DA Den Europæiske Unions Tidende C 376/1

Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om fremme af vedvarende energi og EU's naboskabspolitik: Euro-Middelhavsområdet (sonderende udtalelse)

2011/C 376/01

Ordfører: Pierre-Jean COULON

Medordfører: Stéphane BUFFETAUT

Kommissionen besluttede den 28. januar 2011 under henvisning til artikel 262 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

»Fremme af vedvarende energi og EU's naboskabspolitik: Euro-Middelhavsområdet«

(sonderende udtalelse).

Det forberedende arbejde henvistes til EØSU's Faglige Sektion for Eksterne Forbindelser, som vedtog sin udtalelse den 8. september 2011.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 474. plenarforsamling den 21.-22. september 2011, mødet den 21. september, følgende udtalelse med 164 stemmer for, 2 imod og 9 hverken for eller imod:

1. Konklusioner og henstillinger: fra manglende sammenhæng til samspil

1.1 Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg opfordrer kraftigt til, at freden genoprettes i Middelhavslandene, og at der skabes en stabil fremtid i Euro-Middelhavsregionen.

1.2 De begivenheder, som i den seneste tid har fundet sted i Nordafrika og Mellemøsten bekræfter, at man ikke længere bare kan lade stå til (laisser faire-strategi), men at der må skabes en mere bæredygtig fremtid, som sætter fokus på befolkningens velfærd og den sociale udvikling.

1.3 I den forbindelse er det altafgørende, at fremme af vedvarende energi, navnlig solenergi, bygges op omkring et regionalt samarbejde med sigte på fælles udvikling.

1.4 EØSU bifalder de regionale initiativer til fremme af storstilet udvikling af vedvarende energi i Middelhavsområdet (solenergiplanen for Middelhavet, Dii, Medgrid, osv.) og opfordrer til, at der gøres en hurtig, effektiv og koordineret indsats for at gennemføre disse initiativer.

1.5 Derudover efterlyser EØSU oprettelsen af en »New Green Deal« i hele regionen koncentreret om et mere beskedent energiforbrug med en radikal ændring af vores forbrugs- og produktionsmønstre som mål.

1.6 Potentialet for energi- og CO2-besparelser i Middelhavsområdet er ganske omfattende. Det er til dels betinget af, hvilke teknologier og nye adfærdsmønstre der fremmes. Øget energieffektivitet er et uundværligt supplement til udviklingen af vedvarende energikilder.

1.7 En konkret omstilling til et kulstoffattigt energisystem er ikke en opgave, som alene påhviler energisektoren i de enkelte lande. Der er behov for en stærk regional solidaritet og store investeringer, som parterne nord og syd for Middelhavet kan høste frugterne af.

1.8 Da situationen er meget forskellig i de forskellige lande med hensyn til disponible ressourcer, behov og udledning af drivhusgasser, har Middelhavstredjelandene et fælles, men dog differentieret ansvar. Vi har derfor behov for en regional vision i form af skræddersyede, solide nationale strategier.

1.9 På nationalt plan bør der iværksættes programmer (inden for lovgivning, skattemæssige incitamenter, normer) med henblik på at skabe favorable betingelser for fremme af vedvarende energi. Heri bør indgå et langsigtet program, som sigter mod en varig afskaffelse af skadelige tilskudsordninger til fossile energikilder.

1.10 Vi bifalder initiativet fra Kommissionen, som nyorienterer sin strategi for Middelhavsområdet hen imod et struktureret og styrket samarbejde, der har vedvarende energi som hovedfokus (1).

1.11 Vi mener imidlertid, at dette ønske om samarbejde hurtigt bør tage form af tiltag og programmer. EØSU understreger, at enhver dialog, der indledes, allerede fra begyndelsen også bør tage hensyn til de sociale aspekter.

1.12 Vi bekræfter den opfordring, der fremsættes i EØSU’s udtalelse fra marts 2011 med titlen »Hvilken naboskabspolitik for at sikre EU's energiforsyning?« (2), om at udvide energifællesskabet (energifællesskabet i Sydøsteuropa, der omfatter landene på Balkan) til landene syd for Middelhavet og give mandat til at støtte udviklingen af energieffektivitet, vedvarende energi og nettenes sammenkobling og interoperabilitet.

