Nr. C 358/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12.83 
5.3. Udvalget foreslår, at den toårsperiode, dens 
eget forslag dækker, anvendes til: 
— en energisk indsats for at føre den bebudede 
investeringspolitik ud i livet med henblik på en 
forbedring af de bedste minebedrifters og koks­
værkers konkurrenceevne, fulgt op af en kraftig 
forskningsindsats i samme retning; 
— en mere indgående undersøgelse af en eventuel 
senere støttenedsættelses konsekvenser for 
bedrifterne, for minernes og stålværkernes situa­
tion i regionerne og specielt for beskæftigelsen. 
5.4. Udvalget behandler i en særskilt udtalelse de 
nye forslag fra Kommissionen om en afbalanceret politik for fast brændsel, som muligvis kan føres ud 
i livet allerede fra den 1. januar 1984. Det er efter 
Udvalgets mening helt nødvendigt, at de forslag, der 
bliver fremsat, tager højde for de økonomiske og 
sociale konsekvenser, som en kraftig og hurtig 
reduktion i kokskuludvindingen vil have for de 
berørte regioner i Europa. 
5.5. Hvad mere specielt angår Kommissionens for­
slag om at foretage finansieringen over Fællesska­
bernes almindelige budget og ikke som hidtil kun 
over EKSF-budgettet, er Udvalget klar over, at den 
aktuelle finansieringsordning har givet anledning til 
problemer, hvorfor den kan tilslutte sig forslaget. 
Bruxelles, den 26. oktober 1983. 
Francois CEYRAC 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om forslag til Rådets afgørelse om bemyndigelse af Kommissionen til at 
medvirke ved finansieringen af innovation i Fællesskabet 
Den tekst, som har været genstand for udtalelsen, er offentliggjort i De Europæiske 
Fællesskabers Tidende nr. C 178 af 5. juli 1983, side 4. 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Rådet besluttede den 24. juni 1983, i medfør af artikel 198 i traktaten om oprettelse af 
Det europæiske økonomiske Fællesskab, at høre Det økonomiske og sociale Udvalg 
om det nævnte emne. 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 211. plenarforsamling afholdt 
Bruxelles den 26. og 27. oktober 1983 sin udtalelse om det nævnte emne. 
Udtalelsens ordlyd er følgende: 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG 
HAR — 
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det 
europæiske økonomiske Fællesskab, særlig arti­
kel 198, gets udtalelse om forslag til Rådets afgørelse om 
bemyndigelse af Kommissionen til at medvirke ved 
finansieringen af innovation i Fællesskabet, 
under henvisning til anmodning af 24. juni 1983 fra under henvisning til beslutning truffet af sit præsi-
Rådet for De europæiske Fællesskaber om Udval- dium den 5. juli 1983 om at pålægge Afdelingen for 
31. 12.83 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 358/17 
industri, handel, håndværk og tjenesteydelser at 
udarbejde udtalelse om forslaget, 
under henvisning til udtalelse vedtaget af Afdelin­
gen for industri, handel, håndværk og tjenesteydel­
ser på mødet den 5. oktober 1983, 
under henvisning til mundtlig beretning aflagt af 
ordføreren, William F. Poeton, og 
under henvisning til forhandlingerne på den 211. 
plenarforsamling den 26. og 27. oktober 1983, mødet 
den 26. oktober 1983 — 
enstemmigt 
VEDTAGET FØLGENDE UDTALELSE: 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. I sin udtalelse af 27. maj 1982 fremhævede 
Det økonomiske og sociale Udvalg de finansielle 
behov hos de små og mellemstore virksomheder og i 
særdeleshed de virksomheder, der beskæftiger sig 
med udvikling og udnyttelse af teknisk innovation. 
Det hilser derfor Kommissionens forslag velkom­
men, særlig på grund af dets beskæftigelsesska-
bende effekt på lang sigt. 
