Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget 'Fællesskabsplan til bekæmpelse af doping inden for sporten'"

(2000/C 204/10)

Kommissionen besluttede den 7. december 1999 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennænte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Beskæftigelse, Sociale og Arbejdsmarkedsmæssige Spørgsmål og Borgerrettigheder, som udpegede Adrien Bedossa til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 5. maj 2000.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 373. plenarforsamling af 24. og 25. maj 2000, mødet den 24. maj 2000, med 112 stemmer for, ingen imod og 3 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Præambel

1.1. Sportens internationalisering, den seneste tids erkendelse af, at doping er en umoralsk, samfundsmæssig, kulturel og sundhedsskadelig vildfarelse, samt frygten for, at doping skal vinde generel udbredelse, har fået sportens myndigheder og det offentlige til at reagere ansvarligt på befolkningens opfordring til, at man inden for sporten på ny respekterer etiske og sundhedsmæssige værdier.

1.2. Sportens idealisering og det billede af et sundt legeme, som sporten bibringer, har ikke kunnet undgå at føre til en undervurdering af dopingfænomenet, hvis økonomiske, sociale og kulturelle dimension er blevet særdeles omfattende.

1.3. Desuden giver dopingbekæmpelsen, de betydelige fremskridt til trods, alt for ofte indtryk af at være usammenhængende og usikker. Dette skyldes nok, at doping-bekæmpelsen i dag tilrettelægges og præsenteres som en øjeblikkelig og utilstrækkeligt koordineret reaktion på et komplekst problem, som formentligt kun kan bekæmpes effektivt gennem et striks, permanent og verdensomspændende system.

1.4. Der er helt klart behov for en begrebsmæssig og organisatorisk indsats. De to hovedaktørers, dvs. sportsmyndighedernes og det offentliges roller og ansvar bør nydefineres og eventuelt institutionaliseres; der er ikke længere tale om et rent nationalt anliggende, sportssammenslutninger, -foreninger og -klubber bør inddrages, og der bør ikke blot længere kun tages hensyn til idrætskonkurrencernes køreplan, men også, og især, til beskyttelse af idrætsudøvernes helbred.

2. Indledning

2.1. ØSU udtrykker tilfredshed med Kommissionens initiativ. Meddelelsen sætter fokus på et problem, som Den Europæiske Union ser på med stor alvor, ikke mindst fordi man har opdaget, at doping er et almindeligt udbredt fænomen inden for visse idrætsgrene(1).

2.2. Denne gentagne krænkelse af idrætsetik får den offentlige opinion i Europa til at tvivle på den reelle sportslige værdi af ansete, internationale idrætsbegivenheder, der som oftest finder sted i Europa. Den omfattende mediedækning af sådanne sportsarrangementer forstærker fænomenet.

2.3. De magtfulde medieforetagenders medvirken sætter i øvrigt fokus på de store pengeinteresser, som er involveret i finansieringen og udbygningen af disse sportsgrene: publikums begejstring mindskes efterhånden og kan helt forsvinde, hvis der ikke snarest sættes ind med kraftige og koordinerede tiltag, som bakkes op af hovedaktørerne, og som muliggør effektiv bekæmpelse på alle niveauer, dvs. nationalt, europæisk og internationalt, af det snyderi, som doping udgør.

2.4. I denne henseende spiller EU en væsentlig rolle, idet EU-landene formår at vinde gehør og at blive fulgt i alle internationale instanser. Det er derfor afgørende, at EU taler med én stemme og fastlægger sine målsætninger i en henstilling, som kan opnå tilslutning fra de vigtigste berørte parter: forbund, idrætsorganisationer, tilsynsførende myndigheder, ikke-statslige organisationer (ngo), som beskæftiger sig med sport.

2.5. En EU-indsats er nødvendig, ikke blot fordi dopingbekæmpelse er et etisk spørgsmål, men også, og især, af hensyn til befolkningens sundhed.

