Regionsudvalgets udtalelse om "Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om en skovbrugsstrategi for Den Europæiske Union"

(2000/C 57/16)

REGIONSUDVALGET har -

under henvisning til "Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om en skovbrugsstrategi for Den Europæiske Union" (KOM(1998) 649 endelig udg.),

under henvisning til Rådets resolution om "En skovbrugsstrategi for Den Europæiske Union" af 15. december 1998(1),

under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 om "Støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL)"(2),

under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1261/1999 af 21. juni 1999 om Den Europæiske Fond for Regionaludvikling(3),

under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1262/1999 af 21. juni 1999 om Den Europæiske Socialfond(4),

under henvisning til Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om "Klimaændringer - En EU-strategi efter Kyoto" (KOM(1998) 353 endelig udg.),

under henvisning til Europa-Parlamentets beslutning om "Den Europæiske Unions skovbrugsstrategi" af 31. januar 1997(5),

under henvisning til henstillingerne i Regionsudvalgets udtalelse om "Forvaltning, anvendelse og beskyttelse af skovene i EU" (CdR 268/97 fin)(6),

under henvisning til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Situationen og problemerne i EU's skovbrug og mulighederne for at udbygge skovbrugspolitikken" af 24. april 1997(7),

under henvisning til Kommissionens beslutning af 23. november 1998 om i henhold til EF-traktatens artikel 198 C at anmode om Regionsudvalgets udtalelse herom,

under henvisning til præsidiets beslutning af 7. maj 1999 om at henvise det forberedende arbejde til Underudvalg 2 "Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne, Fiskeri",

under henvisning til forslag til Regionsudvalgets udtalelse (CdR 184/99 rev. 2), som blev vedtaget af Underudvalg 2 den 30. september 1999 med Kaija-Maija Perkkiö (FIN, ELDR) og Olivier Bertrand (F, PPE) som ordførere -

på den 31. plenarforsamling den 17.-18. november 1999 (mødet den 18. november) enstemmigt vedtaget følgende udtalelse.

1. Baggrund

1.1. Kommissionen fremlagde den 18. november 1998 sin meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om "En skovbrugsstrategi for Den Europæiske Union".

1.2. Ifølge Kommissionen har meddelelsen to overordnede formål: dels er den et sammenhængende udkast til en skovbrugsstrategi for Den Europæiske Union, dels er den Kommissionens forsøg på at imødekomme Europa-Parlamentets beslutning af 31. januar 1997 om EU's skovbrugsstrategi, hvori Kommissionen opfordres til at fremlægge et "lovgivningsmæssigt forslag om en europæisk skovbrugsstrategi" i overensstemmelse med en række betragtninger og henstillinger senest to år efter ovennævnte tidspunkt.

1.3. På baggrund af diskussionen i Europa-Parlamentet afgav Det Økonomiske og Sociale Udvalg den 24. april 1997 en udtalelse om "Situationen og problemerne i EU's skovbrug og mulighederne for at udbygge skovbrugspolitikken".

1.4. Regionsudvalget afgav den 19. november 1997 en udtalelse om "Forvaltning, anvendelse og beskyttelse af skovene i EU" for at gøre opmærksom på skovenes betydning for regionernes udvikling og velfærd. Regionsudvalget har også i en række andre udtalelser berørt skovbrug og spørgsmålet om en bæredygtig udvikling af skovene.

1.5. Rådet vedtog den 15. december 1998 en resolution om "En skovbrugsstrategi for Den Europæiske Union", der primært er baseret på Kommissionens redegørelse og retningslinjer.

2. Indledning

2.1. EU har et skovareal på 130 mio. hektar svarende til 36 % af det samlede areal, hvoraf 87 mio. hektar udnyttes kommercielt. Der er mange forskellige skovtyper i Europa som følge af variationer i bioklima og jordbundsforhold. Ejerforholdene i forbindelse med skovene varierer fra region til region. 65 % af skovene er privatejede. Skovparcellernes gennemsnitlige areal er på under 5 hektar. I Grækenland og Irland ejer staten to tredjedele af skovarealet, mens skovene i Belgien, Spanien, Italien, Tyskland og Frankrig i vid udstrækning er lokalt ejede. Også hvad angår anvendelsen og udnyttelsen af skovene er der store regionale forskelle.