1.2. Fællesskabet og dets medlemsstater nærer 
store forventninger til de små og mellemstore virk­
somheders bidrag til det teknologiske fremskridt 
samt til jobskabelsen og opretholdelsen af konkur­
renceevnen, men det er en kendsgerning, at visse 
virksomheder støder på særlige vanskeligheder, når 
det drejer sig om »innovation« og især finansieringen 
heraf. I de fleste, om ikke alle, EF-medlemsstater er 
der blevet truffet særlige finansielle foranstaltninger 
for at mindske disse vanskeligheder. Der er dog stor 
forskel på disse foranstaltninger; de er mere omfat­
tende og effektive i visse lande (f.eks. Forbundsre­
publikken Tyskland) end i andre, og de er i almin­
delighed utilstrækkelige til at skabe vilkår, der kan 
måle sig med vilkårene hos Fællesskabets vigtigste 
konkurrenter, især Japan og USA. 
1.3. Udvalget understreger derfor på ny, at der bør 
gøres meget mere for at fremme innovationen, især i 
de små og mellemstore virksomheder. Samtidig 
erkender den, at dette ikke er nogen let opgave. Den 
kan fuldt ud tilslutte sig den analyse af proble­
merne, som Kommissionen fremlægger i begrun­
delsen — f.eks. skævheden mellem undervurderede 
immaterielle aktiver (»menneskelig kapital« osv.) og 
overvurderede materielle aktiver — når der skal stil­
les sikkerhed for lån, hvilket vanskeliggør og endog forhindrer innovationsskabende små og mellemstore 
virksomheders låntagning. Yderligere er det en vig­
tig hindring, at kreditinstitutterne normalt aldrig 
yder mellemfristede lån til innovation uden at 
behæfte dem med vilkår, som gør dem mindre 
attraktive for potentielle låntagere. Samtidig er kort­
fristede lån forbundet med »cash-flow-omkostnin-
ger, som alt for ofte skaber en så voldsom rente- og 
afdragsbyrde, at sådanne lån rent faktisk ikke kan 
anvendes til finansiering af innovation. Udvalget 
mener derfor, at Kommissionens analyse af de vig­
tigste hindringer for Finansieringen af innovation 
bør udvides til også at omfatte cash-flow-problemer 
og de vilkår, der knyttes til ydelse af lån. 
1.3.1. Udvalget er også fuldt ud klar over, at de 
mange specifikke begunstigelser, som de nationale 
skattemyndigheder yder til andre investeringsfor­
mer, kanaliserer midler bort fra erhvervslivet i 
almindelighed og fra innovation i særdeleshed. 
1.3.2. Ovennævnte betragtninger understreger 
endnu en gang det overordentlig store behov for i 
større udstrækning at fremme mellemfristet og lang­
sigtet långivning til produktive investeringer. Kom­
missionens forslag skal betragtes som et forsøg på 
— i første omgang i temmelig beskedent omfang — 
at gøre dette inden for et bestemt nøgleområde. 
Udvalget håber, at forslaget gennemføres hurtigt, og 
at der således skabes mulighed for at bygge på de 
indvundne erfaringer. 
1.4.1. Udvalget noterer sig, at Kommissionen og 
Den europæiske Investeringsbank normalt definerer 
små og mellemstore virksomheder ud fra følgende 
kriterier: a) højst 500 ansatte og b) faste aktiver på 
højst 75 mio ECU netto. Dertil kommer, at en større 
virksomheds kapitalinteresse højst må andrage 33 % 
af virksomhedens samlede kapital. Udvalget god­
kender de to første kriterier og mener, at de bør 
overholdes nøje i forbindelse med denne ordning. I 
visse lande sikrer selv en mindre sats end de 33 % 
væsentlige rettigheder, der giver direkte kontrol med 
virksomheden. Det mener derfor, at man ved fast­
læggelsen af kriteriet bør tage hensyn til disse for­
skelle. 
1.5. Hvad angår definitionen af innovation, kan 
Udvalget acceptere de generelle linjer, der fastlæg­
ges i forslaget, henholdsvis i den tredje betragtning 
og i artikel 2. De aktiviteter, som helt klart ikke bør 
Nr. C 358/18 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 83 
være omfattet af ordningen, kunne imidlertid efter 
Udvalgets opfattelse med fordel udtrykkeligt ude­
lukkes. 