2.6. ØSU tillægger Kommissionens anmodning om udtalelse stor vægt, idet ØSU som repræsentant for civilsamfundet har et betydeligt ansvar. De sammenslutninger, som arbejder på at fremme sport, inddrages nøje i disse overvejelser og er altid opmærksomme på udtalelser fra ØSU, som tæller flere fremtrædende personer, der er aktive på dette felt.

3. Generelle bemærkninger til Kommissionens meddelelse

3.0.1. Efter en omtale af den seneste tids forskellige etaper inden for bekæmpelse af doping på internationalt og europæisk plan understreger Kommissionen, at EU har været primus motor i kampen mod doping, især efter Europa-Rådets vedtagelse af en europæisk konvention om bekæmpelse af doping i 1989.

3.0.2. ØSU kan ligesom Kommissionen konstatere, at dopingen har ændret karakter på det seneste. Det er enig med Kommissionen i, at dopingfænomenets udvikling kan forklares med faktorer som den overdrevne kommercialisering af sporten, den kraftige forøgelse i antallet af sportskonkurrencer, samt det miljø, som sportsudøveren befinder sig i.

3.0.3. Kommissionen lægger op til at bekæmpe doping via tre former for initiativer, hvor der sættes fokus på etiske værdier og øget beskyttelse af sportudøveres helbred, indførelse af et nyt partnerskab med Den Internationale Olympiske Komite (IOC), bl.a. via oprettelse af Det Internationale Antidopingagentur, samt endelig mobilisering af fællesskabsinstrumenterne.

3.0.4. ØSU udtrykker tilfredshed med, at Kommissionen i sit oplæg finder det nødvendigt at tage hensyn både til sportsetik og sportsudøvernes sundhed. ØSU bifalder desuden Kommissionens talrige henvisninger til nyligt udsendte nøgledokumenter fra Europa-Parlamentet og Regionsudvalget om bekæmpelse af doping.

3.1. Sportsetik og beskyttelse af sportsudøveres helbred

3.1.1. Efter en omtale af de etiske principper (ret til sundhed, princippet om integritet, den nødvendige beskyttelse af de mest udsatte personer og sportsudøveres værdighed) anfører den europæiske gruppe for etik inden for videnskab og nye teknologier(2), at doping er til stor skade for folkesundheden.

3.1.2. I meddelelsen medtager Kommissionen de vigtigste forslag fra den europæiske gruppe for etik, hvoriblandt følgende kan nævnes:

- etablering af en effektiv kontrolordning, som er uafhængig af idrætsbevægelsen,

- iværksættelse af et europæisk referencelaboratorium,

- tilskyndelse til epidemiologisk forskning,

- afholdelse af en stor konference om doping,

- indføjelse af særbestemmelser om beskyttelse af sportsudøvere i EU's regler om arbejdstageres sundhed og sikkerhed,

- udarbejdelse af et direktiv om beskyttelse af børn og unge inden for sport med henblik på at værne om deres sundhed og sikre deres selvstændighed,

- fremme fra EU's side af specialuddannelse inden for sportsmedicin,

- indførelse af en adfærdskodeks inden for sportsmedicin i samarbejde med de faglige instanser, som skal overvåge gennemførelsen over for de relevante brancher.

3.1.3. ØSU udtrykker tilfredshed med dette oplæg fra Kommissionen, som ønsker at få kendskab til sagkyndiges syn på dopingfænomenets etiske, juridiske og videnskabelige side.

3.1.4. Det mener, at der snarest bør nedsættes en gruppe til at følge op på disse overmåde interessante forslag med det sigte at overvåge, at de etiske principper, som den europæiske gruppe for etik har opstillet, overholdes og gennemføres med tiden.

3.1.5. ØSU vil holde et vågent øje med, om der i de tiltag, som Kommissionen foreslår, tages hensyn til disse forskellige forslag, som ØSU vil udbygge yderligere.