2.2. Ifølge Kommissionens meddelelse skal den foreslåede skovbrugsstrategi ses i sammenhæng med vedtagne internationale principper og indgåede internationale forpligtelser. Samtidig er skovbrugsstrategien baseret på en anerkendelse af de europæiske skoves mangfoldighed og mangesidede funktioner samt på behovet for økologisk, økonomisk og social bæredygtighed.

2.3. I sin meddelelse beskriver Kommissionen den aktuelle situation i EU's skovbrug, kommenterer de eksisterende skovbrugsforanstaltninger i Fællesskabet og giver en generel redegørelse for behandlingen af skovbrugsanliggender på EU-plan. Emner, der lægges særlig vægt på, er bevarelse af skovenes biologiske mangfoldighed, anvendelse af træ som energikilde, skovenes betydning for bekæmpelsen af klimaændringerne og skovcertificering.

2.4. Meddelelsen tager først og fremmest udgangspunkt i:

- Fællesskabets nuværende skovbrugsforanstaltninger,

- Kommissionens forslag til skovbrugsforanstaltninger inden for rammerne af forordningen vedrørende udvikling af landdistrikterne under "Agenda 2000",

- Kommissionens forslag om fællesskabsstøtte til de central- og østeuropæiske ansøgerlande med henblik på udvikling af landbrug og landdistrikter.

2.5. EU's traktater giver ikke mulighed for at udarbejde en fælles skovbrugspolitik. Fremme af en bæredygtig udvikling og forvaltning af skovene, der er strategiens vigtigste mål, skal således fastlægges og gennemføres inden for rammerne af nationale eller regionale skovprogrammer og andre tilsvarende instrumenter i medlemsstaterne og - under iagttagelse af subsidiaritetsprincippet - via en indsats fra Det Europæiske Fællesskabs side på områder, hvor det giver en merværdi.

2.6. Forvaltning, bevarelse og bæredygtig udvikling af skovene i EU udgør ikke desto mindre et vigtigt element i de nuværende fællesskabspolitikker, f.eks. i forbindelse med landbrug, udvikling af landdistrikter, miljø, handel, det indre marked, forskning, industri, udviklingssamarbejde og energi.

2.7. Ifølge skovbrugsstrategien anses fællesskabsaktioner, der respekterer subsidiaritetsprincippet, for nyttige i forbindelse med bl.a. udvikling af landdistrikter, beskyttelse af skovene mod luftforurening og skovbrande, udvikling af et informations- og kommunikationssystem for skovbruget, forskning og teknologisk udvikling samt udviklingssamarbejde.

2.8. I diskussionerne om en europæisk skovbrugsstrategi deltager de lokale myndigheder på to forskellige måder:

- dels via deres administrative opgaver og ansvar for lokalsamfundet, ikke mindst på landet;

- dels via deres forvaltning af skovressourcer, hvor de lokale myndigheder er fuldstændigt involveret i de skovbrugsøkonomiske netværk.

3. Generelle betragtninger om EU's skovbrugsstrategi

3.1. Skovbrugspolitikken henhører under medlemsstaterne

3.1.1. Den europæiske skovpolitik henhører i første række under medlemsstaterne, eftersom EU's traktater ikke fastlægger en fælles skovpolitik. Det understreges, at skovbruget og den kommercielle virksomhed i skovene fortsat bør styres af markedskræfterne.

3.1.2. Også principperne for en bæredygtig forvaltning og udnyttelse af skovene fastlægges og gennemføres i praksis inden for rammerne af nationale eller regionale skovprogrammer eller andre instrumenter på medlemsstatsniveau. EU's skovbrugsstrategi har også til formål at supplere nationale skovprogrammer og sikre bedst mulig udnyttelse af Fællesskabets foranstaltninger. Med fællesskabsforanstaltninger kan man støtte den nationale skovpolitik, så bl.a. indgåede internationale aftaler gennemføres af medlemsstaterne.