1.13 Dette fællesskab, som kunne tage sit udgangspunkt i Maghreb-landene, bør omfatte relevante dele af EU’s lovgivning. Desuden bør det nye fællesskab have som mål at fremme et nyt charter for energi og en ny protokol om energieffektivitet samt udvikling af vedvarende energikilder.

1.14 I den forbindelse minder EØSU ligeledes om, at det er vigtigt at oprette et socialt forum i lighed med det, der blev oprettet i forbindelse med energifællesskabet i Sydøsteuropa. Udvikling af vedvarende energikilder bør ikke begrænses til rent industrielle projekter.

1.15 EØSU fastholder, at teknisk assistance til at skabe lokal ekspertise inden for vedvarende energi og energieffektivitet, der kan bidrage til udviklingen af vedvarende energi, er en nødvendighed. Det samme gælder et samarbejde mellem landene syd for Middelhavet. Det er vigtigt på forhånd at kortlægge uddannelsesbehovet inden for vedvarende energiteknologi og lade dette munde ud i en tilpasset handlingsplan for Euro-Middelhavsområdet.

1.16 Vi anbefaler på det kraftigste, at der i højere grad ydes støtte til forskning og udvikling med henblik på at forbedre den økonomiske rentabilitet af projekter vedrørende vedvarende energi. Teknologioverførsel kan ske via en fælles regional platform for forskning og udvikling, som omfatter universiteter og forskningscentre.

1.17 I forlængelse heraf anbefaler EØSU, at der oprettes et Middelhavsbaseret ERASMUS-program vedrørende energi, som giver studerende fra hele regionen (nord, syd, øst, vest) mulighed for at uddanne sig i teknikker, der har med vedvarende og bæredygtig energi at gøre.

1.18 Det er nødvendigt, at der tilrettelægges nye former for støtte og incitamenter til vedvarende energi. Dette vil gøre det muligt at sikre en økonomisk balance i projekterne, herunder dem der beskrives i artikel 9 i EU’s direktiv om vedvarende energi (3).

1.19 EØSU støtter planerne om at oprette en investeringsbank for Euro-Middelhavsområdet og bifalder de nylige meddelelser herom fra henholdsvis Europa-Parlamentet og Middelhavsunionens parlamentariske forsamling.

1.20 EØSU mener, det er nødvendigt, at der udtænkes innovative og tilpassede mekanismer til støtte for vedvarende energi. Udformningen af disse mekanismer bør ske inden for rammerne af Euro-Middelhavssamarbejdet og skabe grobund for iværksættelse af pilotprojekter støttet af investeringsbanken for Euro-Middelhavsområdet med det formål at skabe fremskridt i retning af en »New Green Deal«.

1.21 Det er ligeledes nødvendigt som led i handelsforhandlingerne at fremme liberaliseringen af handelen med varer og tjenesteydelser, der gavner vedvarende energi.

1.22 Handlingsplanerne for den europæiske naboskabspolitik udgør et nøgleinstrument, når det gælder fremme af nationale og regionale energimål i de bilaterale forbindelser.

1.23 EØSU understreger endvidere, at det nye direktiv om handel med emissionsrettigheder (ETS, Emissions Trading System) (4), der vedrører kulstoffinansiering, medfører en vis risiko for, at de i det sydlige Middelhavsområde iværksatte projekter mister et antal finansieringskilder, hvis Kommissionen ikke, som ellers angivet i direktivet, indleder forhandlinger med tredjelande.

1.24 Det kan konstateres, at iværksættelsen af solenergiplanen for Middelhavet har fungeret som katalysator for flere forskellige initiativer til udvikling af vedvarende energikilder i regionen. Dette er prisværdigt. Uden en god koordinering af disse forskellige initiativer – og mellem de institutioner, som forvalter og støtter dem (Kommissionen, Middelhavsunionen m.fl.) – risikerer resultaterne imidlertid at blive dårligere end forventet. Ved hjælp af programmer for teknisk bistand, der skal hjælpe landene i det sydlige Middelhavsområde og støtte forskellige initiativer, kan EU bidrage til en effektiv og harmonisk udvikling af vedvarende energikilder i regionen og få de nuværende usammenhængende initiativer til at spille sammen.