3.2. Hen imod et nyt partnerskab mellem Den Europæiske Union og det internationale antidopingagentur

3.2.1. Deltagelse i Det Internationale Antidopingagentur er det andet hovedpunkt i EU's indsats. Det understreges i Kommissionens meddelelse med rette, at EU har en reel interesse i agenturets oprettelse, bl.a. på grund af dette nye organs opgaver, som ligger inden for EU's kompetenceområder; der tænkes eksempelvis på beskyttelse af folkesundhed, forskning og fri bevægelighed for idrætsudøvere.

3.2.2. Dette nye partnerskab, som Kommissionen beskriver, har afgørende betydning for bedre dopingbekæmpelse: idrætsorganisationerne, den olympiske bevægelse og de offentlige myndigheder bør beslutsomt bakke op herom. EU bør manifestere sig, gå med i indsatsen og bidrage med sin viden, således at denne internationale instans kan blive en succes, idet man dog samtidig bør iagttage principperne om uafhængighed og åbenhed i instansens virkemåde.

3.2.3. ØSU kan fuldt ud støtte EU's deltagelse i det internationale antidopingagenturs oprettelse. Det udtrykker tilfredshed med, at EU siden forhandlingernes indledning har stillet sig overmåde positivt til agenturets oprettelse.

3.2.4. Dog anmoder ØSU Kommissionen om i overgangsperioden, som strækker sig indtil 1. januar 2002, at være nøje opmærksom på følgende punkter, hvor der endnu ikke er fastlagt en endelig holdning:

- udkastet til agenturets vedtægter bør gøres helt færdigt og accepteres af alle, og det bør præciseres, at et politisk og moralsk engagement fra alle de berørte parters side er af afgørende betydning for agenturets aktiviteter,

- agenturet skal være eneansvarlig for oversigten over forbudte dopingstoffer og -metoder, idet der så vidt muligt bør tages udgangspunkt i den liste, som er udarbejdet af den internationale olympiske komités lægeudvalg. ØSU anmoder om, at agenturets eneansvar garanteres,

- agenturet bør sørge for akkreditering og godkendelse af kontrollaboratorier til gennemførelse af den internationale idrætsbevægelses regler,

- agenturet skal bevare initiativet til at udfærdige vejledningen i korrekt gennemførelse af kontrol under eller uden for konkurrencer,

- agenturet skal tilstræbe enighed mellem statslige eller offentlige organisationer og hele sportsverdenen,

- ØSU ser frem til et snævert samarbejde mellem de nationale dopingbekæmpelsesagenturer og Det Internationale Antidopingagentur.

3.2.5. ØSU vil holde et vågent øje med det endelige valg af agenturets hjemsted, som bør bevares i Europa, hvor hovedinitiativerne er taget, og hvor den største og mest relevante indsats udføres. ØSU støtter Kommissionens forslag om at ændre agenturets status fra et privatretligt til et offentligretligt organ.

3.2.6. ØSU anmoder Kommissionen om snarest at forelægge Parlamentet og Ministerrådet et forslag om EU's deltagelse i agenturet.

3.3. Mobilisering af fællesskabsinstrumenterne

3.3.1. Kommissionen lægger i EU-planen til bekæmpelse af doping op til en bedre koordinering af foranstaltningerne af retlig karakter (fri bevægelighed, fri udveksling af tjenesteydelser osv.) og til en mobilisering af EU's instrumenter til bekæmpelse af doping; indsatsen skal især tage sigte på:

- At styrke forskningen i dopingstoffer og -metoder, midler til afsløring af sådanne stoffer og de helbredsmæssige konsekvenser af doping: Rådets 5. rammeprogram (1998-2002) om EU's indsats inden for forskning, teknologisk udvikling og demonstration berører direkte doping i programmerne "Konkurrence og bæredygtig vækst" og "Livskvalitet".

