1. Indledning

Kommissionsformand Jean-Claude Juncker bebudede den 9. september 2015 i sin tale til Europa-Parlamentet om Unionens tilstand oprettelsen af en europæisk søjle for sociale rettigheder. Dette initiativ er et led i det arbejde, Kommissionen gennemfører med henblik på en dybere og mere retfærdig Økonomisk og Monetær Union (ØMU) og udgør en del af Kommissionens arbejdsprogram for 2016.

Som Jean-Claude Juncker anførte i sin tale: Vi skal optrappe arbejdet med at skabe et ægte transeuropæisk arbejdsmarked. (...) Som led i indsatsen ønsker jeg at udvikle en europæisk søjle for sociale rettigheder, der tager hensyn til de skiftende vilkår i arbejdsverdenen. Den skal bane vejen for fornyet konvergens i euroområdet. Den europæiske søjle for sociale rettigheder skal supplere det, som vi allerede har opnået i fællesskab, når det kommer til beskyttelsen af arbejdstagere i EU. Jeg forventer, at arbejdsmarkedets parter spiller en afgørende rolle i hele denne proces. Jeg tror, at vi gør klogt i at lancere dette initiativ i euroområdet og give de øvrige EU-medlemsstater mulighed for at deltage, hvis de ønsker det.

I denne meddelelse skitseres en vej frem for den europæiske søjle for sociale rettigheder. Heri beskrives baggrunden for initiativet, dets rolle, omfang og karakter drøftes, og der lanceres en bred høring med henblik på at indsamle feedback. En første foreløbig skitsering af søjlen er vedføjet denne meddelelse for at lette drøftelsen. Meddelelsen ledsages desuden af to arbejdsdokumenter fra Kommissionens tjenestegrene: I det første beskrives de vigtigste økonomiske, arbejdsmarkedsmæssige og samfundsmæssige tendenser, som søjlen bygger på, og som den bør bidrage til at løse, og i det andet erindres der om den mest relevante gældende EU-ret.

2. Hvorfor skal vi have en europæisk søjle for sociale rettigheder?

2.1. En social markedsøkonomi med høj konkurrenceevne

Foranstaltninger på EU-plan afspejler Unionens grundlæggende principper og bygger på den overbevisning, at økonomisk udvikling bør resultere i større social fremgang og sammenhængskraft, og at socialpolitikken, samtidig med at den sikrer passende sikkerhedsnet, som er i overensstemmelse med de europæiske værdier, også bør opfattes som en produktiv faktor, der mindsker ulighed, maksimerer jobskabelse og giver Europas menneskelige kapital mulighed for at trives. Denne overbevisning underbygges af dokumentation vedrørende beskæftigelsesmæssige og sociale resultater. De medlemsstater, der klarer sig bedst i økonomisk henseende, har udviklet mere ambitiøse og effektive socialpolitikker, ikke blot som følge af den økonomiske udvikling, men som en central del af deres vækstmodel. Nøglen til dette er velfærdssystemernes udformning, og at arbejdsmarkedets institutioner udfylder deres rolle og støtter jobskabelse.

Denne tilgang er også central for den nuværende Kommissions overordnede økonomiske dagsorden som eksemplificeret af dens årlige vækstundersøgelse 2016. I forbindelse med sit fokus på fremme af strukturreformer, investeringer og ansvarlige finanspolitikker har Kommissionen klart lagt vægt på sociale hensyn og social retfærdighed.

I overensstemmelse med nærhedsprincippet har medlemsstaterne den overordnede kompetence til at fastlægge deres beskæftigelsespolitikker og sociale politikker. Dette omfatter arbejdsmarkedslovgivning og organisering af velfærdssystemer. Denne kompetence anerkendes i EU-traktaterne, som siden grundlæggelsen af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab også fastsætter en rolle for EU med henblik på at supplere medlemsstaternes foranstaltninger. Dette overordnede mål afspejles i artikel 3 i traktaten om Den Europæiske Union, hvoraf det fremgår, at Unionen "arbejder for en bæredygtig udvikling i Europa baseret på en afbalanceret økonomisk vækst og prisstabilitet, en social markedsøkonomi med høj konkurrenceevne, hvor der tilstræbes fuld beskæftigelse og sociale fremskridt, og et højt niveau for beskyttelse og forbedring af miljøkvaliteten."

Dette er grunden til, at etableringen og udbygningen af det indre marked er gået hånd i hånd med udviklingen af gældende EU-ret på det sociale område for at sikre lige vilkår, begrænse risikoen for social dumping eller "kapløb mod bunden", og lette økonomisk og social integration. Dette er også grunden til, at beskæftigelsesmæssige og sociale hensyn siden 1990'erne har været et vigtigt element i processen med at samordne økonomipolitiken på EU-plan, som nu kaldes "det europæiske semester". Rationalet bag den europæiske søjle for sociale rettigheder følger denne logik og imødekommer to behov: at overvinde krisen og gøre sig overvejelser om fremtiden samt at bevæge sig hen imod en dybere og mere retfærdig Økonomisk og Monetær Union.

