Nr. C 56/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 3. 90 
Udtalelse om Miljøpolitikken som grundfaktor i den økonomiske og sociale udvikling 
(90/C 56/06) 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 20. juni 1989 i henhold til forretningsorde­
nens artikel 20, stk. 4, at fremsætte udtalelse om Miljøpolitikken som grundfaktor i den 
økonomiske og sociale udvikling. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for miljø-, sundheds- og forbrugespørgs­
mål, som udpegede Enrico Beretta til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 31. oktober 
1989. 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 271. plenarforsamling den 15. november 
1989 enstemmigt følgende udtalelse. 
1. Indledning 
1.1. Der er behov for større bestræbelser og for en 
konsekvent miljøpolitik, hvis det samspil og forhold, 
der er mellem levende væsener indbyrdes og med natu­
ren, generelt set skal udvikle sig positivt. På baggrund 
heraf indføjede man med vedtagelsen af Fællesakten et 
kapitel om miljøet i traktaterne og besluttede at erklære 
1987 for Det Europæiske Miljøår. ØSU har fivet udtryk 
for glæde over betydningen af denne ændring, som har 
givet EF's miljøpolitik et fuldgyldigt retsgrundlag og 
integreret den i de øvrige EF-politikker. 
1.2. Der også tale om et nyt ansvar for ØSU som 
repræsentant for økonomiske og samfundsmæssige 
interesser; det er ikke et tilfælde, at det nu i henhold til 
de nye artikler 130 R og S i Traktaten, er obligatorisk at 
høre ØSU om alle forslag vedrørende miljøet. Endvidere 
skal ØSU i henhold til artikel 100 A, der foreskriver 
et højt beskyttelsesniveau for sundhed, sikkerhed og 
miljøbeskyttelse høres om alle forslag, der vedrører 
realiseringen af det indre marked. 
1.3. Man er følgelig gået ind i en ny fase, hvor 
aktiviteter vedrørende miljølovgivning og -regler er ble­
vet intensiveret og bestemmelserne harmoniseret med 
henblik på det indre marked; der er ligeledes tale om 
et stadig større samspil mellem de forskellige aspekter 
af miljøbeskyttelse og EF's politik på andre områder. 
Allerede i sin udtalelse om det fjerde miljøhandlingspro­
gram anbefalede ØSU Kommissionen, »i betragtning af 
dette miljøprograms betydning for den økonomiske 
politik, social- og beskæftigelsespolitikken, at inddrage 
arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationer samt re­
præsentative forbrugerog miljøgrupper i forbindelse 
med programmets gennemførelse, samt at opstille ram­
mebetingelser, som garanterer et passende samarbejde 
på nationalt, regionalt og lokalt plan« (*). 1.4. ØSU er et vigtigt forum for en meningsudvek­
sling mellem disse grupper, og har i de senere år be­
stræbt sig på at yde et effektivt bidrag tim miljødialo­
gen, der er af stadig større betyding for at sikre en 
kvalitetspræget udvikling. 
1.5. I de forskellige udtalelser, som miljøsektionen 
har vedtaget, har man således altid understreget forbin­
delsen mellem en harmonisering af miljøbestemmelser­
ne på et højt niveau og de socio-økonomiske konsekven­
ser af sådanne bestemmelser i henseende til produktion-
somstillinger of beskæftigelse samt vigtigheden af at 
bevidstgøre borgerne om miljøspørgsmål og gøre en 
særlig uddannelsesmæssig indsats på området. 
1.6. I udtalelsen om det fjerde program understregede 
ØSU vigtigheden af at nalægge en global indfaldsvinkel 
og udvide direktivet om vurdering af virkninger på 
miljøet til at omfatte »alle relevante politiske områder 
og EF-foranstaltninger«. 
I sin vurdering af forslaget til forordning om fællesskab­
saktioner på miljøområdet understreger ØSU, at der er 
afsat for få midler hertil (2), og at disse bør øges på 
mellemlangt sigt. 
En lignende kommentar blev fremsat til de forskning­
smidler, der er afsat til STEP-EPOCH-programmet, 
som skal konsolidere det videnskabelige grundlag for 
en miljøbeskyttelsespolitik. 
1.7. I de overvejelser, der indledtes med rapporten 
og udtalelsen om de »sociale aspekter af det indre 
marked«, og som kulminerede i udtalelsen om de »fun­
damentale sociale og arbejdsmarkedsmæssige rettighed­
er i EF«, understreger ØSU den betydning, som miljø­
spørgsmålet bør tillægges i bestræbelserne på at opnå 
en kvalitativ vækst på EF-plan, og fremhæver retten til 
miljøbeskyttelse som en af de fundamentale sociale 
rettigheder. 