Kommissionen anfører i sin meddelelse, at der bør tages hensyn til flere forskningsprioriteter, såsom forskning af lægelig og måleteknisk karakter. ØSU godkender denne indfaldsvinkel, som bl.a. via EU's forskningspolitik vil gøre det muligt at iværksætte konkrete aktioner, såsom gennemførelse af en anonym opfølgningsundersøgelse af aktive topidrætsudøveres sundhed og en epidemiologisk undersøgelse af tidligere topidrætsfolk.

- Uddannelses- og erhvervsuddannelses- og ungdomsprogrammerne kan være med til at bekæmpe doping i kraft af oplysning, forebyggelse og bevidstgørelse: SOKRATES-programmet om uddannelse, LEONARDO-programmet om erhvervsuddannelse og det fremtidige program for unge om samarbejde på ungdomsområdet (uddannelse af ledere, udvekslinger af unge osv.).

ØSU finder det indlysende, at forskningsindsatsen, den forebyggende indsats via uddannelse, erhvervsuddannelse og information med hensyn til bekæmpelse af doping og beskyttelse af idrætsudøveres sundhed bør decentraliseres og gøre brug af de eksisterende omfattende EU-instrumenter. Indsatsen kan let indgå i de allerede eksisterende generelle programmer ved, at man tilpasser disse programmer til problematikken omkring dopingbekæmpelse og sundhedsbeskyttelse eller udbygger nogle af de programmer, som specifikt tager sigte på bestemte sektorer (såsom narkotikamisbrug).

- Programmerne om politisamarbejde og det retlige samarbejde såsom OISIN-programmet (1996) om samarbejde mellem de retshåndhævende myndigheder og GROTIUS-programmet (1996) om uddannelse og informationsudveksling inden for retsvæsenet.

- Direktiv 92/27/EØF(3) af 31. marts 1992 om etikettering af lægemidler kan eventuelt benyttes som en ramme for udstedelse af særlige advarsler vedrørende visse lægemiddelgrupper, herunder lægemidler, som er ulovlige til sportsformål.

- Kommissionen har planer om at fremlægge et forslag til Rådets henstilling om forebyggelse af doping inden for sport og især inden for amatørsport under henvisning til traktatens artikel 152. Medlemsstaterne opfordres til at forelægge en rapport om de foranstaltninger, som de vedtager og gennemfører på de områder, der omfattes af henstillingen (forebyggelse, bevidstgørelse osv.). Den nye handlingsplan om folkesundhed bør også omhandle doping.

3.3.2. ØSU godkender tanken om at mobilisere de eksisterende EU-instrumenter i forebyggelsen og bekæmpelsen af doping. Det må dog tage to større forbehold, hvoraf det første specifikt vedrører det sundhedsaspekt, som Kommissionen foreslår, mens det andet forbehold er af mere generel art.

3.3.2.1. ØSU er klar over, at traktatens art. 152 ikke omfatter harmonisering af love og bestemmelser om folkesundhed, men ser til gengæld gerne, at medlemsstaterne udbygger og samordner de nationale sundhedsbestemmelser om doping.

3.3.2.2. Endvidere beklager ØSU, at EU's politik til forebyggelse og bekæmpelse af doping hovedsagelig begrænses til at mobilisere de eksisterende EU-instrumenter. Dopingforebyggelse og -bekæmpelse er et så vigtigt spørgsmål, at der bør udformes en mere konsekvent og global politik, som eksempelvis bør omfatte visse væsentlige aspekter, såsom sanktioner over for idrætsudøvere, hvilket Kommissionen næsten ikke berører.

4. ØSU's forslag

For at øge effekten af en EU-handlingsplan til forebyggelse og bekæmpelse af doping inden for sport mener ØSU:

- At doping inden for sport, som illustreret af den seneste tids begivenheder, er blevet et stærkt foruroligende fænomen på alle idrætsområder, på alle niveauer inden for både professionel sport og amatøridræt og for alle befolkningsudsnit, ikke mindst unge.