1.6. Udvalget henstiller indtrængende, at man på 
et så følsomt område som dette lader kreditformid­
lernes forhandlinger med små og mellemstore virk­
somheder om lån til innovation blive afviklet inden 
for et så kort tidsrum som muligt (f.eks. seks uger), 
og at der fastlægges procedurer, som fritager f.eks. 
individuelle anmodninger fra små og mellemstore 
virksomheder fra et krav om EF-myndighedernes 
godkendelse. 
1.7. Udvalget er overbevist om, at ordningens suc­
ces eller fiakso i meget stor udstrækning vil 
afhænge af, hvorvidt »innovatorer« og små og mel­
lemstore virksomheder oplyses om dens eksistens. 
Kraftig reklame for ordningen blandt offentligheden 
som helhed og de små og mellemstore virksomheder 
i særdeleshed er af afgørende betydning og bør ind­
tage en central plads i hele gennemførelsesfasen. 
Udvalget foreslår, at man konsekvent anvender en 
og samme enkle betegnelse, nemlig »europæiske 
innovationslån« (EIL). 
1.8. I den syvende betragtning i forslaget til direk­
tiv nævnes det, at man først og fremmest bør 
fremme projekter, der gennemføres »som led i et 
tværnationalt samarbejde i Fællesskabet«. Udvalget 
går helhjertet ind for denne prioritering. 
2. Særlige bemærkninger 
2.1. Artikel 2 
2.1.1. Udvalget henstiller, at man sletter ordene »in 
sectors« i første punktum, eftersom dette kan vise 
sig at være unødigt restriktivt (influerer ikke på den 
danske version). 
2.1.2. Udvalget henstiller (jf. pkt. 1.5), at især føl­
gende områder udtrykkeligt udelukkes fra ordnin­
gens anvendelsesområde: fast ejendom, masseme­
dier, finansiering og finansielle tjenesteydelser. 
2.2. Artikel 3, tredje led 
Udvalget udtrykker tilfredshed med ideen om i de 
første år — svarende til den periode, hvor investe­
ringen ikke giver noget afkast — at give henstand 
med betalingen af renter på europæiske innovations-
lån (renten betales over Fællesskabets budget). 
Hvis Kommissionen for at undgå kursrisici optager 
lån i de enkelte EF-lande, vil innovatorer i med­
lemsstater med et højt renteniveau opnå rentehen­
stand i en kortere periode end innovatorer i med­lemsstater med et lavt renteniveau. Udvalget henstil­
ler, at medlemsstaterne tilskyndes til at yde lånta­
gerne en vekselkursgaranti, således at midlerne til 
de europæiske innovationslån kan rejses til en 
lavere rente på det europæiske kapitalmarked. 
2.3. Artikel 3 og 4 
Med det foreslåede finansieringssystem ville finan­
sieringsinstitutterne (kreditformidlerne) — alt efter 
den valgte fremgangsmåde — komme til at bære 
halvdelen eller den fulde risiko ved finansieringen. 
Dette kunne føre til, at finansieringsinstitutterne 
fortsat ville være tilbageholdende med at investere i 
særligt risikobetonede innovationsprojekter, som 
egentlig burde fremmes og samtidig går EF-mid-
lerne måske til projekter, som udmærket kunne 
finansieres af bankerne uden yderligere incitamen­
ter. Denne mulighed bør udtrykkelig udelukkes. 
2.4. Artikel 6 
Denne artikel dækker en række afgørende aspekter, 
bl.a. samarbejdsaftalen mellem Kommissionen og 
Investeringsbanken, imødekommelsen af lånean­
søgningerne (dvs. godkendelsen af kreditformid­
lerne) og kontrakterne med kreditformidlerne. 
2.4.1. Hvad angår samarbejdsaftalen mellem Kom­
missionen og Investeringsbanken, forventer Udval­
get, at den udformes under hensyntagen til Kom­
mentarerne i denne udtalelse, for så vidt som disse 
ikke allerede fremgår af Rådets afgørelse. 
2.4.2. Beslutningerne om, hvorvidt »lånenansøg-
ningerne kan efterkommes«, vil få væsentlig indfly­
delse på ordningens succes. Udvalget er enig i, at 
Kommissionen skal træffe disse beslutninger i over­
ensstemmelse med gældende praksis. Herfor taler 
også, at sådanne ansøgninger kan komme fra kredit­
formidlere, der opererer på europæisk plan, hvilket 
ud fra en europæisk synsvinkel også bør være tilfæl­
det. 