(') EFTnr. C 180 af 8. 7. 1987. (2) EFTnr. C 232 af 31. 8. 1987. 
7.3.90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 56/15 
ØSU har således påpeget, at beskyttelse og opvurdering 
af naturen, beskyttelse af de naturlige klimatiske kreds­
løb, optimal arealanvendelse, boliger og sikre jord­
brugsprodukter og forarbejdede varer er eksempler på 
områder, som det kunne være hensigtsmæssigt og i 
nogle tilfælde sågar nødvendigt at lede forskningen og 
investeringerne over i. Alt dette i erkendelse af, at 
muligheden for at få økonomien til at gå i den retning 
ikke ligger inden for de enkelte landes rækkevidde 
alene, men er en opgave for et fremtidsorienteret EF 
inden for rammerne af en global »fælles politik«. 
1.8. Ligeledes i forbindelse med denne generelle stra­
tegi, viede ØSU i sin udtalelse om den økonomiske 
situation i EF medio 1989 et kapitel til »aktiv miljøbe­
skyttelse til gavn for en effektiv økonomi« (*), hvori det, 
i overensstemmelse med tidligere udtalelser, understre­
ger det bidrag, som en mere omfattende og passende 
miljøbeskyttelse kan yde til en kvalitativ vækst, og 
påpeger bl.a. følgende: 
»Miljøbeskyttelse skaber arbejdspladser via miljøin­
vesteringer og udvikling af nye miljøprodukter, som 
tilmed kan eksporteres. Desuden er miljøbeskyttelse 
ofte en forudsætning for omstrukturering af industrien 
og oprettelse af nye arbejdspladser f.eks. i de traditio­
nelle industriregioner, hvor gammel forurening hindrer 
omstruktureringsprocessen. Dertil kommer, at virk­
somheder, der i tide omstiller produktionsmetoder og 
produkter, skaffer sig konkurencemæssige fordele i for­
hold til andre, som ikke i tide lever op til de miljøpoliti­
ske krav (f.eks. biler med katalysatorer)«. 
1.9. Synergivirkningen mellem økonomisch udvi­
kling og miljøbeskyttelse inden for rammerne af en 
integreret strategi er ligeledes blevet understreget i den 
nyligt udarbejdede informationsrapport om »En ud­
viklingspolitik for bjergområderne«. 
1.10. Hvad angår miljøpolitikkens indvirkning på 
særlige politikker, skal der gøres opmærksom på udta­
lelsen om »Miljø og landbrug«, som fremhæver den 
centrale rolle, landbrugerne kan spille i miljøbeskyt­
telsen (2). 
1.11. Behovet for at se nærmere på forbindelsen mel­
lem miljøet og den socioøkonomiske udvikling bekræf­
tes af en række autoritative erklæringer, fremsat af 
repræsentanter for Kommissionen, det være sig den 
tale, formanden Jacques Delors holdt ved forelæggelsen 
af Kommissionens program for 1989, eller kommis­
sionsmedlem Ripa Di Meana's erklaring på mødet i 
ØSU's miljøsektion den 27. juni 1989. 
(!) EFT nr. C 201 af 7. 8. 1989, s. 8. 
(2) EFT nr. C 298 af 27. 11. 1989. Kommissionens hensigt, der for nylig blev bekræftet, 
og som går ud på at forelægge en rapport om »om­
kostningerne ved at tilsidesætte miljøhensyn«, vil være 
et passende supplement til Cecchini-rapporten: realise­
ringen af det indre marked må tjene som en gunstig 
lejlighed til at udvikle en miljøpolitik på højt niveau. 
2. Betingelserne for en kvalitativ vækst 
2.1. Det initiativ, EF-institutionerne har taget, viser, 
at der er en voksende bevidsthed om og interesse for 
miljøspørgsmål, og at der er en tendens til at anlægge 
et globalt syn på miljøpolitikken; det viser ligeledes, at 
konkrete indgreb må holdes inden for grænserne af de 
lovgivningsmæssige muligheder, som Traktaten supple­
ret med Fællesakten giver, og inden for de beskedne 
midler, der er til rådighed. 