- Doping udgør en fare for idrætsudøveres helbred, fordrejer konkurrencer, er til skade for sportens image, ikke mindst blandt unge, og gør et alvorligt afbræk i sportens etiske dimension.

- Når forholdene bliver værre, skyldes det bl.a. en række lakuner i lovgivningen og i de øvrige bestemmelser i en lang række medlemsstater med hensyn til forebyggelse og bekæmpelse af doping samt den ringe samordning af dopingbekæmpelsen i det internationale sportssamfund i almindelighed og EU-landene i særdeleshed.

- Man bør derfor tilstræbe at samordne de tiltag og den indsats, som der sættes ind med i nationale lovgivende forsamlinger, EU-institutioner, Europa-Rådet samt idrætsbevægelsen som helhed på både europæisk og internationalt plan.

ØSU vurderer, at iværksættelse af lovgivning og regelsæt vedrørende dopingforebyggelse og -bekæmpelse omfatter tre uløseligt forbundne aspekter. Der sigtes til idrætsetik, sanktioner over for dopingforhandlere og beskyttelse af idrætsudøveres helbred. Medlemsstaternes myndigheder og EU berøres direkte af udformningen af denne indfaldsvinkel i tre punkter, som vil muliggøre en effektiv dopingforebyggelse og -bekæmpelse.

4.1. Idrætsetik

4.1.1. Sanktioner mod sportsfolk, som findes skyldige i doping

4.1.1.1. Kommissionen er tydeligvis forsigtig med at gennemtvinge idrætsetik over for sportsfolk. Historisk set har sanktioner over for sportsfolk altid været et anliggende, som er blevet holdt inden for sportsverdenen. Det offentliges og herunder ikke mindst medlemsstaternes inddragelse har altid været noget sekundært og svinger stærkt fra land til land.

4.1.1.2. Både Europa-Parlamentet (beslutningens punkt 10)(4) og Regionsudvalget (udtalelsens punkt 3.14.2)(5) går ind for at få sanktionerne ført ajour og for i højere grad at inddrage de offentlige myndigheder. ØSU anmoder Kommissionen om at følge dette forslag.

4.1.1.3. Erfaringerne har vist, hvor skrøbeligt dette aspekt er, når de offentlige myndigheder ikke fremsætter nogen regelramme, og den sportslige sanktionsmyndighed således overlades til sig selv. Sanktionsmyndighederne inden for sport undlader ofte at straffe deres egne sportsudøvere, hvilket bringer dopingbekæmpelsen i miskredit.

4.1.1.4. Uden at ville gå i detaljer med et forslag til en struktur til sanktionering af sportsfolk, som findes skyldige i doping, kan der peges på to mulige "modeller". Den første bygger på det franske forbillede, hvor først idrætsforbundene griber ind og dernæst en administrativ myndighed, som er uafhængig af både sportsverdenen og den politiske magt, og som har regulerende beføjelser; der sigtes til Dopingforebyggelses- og bekæmpelsesrådet.

Den anden model består i at give en selvstændig myndighed det fulde ansvar for forfølgelse og straf af dopede sportsfolk.

I begge tilfælde må et partnerskab eller i det mindste et samarbejde mellem det pågældende organ og sportsverdenen anses for nødvendig. Uanset hvilken løsning der vælges, er det endvidere nødvendigt at sørge for, at idrætsudøvernes rettigheder overholdes nøje.

4.1.1.5. ØSU mener, at et EU-direktiv kunne give stødet til etablering af sådanne organer i hver enkelt medlemsstat og føre til, at lovgivningen om sanktioner bliver ensartet.

4.1.1.6. Man bør endvidere være opmærksom på, at disciplinære sanktioner skal holdes helt adskilt fra den strafferetlige side, hvilket ikke er tilfældet i visse medlemsstater i dag.