3.1.3. Også uden en fælles skovbrugspolitik er forvaltning og udnyttelse af skovene centrale aspekter af EU's nuværende politikker, f.eks. regional- og miljøpolitikken. Da skovbruget er af stor betydning for udviklingen af landdistrikterne, er skovbrugsforanstaltninger ofte en integreret del af landdistriktspolitikken på fællesskabsniveau. Behandlingen af skovbrugsanliggender under mange forskellige EU-politikker og generaldirektorater har alt efter konteksten betydet, at det ikke er nogen selvfølge, at aktioner og værdier i tilknytning til skovene vurderes som en helhed på EU-niveau.

3.1.4. I skovbrugsstrategien fremhæves ligesom i internationale aftaler de fordele, der er ved en effektiv koordinering mellem de forskellige politikområder, der har indflydelse på skovbruget. Foranstaltninger i forbindelse med skovene bør harmoniseres og informationen og samarbejdet mellem de forskellige aktører øges.

3.1.5. På fællesskabsniveau har man Den Stående Skovbrugskomité, hvor medlemsstaterne og Kommissionen er repræsenteret, og desuden findes der to rådgivende komitéer. Der er kun meget få ressourcer til koordinering af skovbrugsanliggender i Kommissionen, og strategien foreslår ingen konkrete foranstaltninger til at forbedre denne situation. Regionsudvalget mener, at gennemførelsen af den foreslåede skovbrugsstrategi kræver en kraftigere indsats fra Kommissionens side over for skovbrugssektoren. Den interne koordination i Kommissionen mellem relevante og kompetente enheder bør tilrettelægges på den mest hensigtsmæssige måde.

3.2. Et bæredygtigt skovbrug

3.2.1. Ifølge meddelelsen er EU's skovbrugsstrategi baseret på anerkendelse af de europæiske skoves mangfoldighed og mangesidede funktioner samt på behovet for økologisk, økonomisk og social bæredygtighed. Dette udgangspunkt er rigtigt, såfremt man er opmærksom på de regionale forskelle inden for EU for så vidt angår skovenes struktur, udnyttelsesformer og ejerforhold.

3.2.2. Også i mange internationale sammenhænge har EU forpligtet sig til et økologisk, økonomisk og socialt bæredygtigt skovbrug. Principperne for en bæredygtig udvikling og et bæredygtigt skovbrug fastlagdes på FN's miljø- og udviklingskonference i Rio de Janeiro i 1992. Selv om de principper, der dengang blev vedtaget, ikke er juridisk bindende, har de fungeret som grundlag for de seneste års aktive og verdensomspændende internationale forhandlinger om skovbrugssektoren.

3.2.3. Diskussionen om den internationale skovbrugspolitik fortsatte i årene 1995-1997 i det mellemstatslige IPF (Det Internationale Skovpanel), hvis opgaver videreføres af det mellemstatslige IFF (Internationalt Skovforum) indtil år 2000. Hensigten er at få en verdensomspændende skovbrugsaftale i stand. Aftalen bør så vidt muligt være juridisk bindende, så den på globalt plan kan bidrage tilstrækkeligt effektivt til skovenes beskyttelse, bæredygtige udnyttelse, forvaltning og udvikling. Uanset tidligere aftaler og henstillinger mindskes verdens skovressourcer og skovareal fortsat.

3.2.4. På de paneuropæiske ministerkonferencer om skovbrug (Strasbourg 1990, Helsingfors 1993, Lissabon 1998) har man på europæisk niveau forpligtet sig til at følge principperne om bæredygtig forvaltning og udnyttelse af skovene. Ifølge denne fælleseuropæiske proces indebærer begrebet bæredygtig forvaltning og udnyttelse af skovene, at skovenes biodiversitet, produktivitet, regenereringsevne og vitalitet bevares, og at deres evne til nu og i fremtiden at udfylde vigtige økologiske, økonomiske og samfundsmæssige funktioner på lokalt, nationalt og globalt plan opretholdes, uden at der sker skade på andre økosystemer.