Dette afspejler den modsætningsfyldte situation, der 
gør sig gældende overal; på den ene side har erkendelsen 
af, hvor alvorlige miljøskaderne er, gjort dette til et 
centralt emne i debatten inden for og mellem interesse­
organisationer, politiske partier, fagforeninger og insti­
tutionerne selv, og på den anden side må de regeringsan­
svarlige tage hensyn til økonomiske begrænsninger ved 
planlægning af indgreb. 
På denne måde hober forsinkelserne sig op, og udsigten 
til at få genoprettet ligevægten forværres yderligere. 
2.2. Selv om det er vanskeligt at opgøre i tal, hvor 
stor den reelle velstandsnedgang er som følge af den 
vedvarende forværring af miljøet, dvs. de økonomiske 
omkostninger ved at tilsidesætte miljøhensyn, er det 
nødvendigt at udtænke, præcisere og gennemføre en 
langsigtet produktionspolitik, som kan forene økono­
misk effektivitet med en hensyntagen til miljøkravene. 
I nogle lande (Holland, Tyskland og Sverige) er der 
blevet igangsat undersøgelser, som går ud på økonomi­
ske termer at vurdere »miljønationalprodukten« som 
en supplerende indikator til bruttonationalproduktet. 
Selv om det er vanskeligt at udarbejde en nøjaftig 
redegørelse for omkostningerne og fordelene ved en 
omlægning af produktion, forbrug og tjenesteydelser, 
burde de stadig hyppigere miljøkatastrofer, de store 
risici og de sundhedsmæssige konsekvenser ved at an­
vende visse stoffer dog få EF og medlemsstaterne til at 
tilvejebringe instrumenter til en objektiver og forebyg­
gende vurdering af de økonomiske fordele, som de store 
strategiske valg bygger på. 
Videnskaben og teknologien vil utvivlsomt kunne yde 
deres vigtige bidrag, men dette forudsætter, at der af­
sættes flere ressourcer og skades et bedre internationalt 
samarbejde. 
Nr. C 56/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 3. 90 
2.3. Heraf følger, at nyorienteringen af udvikling­
stendenserne nødvendigvis vil inddrage store områder. 
På et tidspunkt, hvor bl. a. realiseringen af det indre 
marked kræver ensartede produktionsvilkår og tilstræ­
ber en forbedring af EF's industris konkurrenceevne, 
forekommer EF-dimensionen at være tilstrækkelig til 
på afgørende vis at kunne influere på de nye beslutning­
er, der skal træffes (1). En Ef-miljøpolitik, der betragtes 
som en prioriteret faktor i udviklingsstrategien, kan 
ligeledes gøre meget for at sikre den økonomiske og 
sociale samhørigded, som har fået et retsgrundlag i 
Fællesakten. 
Flere og flere mennesker er ved at erkende grænserne 
for den nuværende udviklings- og forbrugsmodel og 
bliver mere og mere overbeviste om, at det i stedet for 
at forsvare status quo ville være bedre med en økologisk 
omstilling af produktionen, da dette vil kunne sætte 
gang i en ny vækstfase. 
2.4. Det ser følgelig ud til, at der er blevet skabt eller 
kan skabes en konsensus, der er tilstrækkelig omfatten­
de og solid, til at der kan iværksættes gennemgribende 
ændringer; disse vil få en gradvis, men afgørende ind­
virkning på de forskellige økonomiske aktørers og de 
enkelte borgeres forhold til den socio-økonomiske 
struktur for så vidt angår de nye mønstre, som opstår. 
Der skal naturligvis betales en pris, og ressourcer må 
kanaliseres over i nye prioriteter. Samfundet har ligele­
des et ansvar for fremtidige generationer. Dette betyder 
ikke, at »forureneren betaler« -princippet ikke skal 
overholdes; det må kræves stadig strengere overholdt, 
for at kravet om forebyggelse og genoprettelse bedre 
kan imødekommes. Det er ikke blot et spørgsmål om 
at få rettet op på den skete skade og sende regningen 
til forureneren; for at undgå en forværring af miljøet, 
skal der investeres de ressourcer, der er nødvendige 
for at ændre de producerede varers karakteristika og 
indføre helbreds- og miljøvenlige produktionsprocesser. 