4.1.2. Den internationale olympiske komités kodeks

4.1.2.1. ØSU noterer sig, at den internationale olympiske komités erklæring om dopingbekæmpelse bringes til udførelse. IOC's kodeks er et vigtigt skridt i dopingbekæmpelsen og kan bl.a. gøre de olympiske lege, hvoraf de næste afholdes i Sydney, mere troværdige eller ligefrem eksemplariske. Kodeksen udgør nu et juridisk og moralsk holdepunkt, som man ikke kan komme uden om, og den kan kun blive til gavn for de olympiske sportsgrene. Den vil også gøre dopingbekæmpelsen under olympiske lege bedre.

4.1.2.2. ØSU udtrykker tilfredshed med de seneste bestræbelser fra IOC, som har indbudt EU til at deltage mere aktivt i form af et snævert samarbejde om forberedelsen af OL i Sydney.

4.1.2.3. ØSU respekterer nok OL-bevægelsens uafhængighed, men må konstatere, at IOC's kodeks mod doping, som trådte i kraft 1. januar 2000, er en kodeks, som ene og alene henhører under IOC og de nationale olympiske komitéer. EU deltager kun, fordi medlemsstaterne udpeger repræsentanter til IOC.

4.2. Bekæmpelse af dopingkredsløbet

4.2.1. Kommissionen behandler kun den rolle, som medlemsstaternes offentlige myndigheder kan spille med hensyn til kontrol med og overvågning af forbudte produkter, i forbindelse med det uundgåelige politisamarbejde og det retlige samarbejde.

4.2.2. ØSU støtter enhver form for styrkelse af samarbejdet mellem medlemsstaterne på disse følsomme områder, eksempelvis via en tilnærmelse af de nationale bestemmelser om definition af overtrædelser og om strafferammer samt en harmonisering heraf i et EU, hvor mennesker og varer bevæger sig frit.

4.2.3. Det er indlysende, at de personer i idrætsudøverens nære miljø, som kan give let adgang til, tilskynde til, tilbyde eller foreskrive dopingstoffer, bør sanktioneres på samme måde som fremstilling, import eller salg af præparater, der indeholder forbudte stoffer, idet denne form for doping ad bagvejen vinder generel udbredelse.

4.2.4. ØSU er tilhænger af et forbud mod fremstilling, import og salg af forbudte stoffer og harmonisering af medlemsstaternes strafferetlige bestemmelser om sanktionering af idrætsudøveres nære eller fjerne miljø.

4.2.5. ØSU gør opmærksom på, at EU's 15 medlemsstater har undertegnet Europa-Rådets konvention om dopingbekæmpelse. EU-landene er derfor bundet af den liste over forbudte dopingstoffer og -metoder, som IOC-opfølgningsgruppen har udarbejdet, og som er indarbejdet i Europa-Rådets konvention fra 1989 via en ændring af denne. Listen er derfor den samme for alle EU-medlemslande. Det er kun rimeligt, at hvert enkelt land opererer med en referenceramme, som er opnået ved gensidig anerkendelse.

4.3. Beskyttelse af sportsfolks helbred

4.3.1. ØSU anser beskyttelse af sportsfolks helbred for et af hovedmålene med dopingforebyggelsen og -bekæmpelsen.

4.3.2. Det anbefales derfor, at der føres en aktiv politik for at give sportsfolk, som kan tænkes at ville benytte dopingstoffer eller -metoder, pålidelige, klare, præcise og aktuelle oplysninger. Der bør bestå en pligt til at give sportsfolk disse oplysninger, når de underskriver eller fornyer deres licens.

4.3.3. ØSU finder det endvidere nødvendigt at indføre obligatorisk lægetilsyn af topidrætsfolk; de nærmere regler bør fastlægges af de offentlige myndigheder og idrætsbevægelsen i fællesskab. Tilsynet bør bygge på et passende teknisk fundament. Der bør også etableres et netværk af korrespondenter, som skal være uafhængige af idrætsbevægelsen, og som skal kunne analysere resultaterne af lægetilsynet, samt opstille regler, som gør det muligt at værne om sportsfolkenes helbred med udgangspunkt i de foretagne analyser.