3.3. Skovsektorens økonomiske betydning

3.3.1. Det konstateres i Kommissionens meddelelse, at skovressourcerne i EU kan forekomme ubetydelige i sammenligning med boreale og tropiske skove i andre dele af verden. Men efter Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse er EU verdens næststørste producent af papir- og savværksprodukter, verdens største importør af skovprodukter og verdens tredjestørste eksportør af skovprodukter.

3.3.2. EU's skovressourcer er således af særdeles stor økonomisk betydning. I dag beløber værdien af EU's skovbaserede industriproduktion sig til i alt næsten 300 mia. euro, og træindustrien beskæftiger direkte og indirekte flere millioner mennesker.

3.3.3. Regionsudvalget mener ikke, at Kommissionens meddelelse om EU's skovbrugsstrategi lægger tilstrækkelig vægt på skovenes økonomiske betydning, men finder det positivt, at meddelelsen understreger skovenes betydning for udviklingen af landdistrikterne, bevarelse af biodiversiteten og miljøaspektet. Skovenes betydning i forbindelse med træproduktion og forskellige aspekter vedrørende udnyttelsen af skovressourcerne kunne være behandlet mere udførligt.

3.3.4. På samme måde har andre former for kommerciel udnyttelse af skovene en mindre fremtrædende rolle i strategien. Dette gælder især anvendelsen af skovområder til turisme og rekreative formål, som bl.a. beskæftigelsesmæssigt kan have stor regional betydning.

3.3.5. Kommissionen er i færd med at udarbejde en meddelelse om træindustrien i EU og forbedringen af dens konkurrenceevne. Dette emneområde er særdeles aktuelt og interessant. Eftersom de europæiske skove fortsat vokser, vil det i princippet være muligt at udvide træindustriens kapacitet. Ligeledes kan skovsektorens virksomheder opnå en betragtelig merværdi ved at øge træets forædlingsgrad og udvikle nye produkter. Træindustriens afhængighed af markedet og globaliseringen af markedet skaber samtidig en ny situation for såvel træindustriens ledere som for træproducenterne.

3.3.6. Som tidligere nævnt voksede skovbrugssektorens økonomiske betydning i EU efter Finlands, Sveriges og Østrigs tiltrædelse. Forbindelsen mellem skovbrug og træindustri bør i større grad ses som en helhed i EU. Fra en økonomisk og beskæftigelsesmæssig synsvinkel er bevarelsen af træindustriens konkurrenceevne i EU af stor vigtighed.

3.4. Agenda 2000-reformen

3.4.1. Strategiens hjørnesten er Kommissionens forslag i forbindelse med "Agenda 2000" om skovbrugsforanstaltninger inden for rammerne af forordningen om støtte til udvikling af landdistrikterne. Denne forordning blev vedtaget i foråret 1999 og indeholder et tilstrækkeligt bredt spektrum af landdistriktsrelaterede foranstaltninger med hovedvægt på landdistrikternes overordnede sociale og økonomiske udvikling, beskæftigelse, miljøspørgsmål og bæredygtig udvikling. Forordningens skovbrugsforanstaltninger bør ses som en del af denne helhed.

3.4.2. Forordningen om udvikling af landdistrikterne indeholder foranstaltninger til videreførelse af fællesskabets hidtidige aktiviteter på skovområdet samt en række nye foranstaltninger til fremme af bæredygtig skovforvaltning og løsning af særlige problemer, f.eks. vedrørende biologisk mangfoldighed, klimaændringer og anvendelse af træ som energikilde. Forbedring af skovmiljøets tilstand bør være en af de vigtigste forudsætninger for EU-støtte.