3. Gennemførelse på kort og mellemlang sigt af en 
overordnet miljøaktion 
3.1. I lyset af ovennævnte bemærkninger forekom­
mer det at være nødvendigt, muligt og hastende at 
forbedre kvaliteten af EF's initiativer i betragtning af 
(!) I Kreisky-Kommissionens »Programme for Full Employment 
in the 1990's - Pergamon Press 1989«, anføres det: »Hvis 
der blev gennemført et miljøbeskyttelsesprogram i samtlige 
europæiske lande, ville de liderligere udgifter få en multiplika­
toreffekt på mellem 1,5 og 2, dvs. værditilvæksten ville være 
halvanden gang eller dobbelt så stor som de oprindelige 
udgifter (s. 72).« den hurtige forværring af situationen og den tilsvarende 
stigning i genoprettelsesomkostningerne. 
I en aktiv miljøpolitik kan man ikke se bort fra de 
budgetmæssige begrænsninger. Man bør bestræbe sig 
på at få skabt de økonomiske, sociale, politiske og 
institutionelle betingelser, inden for hvilke balancen 
kan vurderes anderledes. 
3.2. Gårsdagens sociale problemer er de politiske 
problemer af i dag og vil blive morgendagens økonomi­
ske problemer. Når først nødvendigheden af at tage 
hensyn til miljøet ved analyse af produktionsstrategier 
fastslås, forekommer det, at man i den forbindelse bør 
basere sig på en »etik for miljøets anvendelse«, som kan 
være retningsgivende for de valg, der træffes vedrørende 
produktionen. 
Af en sådan etik opstår behovet for, at man bevæger 
sig i retning af en udviklingsmodel, som fremmer den 
kvalitative vækst og som mål har at fastholde væksten 
i realindkomsten per capita uden at misbruge de finans­
ielle eller naturlige ressourcer i det socio-økonomiske 
system. 
3.3. Kommissionens fjerde miljøprogram har opstil­
let de principielle rammer for miljøpolitikkens integre­
ring i de øvrige politikker. 
De hidtil iværksatte foranstaltninger har været uregel­
mæssige og ukoordinerede, men de opnåede resultater 
kan, omend de er spredte, gøre det lettere at få iværksat 
en global og derfor mere målrettet politik. 
Eksempelvis kan de relative, men dog betydelige frem­
skridt, der takket være en EF-aktion er blevet gjort 
inden for luftforureningen, og de planlagte initiativer 
til at imødegå den miljøbelastning, som industri og 
husholdningsaffald forårsager, kun konsolideres og ud­
bygges, hvis der udvikles og anvendes en samlet strategi, 
som tager sigte på at fremme anvendelsen af rene tekno­
logier og ikke-forurenende produkter, mindske den 
mængde affald, som ikke med fordel kan genanvendes, 
og dekontaminere forurenet jord. Dette forudsætter i 
øvrigt, at der lige fra den første beslutningsfase tages 
hensyn til de planlagte foranstaltningers mulige indvirk­
ning på miljøet. 
3.4. Forværringen af miljøet kan dog standses, og 
der kan findes en mere acceptabel ligevægt ikke blot 
ved lovgivningens vej, men navnlig hvis der udvises en 
miljøbevidsthed i beslutningsprocessen inden for alle 
sektorer, fra landbrug til industri, fra energi til trans­
port, fra turisme til regionaludvikling. 
3.5. Kommissionen anfører i sine programmer, at 
den har til hensigt at foretage en analyse af omkostning­
erne ved at tilsidesætte miljøhensyn, samt at oprette et 
7. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 56/17 
europæisk agentur, som skal indsamle oplysninger om 
miljøets tilstand. 
Adgangen til objektive oplysninger kan være af stor 
betydning for udviklingen af en EF-strategi, som sikrer 
en bedre integrering af miljøbehov i alle tekniske plan­
lægnings- og beslutningsprocesser, hvorved den fore­
byggende karakter, EF's miljøpolitik har, konkret 
understreges. 
3.6. Oplysninger og vurderinger vedrørende miljøets 
vilkår og den belastning, det udsættes for, bør især 
vedrøre luftens kvalitet og emissionerne, vandkvalite­
ten, forurenende stoffer, de naturlige ressourcer, jord­
bundens beskaffenhed og anvendelse, samt situationen 
i de store byer. 
Det kunne være økonomisk fordelagtigt og meget nyt­
tigt for saneringsprocessen at uddanne og udruste kom­
petente fagfolk til ikke blot at foretage de nævnte 
undersøgelser, men også til at rådgive om miljøet og 
levere tjenesteydelser, især rettet mod små og mellem­
store virksomheder, landbrugs- og industrikooperativer 
og servicevirksomheder. 