1.25 I forhold til energinettene vil den decentraliserede produktion af solenergi være en effektiv og økonomisk holdbar løsning i isolerede områder, der ikke råder over noget net. Dette gælder navnlig i områder med stort areal og lav befolkningstæthed.

1.26 Det ville være hensigtsmæssigt, hvis man på EU-niveau oprettede et garantiinstrument for at begrænse den politiske risiko for de sydlige Middelhavslande (f.eks. udstedelse af EU-garanterede obligationer). Det bør også sikres, at medlemmerne for fremtiden forpligter sig til at købe et minimum at elektricitet i landene syd for Middelhavet.

1.27 Det er af afgørende betydning, at samtlige aktører, herunder civilsamfundet, gøres bevidste om alle de forskellige initiativer. Nationale programmer for fremme af vedvarende energi kunne omfatte bevidstgørelseskampagner om energieffektivitet og vedvarende energi. De sociale netværk og nye informations- og kommunikationsteknologier kan være et vigtigt led i denne mobilisering.

2. Indledning

2.1 I Middelhavsregionen har man i årtier oplevet en stærk samfundsøkonomisk vækst og en voldsom urbanisering, navnlig langs kysterne. Denne tendens forventes at fortsætte. Den samlede virkning heraf er, at Middelhavet er blevet et skrøbeligt økosystem, som er ved at blive nedbrudt (5).

2.2 På energiområdet er Middelhavsområdet karakteriseret af to fremtrædende forskelle. For det første forskellen mellem landene i nord, som er rigere og bruger mere energi, og landene i syd. For det andet forskellen med hensyn til fordelingen af energiressourcer.

2.3 På trods af at der er blevet gjort fremskridt, er den nuværende udvikling på energiområdet i regionen ikke bæredygtig. Denne tendens skal vendes gennem en fælles indsats med henblik på at undgå en udvikling, hvor der udledes store mængder CO2, og hvor energien bortødsles. Der vil kunne blive skabt ny beskæftigelse på nye nicheområder såsom energieffektivitet, miljøvenligt byggeri, adgang til basale ydelser, industrier og teknologier for vedvarende energi.

2.4 Selv om der kan nævnes en række eksempler på god praksis som f.eks. indførelsen af en særlig lov om vedvarende energi i Algeriet eller gennemførelsen af en række projekter vedr. navnlig sol og vind i Egypten, Marokko og Tunesien er den nuværende indsats for at gøre disse tiltag mere varige og øge deres omfang i de fleste tilfælde desværre utilstrækkelig.

2.5 Man må imidlertid konstatere, at efter en lang periode med skepsis eller ligegyldighed begynder udviklingen af vedvarende energi i Middelhavsområdet i dag at øve mere eller mindre konkret indflydelse på den måde, hvorpå virksomhederne, de lokale myndigheder og regeringerne handler, samt på den måde der samarbejdes på.

3. Energiperspektiverne i Middelhavsområdet: potentiale for og fordele ved vedvarende energi og ved øget energieffektivitet

3.1 Man kan forvente, at energiafhængigheden i Middelhavsområdet og i EU vil øges betragteligt. Den regionale energiafhængighed steg til 42 % i 2007. Ifølge resultater fra Middelhavsregionens Energiobservatorium ser det ud til, at denne energiafhængighed i 2030 vil stabiliseres og endda falde til 40 % (40 % for olie, 30 % for gas og 70 % for kul), mens den i de nordlige lande vil være højere og ligge på 97 %. Med dette in mente opstiller Middelhavsregionens Energiobservatorium imidlertid et alternativt scenarie, ifølge hvilket det skulle være muligt at mindske denne spænding og reducere den regionale afhængighed til 18 % inden 2030. Selv i det tilfælde vil der imidlertid fortsat være store forskelle landene imellem. De sociale og økonomiske risici forbundet med de stigende forsyningsomkostninger og disses konsekvenser for landenes, husholdningernes og virksomhedernes energiregning vil således være stærkt øget.

