål og principper i denne forordning (b)Unionen og medlemsstaterne konsulterer hinanden på et tidligt tidspunkt i og gennem hele programmeringsprocessen for at fremme sammenhængen, komplementariteten og ensartetheden i deres samarbejde. Fælles programmering skal være den foretrukne metode til landeprogrammering. Fælles programmering kan være åben for andre donorer, hvis det er relevant (c)Unionen konsulterer også andre donorer og aktører, herunder repræsentanter for civilsamfundet og lokale myndigheder, hvis det er relevant (d)Der ydes via de tematiske programmer vedrørende menneskerettigheder, demokrati og civilsamfundsorganisationer, der er omhandlet i artikel 4, stk. 3, litra a) og b), bistand, uafhængigt af om regeringen eller andre myndigheder i det pågældende tredjeland giver sit samtykke. Disse tematiske programmer støtter primært civilsamfundsorganisationer. Artikel 11

Programmeringsprincipper for geografiske programmer 1.Programmeringen af geografiske programmer bygger på følgende principper: (a)Foranstaltningerne udarbejdes så vidt muligt på grundlag af en dialog mellem Unionen, medlemsstaterne og det pågældende partnerland, herunder nationale og regionale myndigheder, og sker med inddragelse af civilsamfundet, nationale og lokale parlamenter og andre interesserede parter for at øge ejerskabet over processen og for at øge støtten til nationale og regionale strategier, jf. stk. 4 (b)Så vidt muligt synkroniseres programmeringsperioden med partnerlandets strategicyklusser (c)Programmeringen kan omfatte samarbejdsforanstaltninger, der finansieres af andre bevillinger, jf. artikel 6, stk. 2, og af andre EU-programmer i henhold til deres basisretsakter. 2.Programmeringen af geografiske programmer omfatter et specifik, skræddersyet samarbejde, der bygger på: (a)partnernes behov, som fastlægges på grundlag af specifikke kriterier, idet der tages hensyn til befolkningen, fattigdom, uligheder, menneskelig udvikling, økonomisk og miljømæssig sårbarhed og statens og samfundets styrke (b)partnernes evne til at generere og få adgang til finansielle midler og deres evne til at anvende midlerne (c)partnernes engagement og resultater, som fastlægges på grundlag af kriterier som politisk reform og økonomisk og social udvikling (d)den potentielle virkning af EU-midlerne i partnerlande og -regioner (e) parternes kapacitet og vilje til at fremme fælles interesser og værdier og til at støtte fælles mål og multilaterale alliancer samt fremskridt med Unionens prioriteter. 3.Ved tildelingen af midler gives højest prioritet til de lande, der er i størst nød, navnlig de mindst udviklede lande, lavindkomstlandene og lande, der er i krise, har været i krise eller befinder sig i en skrøbelig og udsat situation, herunder små østater, der er udviklingslande.

4.I samarbejdet med industrialiserede lande fokuseres der på at fremme Unionens og fælles interesser. 5.Programmeringsdokumenter for geografiske programmer skal være resultatbaserede og, hvis det er relevant, tage hensyn til internationalt fastsatte mål og indikatorer, især dem, der gælder for målene for bæredygtig udvikling og nationale resultatrammer, med henblik på at vurdere og videreformidle Unionens bidrag til output, resultater og effekt. 6.Når der udarbejdes programmeringsdokumenter for lande og regioner, der er i krise, har været i krise eller befinder sig i en skrøbelig og udsat situation, tages der behørigt hensyn til de berørte landes eller regioners særlige behov og forhold. Hvis partnerlande eller -regioner er direkte involveret i eller berørt af en krise, en efterkrisesituation eller en skrøbelig situation, lægges der særlig vægt på at forbedre koordineringen blandt alle relevante aktører for at hjælpe med overgangen fra nødsituation til udviklingsfase. 7.Denne forordning bidrager til foranstaltninger, der gennemføres i henhold til forordning (EU) nr. .../... (Erasmus). Der udarbejdes et enhedsprogrammeringsdokument på grundlag af denne forordning for syv år, herunder for midler fra forordning (EU) nr. .../... (IPA III). Forordning (EU) nr. .../... (Erasmus) gælder for anvendelsen af disse midler. Artikel 12