Disse fagfolk kunne ligeledes levere nyttige oplysninger 
til bevidstgørelse af forbrugerne og — via et samarbejde 
med skolevæsenet — især de unge. 
Alt dette vil gøre det lettere at koordinere de sektorielle 
foranstaltninger med de foranstaltninger, der vedrører 
fysisk planlægning, navnlig i den foreløbige sanerings-
fase. 
3.7. En hurtig og korrekt anvendelse af EF's miljø­
lovgivning fra medlemsstaternes side og en bedre infor­
mationsformidling vil bidrage til en mere effektiv og 
rationel miljøpolitik. 
Som landet ligger kunne det være en ide at overveje, 
om de opgaver og de beføjelser, som ligger hos EF og i 
medlemslandene, ikke bør defineres bedre, under hen­
syntagen til de forskellige faktorer, der er involveret, 
og de forskellige stadier, der er nået med hensyn til 
gennemførelsen af miljøbestemmelserne, således at man 
fremmer inddragelsen af arbejdsmarkedets parter samt 
de repræsentative forbruger- og miljøorganisationer. 
3.8. Hvad angår de verdensomspændende aspekter 
af miljøspørgsmålet deltager EF i internationale for­
handlinger om bevarelse af ozonlaget samt i bestræbel­
serne for at finde en løsning på de to alvorligste proble­
mer, nemlig skovenes forsvinden og ørkenens udbredel­
se. EF's bidrag vil blive så meget mere værdsat i de 
politiske, handelsmæssige, sociale og kulturelle forbin­delser med tredjelande, hvis det internt er i stand til at 
gennemføre en sammenhængende politik. 
Det er derfor indlysende, at det vil være en fordel for 
medlemsstaterne at give EF-institutionerne flere res­
sourcer og instrumenter til at gennemføre en miljøstra­
tegi som kan få en positiv indflydelse på kvaliteten af 
de produkter, der bringes på markedet, og på genopret­
telsen af ligevægten i øko-systemerne. 
På den anden side rejser de politiske hensigtserklærin­
ger, som de syn største industrinationer fremsatte på 
topmødet i Paris, alvorlige og komplicerede problemer 
i henseende til tilpasning af produktions- og afsætnings-
strukturerne, også på det rent økonomiske plan. 
3.9. Ligesom institutionerne har samfundet som så­
dant et voksende ansvar. 
Dette kræver, at man viser miljøspørgsmål stadig større 
opmærksomhed og anlægger en mere solidarisk ind­
faldsvinkel, således at der bliver en bedre overensstem­
melse mellem erkendelsen af disse spørgsmåls alvorlige 
karakter og de konkrete skridt, der tages. Endvidere er 
det nødvendigt, at virksomhederne, fagforeningerne og 
borgerne via forbruger- og miljøorganisationerne sikres 
instrumenter, som kan skabe forudsætningerne for, at 
de aktivt kan deltage i udviklingsprocessen. 
3.9.1. Forbrugerne spiller en afgørende rolle. De væl­
ger deres repræsentanter i de politiske og lovgivende 
organer, og eftersom de er i stand til at yde indflydelse 
på markedet, kan deres adfærd være afgørende. 
Miljøorganisationerne spiller ligeledes en vigtig rolle, 
idet de indsamler og analyserer miljøoplysninger. Deres 
indflydelse på den offentlige opinion kan endvidere 
bidrage til at gøre borgerne og institutionerne mere 
opmærksomme på spørgsmål vedrørende bevarelse af 
levesteder og af biosfæren. 
Borgerne bor derfor råde over alle de oplysninger, de 
behøver, for at kunne træffe deres valg efter sociale, 
økonomiske og økologiske kriterier; deres organisatio­
ner bør råde over tilstrækkelige instrumenter til at 
forbedre og udvide de uddannelsesmæssige aktiviteter, 
influere på udarbejdelsen af lovbestemmelser, kontrol­
foranstaltninger samt på anvendelsen og kvaliteten af 
varereklamer. 
3.9.2. Markedet og de økonomiske forhold styrer 
virksomhederne. Gennem en udvikling af forskningen 
og afprøvning af teknologier til at tilpasse forar­
bejdningsprocessen og produktionen til skrappere nor­
mer, kan virksomhederne skabe sig eller konsolidere 
nicher på et stadigt mere krævende marked, men de 
Nr. C 56/18 De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 3. 90 
har brug for passende finansielle og skattemæssige inci­
tamenter til at støtte en mere miljøvenlig produktions­
strategi. 