3.2 Under alle omstændigheder vil CO2-udledningen fra forbrænding af fossile brændstoffer i regionen være mindst 30 % højere end det var tilfældet i 1990. I øvrigt vil udledningen pr. indbygger i landene syd og øst for Middelhavet, selv om den er 40 % lavere end udledningen pr. indbygger i landene nord for Middelhavet, stadig udgøre omkring 55 % af den samlede udledning i området mod 36 % i 2007.

3.3 Der er ved at tegne sig et billede af en stadig større risiko i forbindelse med den stigende mangel på vand i regionen. Den afsaltning, der allerede er i gang i en række lande, er næsten uundgåelig, hvilket vil øge spændingerne som følge af den gensidige afhængighed mellem vand og energi.

3.4 Ønsket om at opnå økonomisk og social udvikling er legitimt, og energi er nødvendig for at nå dette mål. Alene af den grund er den økonomiske og sociale udvikling i høj grad i fare, og det gælder ikke kun de mest »sårbare« lande.

3.5 Det nye energiparadigme, der ønskes, består i at udtænke et »energisystem«, som ikke blot omfatter energisektoren (udbud), men også energiforbruget (efterspørgsel), samt at sikre at det udvikles med henblik på at skabe optimale energiydelser for så vidt angår ressourcer, økonomiske og sociale omkostninger og lokal og global miljøbeskyttelse. Dette bringer nye aktører frem i forreste række: virksomheder, lokale myndigheder, husholdningerne, byggesektoren, transport, industriel og landbrugsmæssig produktion samt servicesektoren.

3.6 Potentialet for energi- og CO2-besparelser i Middelhavsområdet er ganske omfattende. Flere pålidelige skøn viser, at der over de kommende 20 år er et egentligt reduktionspotentiale på omkring 20 % af forbruget (mere, hvis energipriserne bliver ved med at stige).

3.7 Øget energieffektivitet er et uundværligt supplement til udviklingen af vedvarende energikilder. Det skal bemærkes, at energieffektivitet og energibesparelser primært afhænger af borgernes, virksomhedernes og arbejdstagernes indsats og ændrede adfærd (6).

3.8 Der er imidlertid flere forhindringer for udviklingen af dette potentiale. Disse er bl.a. af institutionel og lovgivningsmæssig, teknisk, økonomisk, uddannelsesmæssig og informationsmæssig art. Det kan konstateres, at vedvarende energikilder i de fleste tilfælde er mindre konkurrencedygtige end de konventionelle energiformer. Det gælder navnlig i den nuværende situation, hvor de eksterne omkostninger ikke internaliseres.

3.9 Med henblik på at rette op på dette problem vil det være en god idé at indføre nationale programmer, der skal skabe favorable betingelser for fremme af vedvarende energikilder. Disse bør omfatte den nationale lovgivning til fremme af udvikling af vedvarende energikilder, skattemæssige incitamenter og normer. Ligeledes vil det være hensigtsmæssigt at indføre langsigtede nationale planer til reduktion eller endog varig afskaffelse af skadelige tilskudsordninger til fossile energikilder, hvilket vil være til fordel for de vedvarende energikilder. Disse planer bør tage hensyn til de mest sårbare borgere.

3.10 Det er ligeledes nødvendigt, at der fastlægges et klart regelsæt samt nye former for støtte og incitamenter til vedvarende energi, hvilket vil gøre det muligt at sikre en økonomisk balance i projekterne i overensstemmelse med artikel 9 i EU’s direktiv om vedvarende energi.

3.11 Et nøgleaspekt i udviklingen af vedvarende energikilder er støtte til decentral produktion af strøm, navnlig ved hjælp af solenergi, gennem passende lovgivning, finansiering og uddannelse.

3.12 Yderligere en stor forhindring er, at de forskellige aktører har forskellige opfattelser af vedvarende energi. Det er af afgørende betydning, at der gøres en indsats for at bevidstgøre samtlige aktører, herunder civilsamfundet. Nationale programmer til fremme af vedvarende energi kunne omfatte bevidstgørelseskampagner om såvel energieffektivitet som hvilke vedvarende energikilder der skal udvikles.