Programmeringsdokumenter for geografiske programmer 1.Gennemførelsen af denne forordning foretages for geografiske programmers vedkommende gennem flerårige vejledende landeprogrammer og flerlandeprogrammer. 2.I de flerårige vejledende programmer angives de prioriterede områder, der er udvalgt med henblik på EU-finansiering, de specifikke mål, de forventede resultater, klare og specifikke performanceindikatorer og den vejledende finansielle tildeling, både samlet set og pr. prioriteret område. 3.De flerårige vejledende programmer omfatter: (a) en national eller regional strategi i form af en national udviklingsplan eller et lignende dokument, som Kommissionen har godkendt som grundlag for det tilhørende flerårige vejledende program på tidspunktet for vedtagelsen af sidstnævnte dokument (b) et rammedokument om fastlæggelse af Unionens politik over for den pågældende partner eller de pågældende partnere, herunder et fælles dokument mellem Unionen og medlemsstater (c) et fælles dokument mellem Unionen og den pågældende partner eller de pågældende partnere, som fastlægger de fælles prioriteter. 4.For at få større virkning af Unionens kollektive samarbejde erstattes Unionens og medlemsstaternes programmeringsdokument så vidt muligt at et fælles programmeringsdokument. Et fælles programmeringsdokument kan erstatte Unionens flerårige vejledende program, hvis det overholder kravene i artikel 10 og 11, indeholder de elementer, der er anført i stk. 2 i nærværende artikel, og fastlægger arbejdsdelingen mellem Unionen og medlemsstaterne. Artikel 13

Programmeringsdokumenter for tematiske programmer 1.Gennemførelsen af denne forordning foretages for tematiske programmers vedkommende gennem flerårige vejledende programmer. 2.I de flerårige vejledende programmer for tematiske programmer fastlægges Unionens strategi, de prioriterede områder, der er udvalgt med henblik på EU-finansiering, de specifikke mål, de forventede resultater, klare og specifikke performanceindikatorer, den internationale situation og de vigtigste partneres foranstaltninger vedrørende det pågældende tema. Der afsættes eventuelt ressourcer til og foretages en prioritering af interventioner med henblik på deltagelse i globale initiativer. I de flerårige vejledende programmer for tematiske programmer angives den samlede vejledende finansielle tildeling pr. samarbejdsområde og pr. prioritet. Den vejledende finansielle tildeling kan tage form af en beløbsramme.

Artikel 14

Vedtagelse og ændring af flerårige vejledende programmer 1.Kommissionen vedtager de flerårige vejledende programmer omhandlet i artikel 12 og 13 ved hjælp af gennemførelsesretsakter. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren, jf. artikel 35, stk. 2. Denne procedure gælder også de revisioner, der er omhandlet i nærværende artikels stk. 3, 4 og 5, og som har den virkning, at de ændrer det flerårige vejledende programs indhold væsentligt. 2.Ved vedtagelsen af fælles flerårige programmeringsdokumenter, jf. artikel 12, finder Kommissionens afgørelse kun anvendelse på Unionens bidrag til det fælles flerårige programmeringsdokument. 3.Flerårige vejledende programmer for geografiske programmer kan revideres, hvis det er nødvendigt for en effektiv gennemførelse, især hvis der er væsentlige ændringer i den politiske ramme, jf. artikel 7, eller som følge af en krise eller en efterkrisesituation. 4.Flerårige vejledende programmer for tematiske programmer kan revideres, hvis det er nødvendigt for en effektiv gennemførelse, især hvis der er væsentlige ændringer i den politiske ramme, jf. artikel 7. 5.I behørigt begrundede særligt hastende tilfælde, f.eks. kriser eller umiddelbare trusler mod demokratiet, retsstatsprincippet, menneskerettigheder eller grundlæggende frihedsrettigheder, kan Kommissionen ændre flerårige vejledende programmer, jf. artikel 12 og 13, ved hjælp af gennemførelsesretsakter, der er vedtaget efter hasteproceduren i artikel 35, stk. 4. Artikel 15

Stødpude til nye udfordringer og prioriteter 1.Det beløb, der er omhandlet i artikel 6, stk. 3, bruges bl.a. til: (a)at sikre, at Unionen kan reagere hensigtsmæssigt i tilfælde af uforudsete omstændigheder (b)at håndtere nye behov eller nye udfordringer, såsom dem ved Unionens eller dens naboers grænser i forbindelse med kriser og efterkrisesituationer eller migrationspres (c)at fremme EU-ledede eller internationale initiativer eller prioriteter. 2.Der træffes afgørelse om brugen af disse midler i overensstemmelse med procedurerne i artikel 14 og 21. Kapitel II

Særlige bestemmelser for naboskabet Artikel 16

Programmeringsdokumenter og tildelingskriterier 1.For de partnerlande, der er opført i bilag I, vælges de prioriterede områder for Unionens finansiering primært blandt dem, der indgår i de dokumenter, der er omhandlet i artikel 12, stk. 3, litra c), i overensstemmelse med samarbejdsområderne for naboskabets område, jf. bilag II. 2.Uanset artikel 11, stk. 2, skal Unionens støtte i henhold til geografiske programmer i naboskabets område differentieres i form o