Opfyldelse af forordningens mål forudsætter, at især sammenslutninger af mindre skovejere og lokale myndigheder får teknisk bistand til drift af større, ensartet dyrkede områder. Af nuværende skovbrugsforanstaltninger er anlæggelse af nye skove af særlig stor betydning for de af regionerne udpegede områder under hensyntagen til såvel skovenes økologiske som regionaløkonomiske betydning. Omkostningerne ved skovrejsning og det faktum, at investeringerne først giver afkast efter en lang periode, taler for, at der anvendes støtteprogrammer til dette formål.

3.4.3. Reformen øger antallet af skovbrugsforanstaltninger, der skal støttes, og giver medlemsstaterne større frihed i deres politik, hvilket kan betragtes som positivt i lyset af nærhedsprincippet og skovenes regionale forskelle. På denne måde kan hvert enkelt land via de nationale planer for udvikling af landdistrikterne definere sine prioriteringer vedrørende fordelingen af støtten og de finansielle ressourcer. Selv om man nu principielt har bedre muligheder for at støtte skovbruget, er en forøgelse af støtten dog helt afhængig af udviklingen i den nationale finansiering.

3.4.4. Med reformen vokser gruppen af potentielle begunstigede, eftersom EU-støtten gøres mindre afhængig af landbrugsvirksomhed, således at ejerne af skovparcellerne, inklusive ejersammenslutninger og kommuner, kan opnå støtte. Kommunerne er en vigtig gruppe, i hvert fald i Spanien, Tyskland, Frankrig og Portugal.

3.4.5. Ud over støtte fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, der reguleres af forordningen om landdistriktsudvikling, kan skovbrugssektoren modtage støtte fra Den Europæiske Fond for Regionaludvikling og Den Europæiske Socialfond. Disse reguleres af nye forordninger, der også blev vedtaget i juni 1999. Med Regionaludviklingsfonden kan man støtte både produktive investeringer og infrastrukturprojekter, som har en positiv effekt på beskæftigelsen og den økonomiske udvikling i støtteområderne. Der kan f.eks. også ydes støtte til anlæggelse af de fornødne vejforbindelser i fjerntliggende regioner, så udnyttelse af skovressourcerne kan gøres rentabel. Fra Socialfonden kan man f.eks. få støtte til at udbygge uddannelserne inden for skovbrugssektoren.

3.4.6. Ifølge visse oplysninger har EU i perioden 1994-1999 støttet skovbruget i Fællesskabet med godt og vel 2,5 mia. euro. Støtten er overvejende gået til Sydeuropa, navnlig Spanien, samt Tyskland, Frankrig og Irland. EU har brugt ca. halvdelen af den samlede skovstøtte til finansiering af skovrejsningsprogrammer. Den anden halvdel er blevet anvendt til at forbedre skovbrugets effektivitet, udvikle markedsføring, gennemføre miljøforanstaltninger og udbedre miljøødelæggelser.

3.4.7. Med Agenda 2000-reformen skabes der også nye anvendelsesområder for EU's ressourcer. I skovbrugsstrategien har man ikke vurderet den samlede effekt af EU's eksisterende skovbrugsforanstaltninger, hvilket må betragtes som en mangel. Hvad angår vurderingen af støttepolitikken er det vigtigt at vide,

- hvor mange EU-midler, der i alt er afsat til skovbrugsforanstaltninger,

- hvordan EU-foranstaltningerne er fordelt på og påvirker det regionale niveau, samt

- om de har givet de ønskede resultater.

3.4.8. En overordnet målsætning for EU bør være at anvende EU's ressourcer på en så effektiv måde som muligt. En bedre efterfølgende kontrol af skovbrugsstøtten vil gøre det lettere at vurdere støttens effekt og udvikle støtteordningen. Regionsudvalget anser det for vigtigt, at man i støttepolitikken for skovprogrammerne respekterer markedskræfterne, og at man sikrer en effektiv konkurrencepolitik på markedet for skovrelaterede produkter.