3.9.3. Det fremgår mere og mere klart, at arbejdsta­
gerne betragter et sundt miljø som lige så vigtigt som 
en optimal vækst og fuld beskæftigelse. De mener, 
at en positiv miljøpolitik generelt kan føre til flere 
arbejdspladser. 
I stedet for at indtage en defensiv holdning agter fagfor­
eningerne derfor at bidrage aktivt til at udvikle et 
alternativt efterspørgselsmønster og til generelt ikke 
blot at forbedre arbejdsvilkårene, men ogsu miljøet. 
Fagforeningerne er dog klar over, at en kvalitativ vækst 
vil få forskellige virkninger på beskæftigelsen i de for­
skellige sektorer. Udviklingen i beskæftigelsessituatio­
nen vil efter indførelse af en anden udviklingsmodel 
efter deres mening komme til at afhænge af mange 
indbyrdes afhængige faktorer, såsom den økonomiske 
situation, karakteren af de foranstaltninger, man agter 
at iværksætte, finansieringskriterierne, prisudviklingen 
og den indflydelse, som efterspørgslen efter varer og 
tjenesteydelser har på markedet. 
I den forbindelse finder de det absolut nødvendigt, at 
der er passende former for medindflydelse, når og dér 
hvor der træffes beslutninger, som vedrører de forskelli­
ge faktorer. 
4. Midler og instrumenter, som er nødvendige for at 
skabe kontinuitet i EF's strategi for en kvalitativ 
udvikling 
4.1. L.i politik, som tager sigte på at ændre de økono­
miske, social, politiske og institutionelle betingelser 
med henblik på nye og andre kompatibilitetsforhold, 
kræver passende midler og instrumenter. 
I den nuværende fase nødvendiggør udviklingen af en 
sådan politik på EF-plan nogle grundige overvejelser 
vedrørende: 
a) en tilpasning af de institutionelle strukturer for EF's 
miljøpolitik; 
b) en nyorientering for anvendelsen af EF's egne res­
sourcer; 
c) tilvejebringelse af tilstrækkelige ressourcer til at 
fremme initiativer og aktioner, som er afstemt efter 
de tilstræbte ændringer. 
4.2. Tilpasning af de institutionelle strukturer 
4.2.1. Hvad angår det økonomiske aspekt i nærmere 
forstand, har ovennævnte analyse vist, at en fuldstændig 
fri handel inden for EF i forbindelse med det indre 
marked samt EF-produktionens indvirkning på verdens­markedet vil skabe behov for en miljøpolitik, hvor EF 
spiller den strategiske rolle og definerer, støtter og 
koordinerer aktiviteter for at hjælpe de enkelte med­
lemsstater med at gennemfore de foranstaltninger, der 
er nødvendige for at standse og forebygge en yderligere 
forværring af miljøet. 
4.2.2. Det ville derfor først og fremmest være en god 
idé, om man belyste og fjernede de modsætninger, der 
er indeholdt i artikel 130 i Fællesakten, og som har 
ført til forskellige fortolkninger (en miljøpolitik, der 
defineres på EF-plan, og som i alt væsentligt finansieres 
af medlemsstaterne). 
4.2.3. Endvidere ville det være hensigtsmæssigt at få 
overvundet de vanskeligheder, som man ofte har med 
at få fastlagt et passende juridisk grundlag for de har-
moniseringsregler, som i høj grad vedrører miljøbeskyt­
telsen (forholdet mellem artikel 100 A og 130 S i Fælle­
sakten). 
4.3. Nyorientering for anvendelsen af EF's egne res­
sourcer 
4.3.1. I den nyligt vedtagne reform af strukturfonde­
ne, som tager sigte på at støtte flerårige programmer, 
fastsættes det, at de finansierede foranstaltninger skal 
være i overensstemmelse med miljøpolitikken. 
De relevante forordninger muliggør imidlertid kun 
finansiering af miljøforanstaltninger, hvis disse er kædet 
sammen med strukturpolitiske mål. 
4.3.2. Miljøproblemerne går langt uden for de ram­
mer, det er sat med sådanne forordninger; på grund af 
deres hastende, alvorlige og omfattende karakter må de 
valg, der træffes i forbindelse med strukturpolitikken, 
træde i anden række til fordel for en løsning af disse 
problemer og ikke omvendt, som det er tilfældet efter 
de gældende regler. 