4. Energi/miljø/samarbejde i Middelhavsområdet: den regionale dimension

4.1 Da situationen er meget forskellig fra land til land, har Middelhavslandene et fælles, men differentieret ansvar. De har et fælles ansvar for at skabe en vision om en energimæssigt bæredygtig fremtid, fastlægge dens hovedprincipper og sammen opbygge et fælles fundament (ressourcer, finansieringsmekanismer, udveksling af god praksis, uddannelse, udbygning af kapaciteten, teknologioverførsel osv.). De har et individuelt ansvar for (på teknologisk neutral måde) at tage højde for hver deres lands særtræk ved gennemførelsen. Vi har derfor behov for en regional vision i form af skræddersyede, solide nationale strategier.

4.2 Den stærkt stigende efterspørgsel efter energi i regionen, den store optagethed af at skabe en bæredygtig socioøkonomisk udvikling, bestræbelserne på at opnå forsyningssikkerhed og nødvendigheden af en overgang til lavemissionsøkonomier med henblik på at tilpasse sig et klima i forandring understreger blot det presserende behov for at øge kadencen med hensyn til gennemførelsen af politikker, der supplerer energibesparelserne.

4.3 Denne udfordring kan kun løftes ved at igangsætte et euro-middelhavs-samarbejde om en ny model for energisystemer, der er forenelige med en bæredygtig udvikling, således at man kan opfylde de aktuelle behov uden at sætte de fremtidige generationers mulighed for at opfylde deres egne behov over styr. På regionalt plan vil harmonisering af lovgivningerne og vedtagelse af fleksible instrumenter være afgørende vigtige for oprettelsen af et konkurrencedygtigt grønt energimarked.

4.4 EØSU glæder sig over, at Kommissionen i forbindelse med den europæiske naboskabspolitik understreger det potentiale, der findes for samarbejde om produktion og forvaltning af vedvarende energi, og at den udtrykker ønske om, at samarbejdet på energiområdet bliver styrket takket være en mere permanent dialog med landene i Middelhavsområdet.

4.5 EØSU mener imidlertid, at dette ønske bør manifestere sig hurtigt i form af tiltag og programmer, som har til formål at fremme dette samarbejde. Udvalget understreger, at enhver dialog, der indledes, allerede fra begyndelsen også bør tage hensyn til de sociale aspekter for at sikre, at udviklingen af vedvarende energikilder indgår i en bredere plan for økonomisk og social udvikling. For at give denne proces gyldighed er det nødvendigt at tillægge arbejdsmarkedets parter større betydning. Ligeledes vil det være en god idé at inddrage civilsamfundet i bred forstand samt medierne for at sikre, at befolkningerne både nord og syd for Middelhavet indretter sig på at forfølge »specifikke fælles interesser«.

4.6 EØSU bekræfter opfordringen i sin udtalelse fra marts 2011 med titlen »Hvilken naboskabspolitik for at sikre EU's energiforsyning?« (7) og støtter Kommissionens forslag om at skabe troværdige perspektiver for integrationen af det sydlige Middelhavsområde i EU's indre energimarked på grundlag af en differentieret og gradueret strategi eller at oprette en form for »energifællesskab« mellem EU og det sydlige Middelhavsområde eller udvide energifællesskabstraktaten til nabolande, som endnu ikke har tiltrådt den.

4.7 Desuden bør det nye fællesskab efter EØSU's opfattelse have som mål at fremme et nyt charter for energi og en ny protokol om energieffektivitet og udvikling af vedvarende energikilder. I den forbindelse minder EØSU om, at det også er vigtigt at oprette et socialt forum i lighed med det, der blev oprettet i forbindelse med energifællesskabet i Sydøsteuropa (Balkanlandene).

4.8 EØSU efterlyser oprettelsen af en »New Green Deal« i hele regionen koncentreret om et mere beskedent energiforbrug gennem en radikal ændring af vores forbrugs- og produktionsmønstre.