3.5. Trusler mod skovene

3.5.1. Der er især brug for fælles EU-foranstaltninger for at afværge de trusler, som skovene står over for, hvor luftforurening og skovbrande over store områder og henover grænserne er blandt de mere alvorlige. Disse kan især lokalt og regionalt have en betydelig negativ effekt. En afgørende rolle i forbindelse med bekæmpelsen af disse trusler spiller nationale foranstaltninger, som EU delvist støtter, bl.a. via Agenda 2000-reformen. Der er blandt andet brug for foranstaltninger til mindskelse af den grænseoverskridende luftforurening. Regionsudvalget anser disse EU-støtteforanstaltninger for særdeles vigtige.

3.5.2. Skovene spiller en særlig rolle i kampen mod klimaændringerne. Klimaændringerne skyldes drivhusgasser, hvoraf kuldioxid er den vigtigste. Skovene binder kulstof og fungerer dermed som "opsamlingssted" for kuldioxid. Skovenes opsamling af kuldioxid kan fremmes gennem en bedre beskyttelse og forvaltning af skovene, ved at udvide skovarealet og erstatte fossile brændstoffer med træ fra bæredygtigt forvaltede skove, samt ved at erstatte energiintensive produkter med træprodukter.

3.5.3. EU har med godkendelsen af Kyoto-protokollen forpligtet sig til at nedbringe emissionerne af drivhusgasser. Kommissionen har afgivet en meddelelse om emnet med titlen "Klimaændringer - En EU-strategi efter Kyoto".

3.6. Anvendelse af træ som energikilde

3.6.1. Ved at øge anvendelsen af træ som energikilde kan man mindske udledningen af kuldioxid fra energiproduktion, forbedre selvforsyningen med energi, skabe forudsætninger for nye erhvervsaktiviteter, navnlig i SMV-sektoren, og øge beskæftigelsen. Endvidere har øget skovning af energitræ positive skovforvaltningsmæssige og økonomiske virkninger.

3.6.2. EU ønsker i sin energipolitik at øge anvendelsen af vedvarende energikilder. Dette indebærer også en betydelig forøgelse af træbaseret energiproduktion. Kommissionen kan fremme udviklingen af teknologisk knowhow på området ved at støtte f.eks. forskning og uddannelse. Med støtte fra strukturfondene kan man f.eks. fremme etableringen af nye anvendelsessteder og nye virksomheder på området.

3.7. Certificering

3.7.1. Etableringen af et skovcertificeringssystem er det vigtigste af de emner, som for øjeblikket diskuteres på skovområdet. I sin meddelelse om skovbrugsstrategien har Kommissionen da også måttet give spørgsmålet om skovcertificering en central placering. Certificering defineres som en procedure, der består i en uafhængig verifikation af, at forvaltningen af de pågældende skove er bæredygtig. Formålet med certificeringen er at informere forbrugere og kunder om, at træet i de produkter, som de køber, kommer fra skove, der er blevet forvaltet og udnyttet på en bæredygtig måde.

3.7.2. Europæisk skovforvaltning befinder sig på et - set fra et internationalt synspunkt - højt niveau. Navnlig i 1990'erne burde principperne om bæredygtig forvaltning og udnyttelse af skovene være blevet et vigtigt element i den politik og den planlægning, der vedrører skovbruget. Med skovcertificering kan man skabe en positiv udvikling i det praktiske skovbrug og dermed fremme salget af træprodukter.

3.7.3. Der findes to certificeringssystemer i forbindelse med certificering af de europæiske skove, nemlig den fælleseuropæiske PEFC-certificering, som skovejerne og skovindustrien slår til lyd for, og FSC-ordningen, som er udviklet tidligere af miljøorganisationer. De europæiske skovejere har ikke godkendt FSC-certificeringen, fordi den efter deres opfattelse ikke tager hensyn til de små europæiske familieskovbrug. FSC anvendes dog i visse dele af Europa og udvikles for øjeblikket, så den kommer til at stemme bedre overens med de europæiske forhold.