2.2. Overvindelse af krisen og overvejelser om fremtiden

Europa er ved at komme sig oven på den værste krise i årtier: Hver enkelt medlemsstat og EU som helhed kæmper med krisens politiske, økonomiske og sociale konsekvenser, samtidig med at man bestræber sig på at forudse den fremtidige udvikling. Krisen har haft alvorlige og synlige virkninger for Europas samfund og økonomi. Velfærdssystemerne har afbødet nogle af virkningerne, men arbejdsløsheden er steget, en betydelig andel af befolkningen er i risiko for fattigdom, de offentlige finanser er blevet strakt til det yderste, og de nationale resultater har varieret markant. Navnlig arbejdsløsheden har i mange år været en meget tung belastning for det enkelte individ og for samfundet: Næsten 22 millioner mennesker er stadig ledige og jobsøgende (næsten 17 millioner i euroområdet), hvoraf 10 millioner har været det i mere end et år.

Krisen har også til dels skjult nogle og forstærket andre mere grundlæggende langsigtede tendenser. Heriblandt er f.eks. ændringer i samfundsstrukturer, familie- og arbejdsmønstre, længere og mere varierede arbejdsliv, en mere mangfoldig arbejdsstyrke og udbredelsen af nye former for arbejde, paradokset mellem stigende uddannelsesniveauer og det udbredte misforhold mellem udbudte og efterspurgte kvalifikationer, øget ulighed, nye behov og muligheder, der opstår som følge af fremskridt med hensyn til middellevetid og befolkningens aldring, den teknologiske udvikling og digitaliseringen af samfundet og økonomien.

Omfanget og arten af de udfordringer, som arbejdsmarkedet og samfundet mere generelt står over for, har ændret sig radikalt i forhold til det 20. århundrede, og der er mange nye eller kommende tendenser, som Europa vil være nødt til at tilpasse sig til. Socialpolitikkens mål og dens evne til at levere resultater bliver testet i betydelig grad, og Europas evne til at opnå velfungerende og fair arbejdsmarkeder og velfærdssystemer er afgørende for dets evne til at øge produktiviteten, konkurrere globalt, styrke den sociale sammenhængskraft og vedblive med at øge sine borgeres levestandard.

Sådanne betragtninger er ved at vinde tilslutning på internationalt plan og i de enkelte medlemsstater. På trods af uvisheden om fremtiden, er der voksende dokumentation for og global enighed om behovet for at styrke forbindelsen mellem den økonomiske, sociale og miljømæssige udvikling, om den omstændighed, at ulighed hæmmer den økonomiske udvikling, og om, at det er nødvendigt at opbygge en mere inklusiv vækstmodel, hvilket fremgår af målene for bæredygtig udvikling som vedtaget af De Forenede Nationer i september 2015 og af gentagne konklusioner fra G20. Denne globale dagsorden trækker kraftigt på de enorme mængder af forskning, der er udført af internationale organisationer, som f.eks. Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udvikling, Verdensbanken, Den Internationale Arbejdsorganisation og Den Internationale Valutafond.

I disse publikationer fremhæves det, at en vigtig transmissionsmekanisme mellem langsigtet vækst, ligestilling og sociale fremskridt er investeringer i menneskelig kapital. Det bekræftes endvidere, at indkomstforskelle på lang sigt kan få negativ indvirkning på den potentielle vækst ved at konsolidere og styrke eksisterende ulige muligheder, begrænse kompetenceudvikling og hæmme social og erhvervsmæssig mobilitet. I højtudviklede økonomier, som baserer deres velstand på produktivitetstilvækst og deres evne til at innovere, er gode sociale og økonomiske resultater to sider af samme sag.

Moderne socialpolitik bør bygge på investering i menneskelig kapital baseret på lige muligheder, forebyggelse af og beskyttelse mod sociale risici, tilstedeværelsen af effektive sikkerhedsnet og incitamenter til at komme ind på arbejdsmarkedet, således at mennesker får mulighed for at leve et værdigt liv, ændre personlig og professionel status livet igennem og udnytte deres evner bedst muligt.

2.3. Bevægelse hen imod en dybere og mere retfærdig Økonomisk og Monetær Union

Euroområdet udnytter erfaringerne fra krisen i de senere år og har indledt en proces med yderligere integration og konsolidering. Dette indbefatter nødvendigvis en social dimension. I de fem formænds rapport om "Fuldførelse af EU's Økonomiske og Monetære Union" understreges det, at Europas ambition bør være at fortjene et "socialt AAA", og at arbejdsmarkedet og de sociale beskyttelsessystemer skal fungere korrekt og retfærdigt i alle medlemsstater i euroområdet, for at ØMU'en kan blive en succes. Idet der i rapporten mindes om, at der ikke findes noget "one-size-fits-all"-format, understreges det, at udfordringerne ofte er de samme i de forskellige medlemsstater. Der opfordres desuden til et stærkere fokus på beskæftigelsesmæssige og sociale resultater som led i en bredere proces med konvergens i opadgående retning hen imod mere modstandsdygtige økonomiske strukturer inden for euroområdet.