4.3.3. Med en mindre, men betydningsfuld revision 
af forordningerne, ville man for det første mere effektivt 
kunne integrere de beskedne midler, der for øjeblikket 
er til rådighed fra forskellige kilder til forbedring af 
miljøet; for det andet kunne man derved konsekvent 
fastholde målene for de tre strukturfonde. I EUGFL 
ville eder blive lagt mere vægt på en tilpasning af 
landbrugsstrukturerne; EFRU ville fokusere på bedre 
arealanvendelse og det naturlige potentiel i de forskelli­
ge regioner, og ESF's strategi for erhvervsvejledning og 
uddannelse ville blive bedre afpasset efter det nye behov. 
7. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 56/19 
4.3.4. Det problem, der rejser sig i praksis, består i 
at sikre, at opfølgningen af de strukturpolitiske mål 
sker i harmoni og ikke i modstrid med en miljøpolitik 
for hele EF. 
4.4. Tilvejebringelse af tilstrækkelige ressourcer 
4.4.1. Selv om miljøpolitikken integreres i de øvrige 
EF-politikker, kommer man ikke uden om at gøre en 
særskilt finansieringsindsats, hvorigennem man kan 
finansiere de initiativer, som ud fra en mere snæver 
produktionsmæssig synsvinkel på kort sigt ellers ikke 
ville blive betragtet som prioriterede. 
4.4.2. I denne forbindelse skal nævnes det forslag, 
der for øjeblikket diskuteres i Europa-Parlamentet, og 
som går ud på at oprette en ny budgetpost med betegnel­
sen »Miljø 1995«. Sigtet hermed er at fremme investerin­
ger i miljøsektoren, som ikke kan gennemføres over 
strukturfondene, og som ikke er underlagt regionale 
begrænsninger. 
Hvis dette forslag vedtages, vil der blive 20 mio. ecu til 
rådighed i det næste budgetår. Bevillingerne til denne 
miljøfond vil blive øget for til sidst i 1995 at udgøre 
1,1 % af EF's ressourcer. 
Uafhængigt af enhver vurdering af de foreslåede be­
villingers størrelse stotter ØSU de mål, Parlamentet har 
sat sig, og bakker fuldt ud op om initiativet. 
4.4.3. På grundlag af indholdet i det fjerde miljøpro­
gram kunne man i denne forbindelse intensivere aktio­
nerne i de sektorer, hvor intervention skal prioriteres, 
og opstille støttekriterier for programmer vedrørende: 
— integrerede forvaltningsprojekter for højrisikozo­
ner, som tager sigte på at genoprette en acceptabel 
økologisk ligevægt og genindvinde forladte og kon­
taminerede arealer, 
— projekter til aktiv miljøbevaring og integreret for­
valtning med henblik på at opvurdere og forbedre 
de naturlige og menneskepåvirkede økosystemer, 
— projekter til at forebygge jorderosion, navnlig ør­
kenspredning og skonfældning, 
— projekter til at sikre en bedre overensstemmelse 
med miljøet i de sektorer, som belaster jorden mest 
(energi, kemi, landbrug, transport, byplanlægning), 
— projekter til genindvinding af by- og industriaffald 
og anvendelse afpassende teknologi til bortskaffelse 
af giftigt affald, 
— projekter til beskyttelse af vandet og luften, 
— projekter til at standse byers forfald og til at forbed­
re den sanitære infrastruktur. 4.5. Som følge af det voksende behov for midler, som 
en præventiv miljøpolitik har, og de begrænsninger, 
budgettet sætter, må der ses nærmere på muligheden for 
at omdirigere eksisterende EF-ressourcer eller fastsætte 
regler for kanalisering af »formålsbestemte bidrag« til 
den EF-miljøfond, Europa-Parlamentet foreslår op­
rettet. 
5. Konklusion 
5.1. Det erkendes nu generelt, at udvikling ikke fort­
sat kan være lig med en ren kvantitativ og ikke-selektiv 
vækst. Der må på et passende plan sørges for tilstrække­
lige midler og instrumenter til at gennemføre en miljø­
politik, som uden "at være anti-teknologi-orienteret kan 
vise alle de nye muligheder, den har for at skabe en i 
positiv forstand anden form for udvikling. 
5.2. Hvis det nuværende produktions- og forbrugs­
mønster skal ændres, må de deciderede forskrifter (nor­
mer, kontrolforanstaltninger) skærpes, og der må 
iværksættes foranstaltninger til skabelse og omfordeling 
af ressourcer, som muliggør incitamenter og støtte­
ordninger gennem kredit- og skattemæssige tiltag, som 
skal gøre det lettere at gennemføre de ønskede æn­
dringer. 