3.7.4. Man forsøger på europæisk niveau at udvikle PEFC-mærkningen til en paraplyordning for de nationale certificeringssystemer. På den måde sikrer man, at ordningen tager hensyn til det enkelte lands særlige forhold. Der er generelt en positiv holdning til udviklingen af PEFC-ordningen. Det ville imidlertid være en fordel at få miljøorganisationerne med i udviklingsarbejdet.

3.7.5. Kommissionen ser i sin meddelelse positivt på udviklingen af et fælleseuropæisk certificeringssystem. Ifølge strategien overvejer Kommissionen supplerende foranstaltninger, f.eks. retlige instrumenter, for at harmonisere de grundlæggende krav til de frivillige certificerings- og mærkningsinitiativer. Certificering er dog udelukkende et anliggende for markedsaktørerne.

3.7.6. Regionsudvalget mener, at udviklingen af skovcertificering er i det europæiske skovbrugs og den europæiske træindustris interesse. Certificering kan fungere som et effektivt redskab til at oplyse om den europæiske skovforvaltnings høje niveau. Certificeringssystemet bør også tage hensyn til de små europæiske skovbrugsenheder og til regionale forskelle i skovenes struktur, ejerforhold og anvendelse. Diskussionen om certificering vil sandsynligvis blive udvidet til at omfatte andre naturressourcer, hvor man kan udnytte de erfaringer, man har fået i forbindelse med skovcertificering.

3.8. Anvendelige og standardiserede oplysninger om Europas skove

3.8.1. Anvendelsen af et EF-system for information og kommunikation vedrørende skovbruget (EFICS) er ét element i skovbrugsstrategien. Formålet er at indsamle sammenlignelige og objektive data om EU's skovbrugssektor. Systemet skal indeholde relevante data om EU's skovbrugsforanstaltninger og grundlæggende data om medlemsstaternes nationale eller regionale skovpolitikker og -programmer. Desuden indsamles der oplysninger, og skovbrugets fremtidige udvikling analyseres med hensyn til handel, industri, beskæftigelse og miljøspørgsmål.

3.8.2. Målsætningerne er ambitiøse. Samtidig bliver behovet for standardiseret information stadig større, hvad enten det drejer sig om ibrugtagning af fælleseuropæiske kriterier og indikatorer for bæredygtig skovforvaltning, data til overvågning af truslerne mod skovene, udvikling af certificeringssystemer eller vurdering og evaluering af EU-foranstaltninger.

3.8.3. Regionsudvalget ser positivt på foranstaltningerne, der skal forbedre indsamlingen af information og kvaliteten af informationen. Dette åbner også mulighed for at udvikle informationssystemer på flere niveauer, hvorved man dels kan forbedre samarbejdet mellem aktørerne i skovbrugssektoren, dels give borgerne bedre grundlæggende information om skovbrugsforanstaltningerne.

4. Konklusion

4.1. Regionsudvalget mener, at princippet om bæredygtighed bør anerkendes som grundlæggende princip for forvaltningen og anvendelsen af skovene. Der bør tages hensyn til både økologisk, økonomisk og social bæredygtighed.

4.2. Regionsudvalget betoner, at skovbrugets og træindustriens betydning og situation samt anvendelsen af skovområderne varierer betragteligt fra region til region. Det er derfor rimeligt, at de beslutninger, der træffes vedrørende sektoren, er i overensstemmelse med nærhedsprincippet, så hver enkelt medlemsstat udvikler sin egen skovpolitik.

4.3. Regionsudvalget anser det for vigtigt, at man parallelt med de nationale skovpolitikker fastlægger en overordnet skovstrategi på EU-niveau, eftersom spørgsmål i forbindelse med skovene under alle omstændigheder dukker op i mange sammenhænge i EU. For at gennemføre en overordnet strategi bør Kommissionen øge indsatsen i skovbrugssektoren og forbedre koordinationen mellem de forskellige aktører, f.eks. ved at styrke Den Stående Skovbrugskomités stilling.