4.9 Spørgsmålet om finansiering er særlig vigtigt. Navnlig bør der tages hånd om spørgsmålet om politisk risiko med henblik på at fremme private investeringer. Eksempelvis vil det inden for rammerne af solenergiplanen for Middelhavsområdet være hensigtsmæssigt at oprette et garantiinstrument på EU-niveau for at begrænse den politiske risiko (f.eks. udstedelse af EU-garanterede obligationer).

4.10 EØSU støtter planerne om at oprette en investeringsbank for Euro-Middelhavsområdet og bifalder de nylige meddelelser herom fra henholdsvis Europa-Parlamentet (8) og Middelhavsunionens parlamentariske forsamling (9). Udvalget håber, at denne bank søsættes på initiativ af den europæiske investeringsbank i samarbejde navnlig med de finansielle institutioner fra landene i det sydlige Middelhavsområde.

5. Forskning, teknologioverførsel, kapacitetsopbygning, uddannelse, handel og civilsamfundets deltagelse

5.1 Den omfattende ændring af energimønsteret, som medfører, at en efterspørgselsorienteret politik træder i stedet for en udbudsorienteret politik, betyder en gennemgribende forandring af forholdet mellem borgerne og energisystemerne. I den forbindelse opfordrer udvalget til et netværksorienteret samarbejde mellem universiteterne på begge sider af Middelhavet og til støtte af initiativer, som giver mulighed for udveksling af erfaringer og bedste praksis mellem alle de berørte aktører med Middelhavssommeruniversitetet om vedvarende energi i Middelhavsområdet som forbillede.

5.2 Vi anbefaler på det kraftigste, at der ydes øget støtte til forsknings- og udviklingsaktiviteter, som ved at opmuntre til teknologisk innovation kan føre til store produktivitetsgevinster og dermed bringe den økonomiske rentabilitet af projekter for vedvarende energi op på et niveau, hvor det bliver interessant for investorerne. Det er vigtigt at fremme teknologioverførslen mellem landene nord og syd for Middelhavet, hvilket kan ske via en fælles regional platform for forskning og udvikling, som omfatter universiteter og forskningscentre og inddrager de forskellige aspekter af såvel etablering som drift af anlæggene.

5.3 I sammenhæng hermed anbefaler EØSU, at der oprettes et Middelhavsbaseret ERASMUS-program vedrørende energi, som giver studerende fra hele regionen (nord, syd, øst, vest) mulighed for at uddanne sig i teknikker, der har med vedvarende og bæredygtig energi at gøre.

5.4 En hel række grunde trækker i samme retning og taler umiddelbart for at arbejde med alternative scenarier og give partnerskaber mellem erhvervsliv, lokale myndigheder og uddannelsesinstitutioner en stadig mere fremtrædende plads i fremtidens strategier for bæredygtig energiudvikling i Middelhavsområdet.

5.5 EØSU fastholder, at teknisk assistance til at skabe lokal ekspertise inden for vedvarende energi og energieffektivitet, der kan bidrage til udviklingen af vedvarende energi, er en nødvendighed. Det samme gælder et samarbejde mellem landene syd for Middelhavet. Det er vigtigt på forhånd at kortlægge uddannelsesbehovet inden for vedvarende energiteknologi og lade dette munde ud i en tilpasset handlingsplan for Euro-Middelhavsområdet.

5.6 Udviklingen af vedvarende energi burde medføre, at der blev skabt en række anstændige arbejdspladser, men det vil også kræve, at der indledningsvis bliver gjort en videreuddannelsesindsats på regionalt og tværregionalt plan. Dette vil kun kunne ske effektivt i forbindelse med en organiseret dialog mellem arbejdsmarkedets parter.

5.7 For at fremme vedvarende energi i forbindelse med igangværende og kommende handelsforhandlinger bør man liberalisere handlen med varer og tjenesteydelser, som fremmer brugen af vedvarende energi.

5.8 I øvrigt udgør handlingsplanerne for den europæiske naboskabspolitik et nøgleinstrument, når det gælder fremme af nationale og regionale energimål i forbindelse med de bilaterale forbindelser. EØSU opfordrer Kommissionen til at opdatere handlingsplanerne for at sikre, at udviklingen af vedvarende energikilder får bedre fremtidsudsigter. Det er således vigtigt at sikre, at handlingsplanerne ikke er i indbyrdes modstrid, når det gælder vedvarende energi.