5.3. Man skal ikke blot undgå en spredning af de 
mange opnåede resultater og muligheder, men gøre 
produktionsprocesserne og produkternes indhold mere 
og mere miljøvenlige samt tilstræbe og støtte en efter­
spørgsel efter sådanne produkter. 
5.4. Det er følgelig indlysende, at der bør tilrettelæg­
ges et EF-initiativ, som ikke blot drejer sig om kontrol­
foranstaltninger og prognoser, men som ligeledes til­
stræber at gøre efterspørgsel og udbud stadig mere 
helbreds- og miljøvenlig. 
5.5. ØSU håber inderligt, at EF-institutionerne tager 
de initiativer, der i dag er mulige, og anstiller de overve­
jelser, der skal til for at kunne gennemføre strategiske 
ændringer med henblik på at bevare og genoprette 
balancen i naturen samt skabe bedre og mere sikre 
levevilkår. 
Skal sådanne ændringer defineres og gennemføres i 
EF, og skal EF deltage i internationale forhandlinger, 
kræves større kontinuitet i og bedre koordinering af 
de forskellige aktioner, således at miljøspørgsmål kan 
integreres i de forskellige sektorer og aspekter af aktivi­
teten i EF. 
Nr. C 56/20 De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 3. 90 
På grundlag af ovennævnte analyse, vurderinger og forslag mener ØSU, at det her selv kan yde et yderligere 
og mere specifikt bidrag. 
Bryssel, den 15. november 1989. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om forslag til Rådets forordning (EØF) om oprettelse af Det Europæiske Miljøagen­
tur og Det Europæiske Miljøovervågnings- og Miljøoplysningsnet 
(90/C 56/07) 
Rådet for De Europæiske Fælleskaber besluttede den 24. juli 1989 under henvisning til EØF-
traktatens artikel 130 S at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det 
ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for miljø-, sundheds- og forbru­
gerspørgsmål, som udpegede Enrico Vercellino til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse 
den 31. oktober 1989. 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 271. plenarforsamling den 15. november 
1989 enstemmigt følgende udtalelse. 
1. Indledning 
1.1. Med forbehold af nedenstående bemærkninger 
og forslag godkender ØSU i alt væsentligt Kommissio­
nens forslag om at oprette det meget påkrævede og 
længe ventede Europæiske Miljøagentur. ØSU opfor­
drer Rådet og medlemsstaterne til hurtigt at vedtage 
forslaget og effektivt gennemføre det på europæisk, 
transnationalt, nationalt og lokalt plan. 
Nedenfor anføres de væsentligste grunde, til at ØSU 
godkender forslaget og fremsætter ovennævnte ind­
trængende anmodning. 
2. Generel begrundelse og vurdering 
2.1. Et presserende behov for et tværnationalt instru­
ment 
2.1.1. Det er blevet uomgængeligt nødvendigt, at der 
skabes et fællesskabs- og tværnationalt instrument til 
data- og miljøkontrol. Industrielle og naturlige risici, 
de senere års omfattende katastrofer samt de indhøstede 
positive og negative erfaringer på miljøområdet har således gjort det mere og mere klart, at nutiden og 
fremtide, ja hele vort verdens- og samfundssyn i stigen­
de omfang bestemmes af økologiske faktorer, af inte­
raktion og af det enkelte menneskes og samfundets 
aktive inddragelse i udviklingsprocessen og i det naturli­
ge kredsløb. 
2.1.2. I dag er det ikke længere muligt eller tænkeligt 
at sætte økonomisk vækst og miljøbeskyttelse op imod 
hinanden. Der er nu bred enighed om, at jo mere en 
økonomi er baseret på kontinuerlig genanvendelse af 
råstoffer, desto mere er den i harmoni med miljøet. Det 
er nu af afgørende betydning og bliver stadig vigtigere, 
at de enkelte institutioner, virksomheder og personer 
udviser en miljøbevidst adfærd, hvilket kræver en bedre 
og mere aktuel information om miljøet. Uden de 
nødvendige miljøinformations- og miljøovervågning-
sinstrumenter vil dette ikke være muligt. Informations­
formidlingen er bl. a. vigtig, fordi miljøskadelige pro­
duktioner indebærer stadig øgede omkostninger, lige­
som mange aktiviteter vil lide skade som følge af mil­
jøets forringelse.