4.4. Regionsudvalget er tilfreds med skovbrugsstrategiens betoning af skovenes betydning for landdistrikternes udvikling, bevarelsen af den biologiske mangfoldighed og miljøet. Der gøres dog for lidt ud af den kommercielle udnyttelse af skovene. For store dele af skovene gælder jo, at udnyttelse af skovenes træressourcer og andre ressourcer står i forgrunden, og herigennem sikres skovenes bevarelse som kilde til økonomisk velstand og beskæftigelse i Europa. På regionalt niveau har skovene også stor økonomisk betydning i forbindelse med turisme og rekreative aktiviteter.

At skovbruget har en økonomisk betydning bør også afspejle sig i støtten til skovbrugsforskning. Kommende FTU-aktviteter bør tage hensyn til "skovbrugets trækæde", som blev skabt og gennemført ved hjælp af bl.a. FAIR-programmet.

4.5. Den voksende anvendelse af træ som energikilde øger skovenes økonomiske og beskæftigelsesmæssige betydning, hvilket har positive virkninger, bl.a. på emissionen af drivhusgasser. Kommissionen bør styrke den teknologiske knowhow i sektoren ved at støtte forskning og uddannelse på området.

4.6. Regionsudvalget anser det for vigtigt, at Kommissionen foretager mere præcise vurderinger af de hidtidige EU-skovbrugsforanstaltningers effektivitet og virkninger på det regionale niveau. Man bør også aktivt følge bestræbelserne på at opfylde de målsætninger, der er blevet fastlagt for skovbrugsforanstaltningerne i forbindelse med Agenda 2000-reformen.

Regionsudvalget mener, at de støtteforanstaltninger, som er relevante i forbindelse med skovbruget, bør udformes restriktivt og på en sådan måde, at konkurrenceneutraliteten ikke sættes over styr, og markedskræfterne respekteres. Man må i den forbindelse ikke glemme, at skovbrug ikke altid kan måles efter økonomiske kriterier, da visse regioner har følsomme bjergområder og geomorfologiske karakteristika, hvor skovenes vigtigste funktion er at beskytte jordbunden og de omliggende områder mod jordskred, laviner og oversvømmelser.

4.7. Eftersom EU spiller en vigtig rolle, når det drejer sig om at sætte dagsordenen og finde løsninger på internationale skovbrugsanliggender, mener Regionsudvalget, at EU bør sætte sig det klare mål at sikre, at skovforvaltningen på verdensplan bliver lige så bæredygtig som i EU.

4.8. Regionsudvalget støtter udviklingen af frivillige certificeringssystemer, eftersom man med certificering kan verificere den europæiske skovforvaltnings høje niveau og fremme handlen med træprodukter og forbedre produkternes konkurrenceevne. Certificeringssystemerne bør tage hensyn til de små europæiske skovbrugsenheder og de regionale forskelle i skovenes struktur, ejerforhold og anvendelse. Regionsudvalget understreger, at Kommissionen i sine foranstaltninger med henblik på en harmonisering af skovcertificeringssystemerne bør tage hensyn til, at ordningerne er markedsorienterede instrumenter baseret på frivillighed, hvor de egentlige aktører er producenterne, industrien og køberne af træprodukter.

4.9. Regionsudvalget understreger, at EF-systemet for information og kommunikation vedrørende skovbruget (EFICS) bør udvikles, så man får adgang til dækkende og standardiserede data om Europas skovbrugssektor. Dette skaber også bedre forudsætninger for almen information og kommunikation.

Bruxelles, den 18. november 1999.

Manfred DAMMEYER

Formand for

Regionsudvalget

(1) EFT C 56 af 26.2.1999, s. 1.

(2) EFT L 160 af 26.6.1999, s. 80.

(3) EFT L 161 af 26.6.1999, s. 43.

(4) EFT L 161 af 26.6.1999, s. 48.

(5) EFT C 55 af 24.2.1997, s. 22.

(6) EFT C 64 af 27.2.1998, s. 25.

(7) EFT C 206 af 7.7.1997, s. 128.