5.9 Det er vigtigt, at civilsamfundet (ngo'er, foreninger, borgerorganisationer, fagforeninger osv.) deltager i programmerne til fremme af vedvarende energi. Hvis disse programmer skal lykkes, kræver det en bevidstgørelse af borgerne, men også bredere information, således at den offentlige mening og alle aktører mobiliseres.

6. Regionale initiativer til udvikling af vedvarende energi

6.1 Solenergiplanen for Middelhavsområdet: en katalysator for bæredygtig udvikling i regionen

6.1.1 Solenergiplanen for Middelhavsområdets vigtigste mål er at opfylde energibehovet i landene syd for Middelhavet og transportere en del af den producerede elektricitet til de europæiske lande, hvilket er en vigtig forudsætning for disse projekters økonomiske og finansielle rentabilitet. Eksport af elektriciteten til Europa er mulig i kraft af artikel 9 i EU’s direktiv om vedvarende energi. Denne eksport er imidlertid betinget af, at der findes samkøringslinjer, og forudsætter, at der udformes et specifikt regelsæt med henblik på at undgå lejlighedsbetingede virkninger eller fordrejning af markedet.

6.1.2 Solenergiplanen for Middelhavets kvantitative mål for 2020 er installation af nye anlæg med en samlet kapacitet på 20 GW produceret af vedvarende energikilder (navnlig sol- og vindenergi) og udvikling af elnet og samkøringslinjer mellem nord og syd og mellem landene syd for Middelhavet. Energieffektivitet og teknologioverførsel anses p.t. for at være ledsageforanstaltninger, hvilket i øvrigt er beklageligt set i lyset af ovennævnte potentiale og udfordringer i regionen. I forhold til Middelhavsområdets Energiobservatoriums (OME) prognoser for 2020 ville solenergiplanen for Middelhavets mål betyde, at der ved laisser faire-scenariet skulle installeres yderligere kapacitet for vedvarende energi i størrelsesordenen 11 GW, mens der ved det alternative scenarie kun ville være tale om 1 GW's yderligere kapacitet. I den forbindelse bør medlemsstaterne for at sætte skub i projektet forpligte sig til at købe et garanteret minimum at elektricitet fra landene syd for Middelhavet.

6.1.3 Problematikken omkring solenergiplanen for Middelhavet er dobbelt. Det drejer sig på den ene side om at forbedre projekternes rentabilitet ved at satse på en rimelig indkøbspris for strøm, både den lokale pris og eksportprisen, samt på subventioner eller kulstofkreditter. På den anden side handler det om at sikre projekternes finansiering både ved hjælp af egenkapital – som ikke burde være noget problem, hvis rentabiliteten er tilstrækkelig og risiciene under kontrol – og via lån i første omgang i udviklingsfinansinstitutter (EIB, det franske agentur for udviklingsbistand (AFD), Kreditanstalt für Wiederaufbau (KfW), Den Europæiske Udviklingsbank (EBRD), Verdensbanken, Den Afrikanske Udviklingsbank (AfDB) og Den Islamiske Udviklingsbank) og derefter i forretningsbanker.

6.1.4 Det initiativ, der er tale om med solenergiplanen for Middelhavet, går videre end det samarbejde, man har kendt hidtil. Det samler medlemsstaterne fra Middelhavsunionen, Europa-Kommissionen, virksomheder, forskningscentre og ngo'er i sektoren samt adskillige offentlige og private investorer og finansielle institutioner.

6.1.5 EØSU opfordrer Kommissionen til at indgå i et tæt samarbejde med Middelhavsunionens sekretariat, som har beføjelser til at iværksætte solenergiplanen for Middelhavet og navnlig PSL-masterplanen. Der bør skabes en fælles referenceramme for at fremme gennemførelsen af masterplanen. Navnlig er der behov for en fælles strategi for centrale spørgsmål som finansieringsinstrumenter og teknologioverførsel.