4.3.4. Lægetilsynet skal opfattes som et nødvendigt værn mod de helbredsmæssige følger, som brug af forbudte stoffer og uhæmmet sportsudøvelse kan indebære. Lægeovervågning er også et middel til at gøre sportsmedicin til et regulært lægevidenskabeligt speciale, der ikke må have som eneste sigte at forbedre sportsfolks præstationer.

5. Generel konklusion

Med "fællesskabsplanen til bekæmpelse af doping inden for sporten" lægger Kommissionen vægt på at sidestille de tiltag, som idrætsbevægelsen har udformet, og de eksisterende EU-tiltag.

I forlængelse af Europa-Parlamentets og Regionsudvalgets betænkninger og udtalelser havde ØSU ellers set frem til, at der ville blive udarbejdet en grundlæggende EU-ordning, som skulle danne rammen om dopingbekæmpelse og beskyttelse af sportsfolks sundhed fra medlemsstaternes offentlige myndigheders side. Med en sådan indfaldsvinkel ville man kunne kridte banen op til en europæisk indsats til forebyggelse og bekæmpelse af doping, baseret på følgende tre hovedelementer:

- Udformning af en egentlig, fælles, aktiv politik til dopingforebyggelse. I forebyggelsespolitikken bør inddrages samtlige aktører inden for dopingbekæmpelsen, dvs. idrætsinstanser inden for amatørsport og professionel sport, aktører på undervisnings-, ungdoms- og sportsområdet, uafhængige administrative myndigheder, ikke-statslige organisationer, kommuner og amter, sundheds- og medieerhverv.

- Forbedring og harmonisering af sanktionsmetoder både i form af disciplinære skridt over for sportsfolk, som gør sig skyldige i doping, og strafferetlige skridt over for dopingkredsløbet: Sportsverdenen bør omlægges, så kontrol og sanktioner udføres af uafhængige instanser, der bør foregå et politimæssigt og retligt samarbejde mellem medlemsstaterne, og lovgivningerne bør harmoniseres; disse skridt må anses for nødvendige i politikken til forebyggelse og bekæmpelse af doping.

- Videreførelse og forbedring af den medicinske og farmakologiske forskning, herunder både grundforskning og klinisk forskning: Mobilisering af samtlige disponible forskningsressourcer er en forudsætning for, at politikken til forebyggelse og bekæmpelse af doping kan krones med held. Anvendelse af forsigtighedsprincippet og det absolut nødvendige i at beskytte sportsfolkenes helbred bør være den røde tråd i denne politik.

Bruxelles, den 24. maj 2000.

Beatrice Rangoni Machiavelli

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Den 11. november 1999 vedtog den europæiske gruppe for etik inden for videnskab og nye teknologier en meget indgående udtalelse om de etiske aspekter af doping inden for sport og gav en nøje definition på doping, som ØSU kan tilslutte sig: "brug, med det sigte at forbedre idrætspræstationer, af stoffer, doser eller metoder, som er forbudt, hovedsageligt på grund af deres potentielle skadelige virkninger på idrætsudøveres helbred, og som kan gå ud over den almindeligt accepterede fair play inden for sport".

(2) Udtalelse afgivet af den europæiske gruppe for etik om de etiske aspekter vedrørende bekæmpelse af doping inden for sport (11. november 1999).

(3) EFT L 113 af 30.4.1992.

(4) Europa-Parlamentets beslutning om presserende foranstaltninger mod doping inden for sporten - EFT C 98 af 9.4.1999.

(5) Regionsudvalgets udtalelse om "Den europæiske sportsmodel" 37/99 af 16. september 1999.