6.2 Medgrid, et fælles udviklingsprojekt for handel med strøm i Middelhavsområdet

6.2.1 Som allerede nævnt er en af de væsentligste udfordringer at supplere og styrke elnetforbindelserne mellem landene på begge sider af Middelhavet, idet den eneste samkøringslinje, der findes i dag, er den linje, som forbinder Spanien og Marokko og har en linjekapacitet på 1 400 MW. Ifølge MEDELEC (sammenslutning for hele elektricitetssektoren i Middelhavsområdet) vil den maksimale linjekapacitet, som nettet på baggrund af de eksisterende investeringsplaner ville kunne nå, være på ca. 5 GW. En gennemførelse af solenergiplanen for Middelhavets mål ville derfor kræve en stor indsats for at øge ydeevnen af samkøringslinjerne både mellem landene syd for Middelhavsområdet indbyrdes og mellem syd og nord.

6.2.2 Medgrids mål er at lægge en overordnet plan for netværket i Middelhavsområdet for 2020, fremme de institutionelle og lovgivningsmæssige rammer for handelen med elektricitet, vurdere fordelene ved investering i netværkets infrastruktur, udvikle et teknisk og teknologisk samarbejde med landene syd og øst for Middelhavet samt fremme avancerede transmissionsteknologier,

6.3 Dii GmbH – Renewable Energy Bridging Continents (Vedvarende energi, der knytter kontinenter sammen)

6.3.1 Dii har en længere horisont end solenergiplanen for Middelhavet, nemlig 2050. Udgangspunktet er, at 15 % af efterspørgslen efter elektricitet i de europæiske lande på det tidspunkt vil kunne opfyldes af solcelleanlæg placeret i ørkenen i landene syd for Middelhavet. Siden det blev oprettet i 2009, har Dii imidlertid bevæget sig hen imod et mål om fælles udvikling baseret på udvikling af vedvarende energikilder generelt, og ikke blot fokuseret på solenergi og eksport fra syd til nord. Således tilslutter Dii sig faktisk solenergiplanen for Middelhavets vision, men over en længere tidshorisont og uden at fastsætte kvantitative mål.

6.4 Andre initiativer

6.4.1 En række andre initiativer skal fremhæves. Det gælder EU's projekt om teknisk bistand, »Paving the Way for the Mediterranean Solar Plan« (På vej mod en solenergiplan for Middelhavet), som handler om udvikling af vedvarende energikilder i regionen, europæisk økonomisk bistand til landene syd for Middelhavet i form af naboskabsinvesteringsfaciliteten (NIF) og Euro-Middelhavs-faciliteten for investeringer og partnerskab (FEMIP), som kan finansiere projekter om vedvarende energi. Det gælder endvidere Kommissionens meddelelse om Prioriteringer på energiinfrastrukturområdet for 2020 og derefter - en plan for et integreret europæisk energinet (KOM(2010) 677 endelig), som integrerer handlen med grøn energi mellem syd og nord og behovet for at styrke de samkøringslinjer, som kan fremme denne handel. Flere lande har desuden iværksat nationale planer, som f.eks. den marokkanske solenergiplan og den tunesiske solenergiplan, som indeholder en portefølje af nationale udviklingsprojekter for vedvarende energi.

Bruxelles, den 21. september 2011 Staffan NILSSON Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) KOM(2011) 200 endelig og KOM(2011) 303 endelig.

(2) EUT C 132 af 3.5.2011, s. 15.

(3) EUT L 140 af 5.6.2009, s. 16-62.

(4) EUT L 140 af 5.6.2009, s. 63-87 (artikel 11a, stk. 5).

(5) Informationsrapport fra EØSU: »Klimaændringer i Middelhavsområdet – miljø- og energiudfordringer«, CESE 682/2009 af 30. september 2009.

(6) EUT C 318 af 29.10.2011, s. 155.

(7) EUT C 132 af 3.5.2011, s. 15.

(8) Europa-Parlamentets holdning af 17. februar 2011 – P7_TC1-COD(2010)0101.

(9) Henstilling fra udvalget for politiske anliggender, sikkerhed og menneskerettigheder, 4. marts 2011 i Rom.