2.4.3. Udvalget finder det ikke desto mindre nød­
vendigt at understrege, hvor vanskeligt det vil blive 
for Kommissionen at træffe disse beslutninger. Fæl­
lesskabets årelange erfaringer med kreditfinansie­
ring, der går tilbage til starten af Det europæiske 
Kul- og Stålfællesskab, vil komme det til gode. 
31. 12.83 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 358/19 
Kommissionen vil dog få brug for den bedste råd­
givning, herunder også fra kvalificerede repræsen­
tanter for arbejdsmarkedets parter. 
2.4.4. Det er vanskeligt at tage stilling til lånean­
søgningerne, da man ved valget af kreditformidler 
skal tage hensyn til dennes evne til at opfylde en 
række kriterier, der undertiden er vanskelige at for­
ene med hinanden. Disse kreditformidlere skal 
naturligvis i første omfang være velanskrevne virk­
somheder, der er kendt for deres retskaffenhed, retli-
nethed og kreditværdighed. De må kunne påvise 
deres evne til enten selv eller via eksterne konsulen­
ter (eller begge dele) at foretage en teknisk kvalifice­
ret vurdering af innovationsprojekter. Det skal også 
kunne påvises, at de har behandlet ansøgninger hur­
tigt og effektivt, og især at de ikke i tidligere tilfælde 
har forhalet kreditstillelsen urimeligt. Kreditformid­
lerne bør også være i stand til at reklamere for og 
»sælge« de europæiske innovationslån blandt inno­
vatorer og små og mellemstore virksomheder. Men 
de skal også vurderes ud fra deres vilje til at løbe 
risici, til at sætte penge til på visse projekter, til at 
tænke langsigtet og til at lære af andres erfaringer. 
En kreditformidler skal kort sagt vurderes mindre ud 
fra en finansiel end en økonomisk betragtning, såle­
des at det afgørende bliver, i hvilket omfang hans 
operationer har bidraget til at skabe beskæftigelse 
og værditilvækst i de pågældende virksomheder. For 
at give de mindste virksomheder lige muligheder 
kan man bruge et yderligere kriterium, nemlig hvor 
stor en andel af kreditformidlernes samlede operati­
oner, der har været til fordel for sådanne virksomhe­
der. Kommissionen bør tage behørigt hensyn til alle 
disse betragtninger, og samtidig være opmærksom 
på gældende sædvane rundt omkring i medlemssta­
terne og nødvendigheden af at holde de administra­
tive formaliteter nede på et minimum, før en lånean­
modning imødekomes. 2.4.5. Det er gennem kontrakterne med kreditfor­
midlerne, at man sikrer overholdelsen af betingel­
serne i artikel 3, fjerde led, nemlig »finansiering på 
nogenlunde samme vilkår som det europæiske inno­
vationslån«. Denne betingelse er forudsætningen 
for, at offentlige midler på specielle rentevilkår kan 
stilles til rådighed, og den udgør samtidig den nød­
vendige tilskyndelse til at få en kreditformidler, der 
er specialiseret i fremme af innovation, til at tage sin 
del af risikoen. Udvalget godkender denne proce­
dure på den betingelse, at man i kontrakterne mel­
lem EF-myndighederne og kreditformidlerne i detal­
jer fastlægger vilkårene for dens gennemførelse i 
praksis; således skal de af kreditformidleren tilbudte 
vilkår udspecificeres nøjagtigt f.eks. i relation til den 
rentesats, der skal anvendes efter rentehenstandspe-
rioden, eller eventuelle klausuler, der giver kredit­
formidleren ret til at få konverteret lånet til ansvarlig 
kapital i virksomheden. 
2.4.6. Alle kontrakter bør indeholde et krav om, at 
kreditformidlere og lånemodtagere på behørig vis 
skal markere den støtte, de har opnået via de euro­
pæiske innovationslån, og offentliggøre dette på en 
passende måde. 
2.5. Artikel 7 
Det økonomiske og sociale Udvalg forventer, at 
Kommissionens beretning sendes ikke blot til 
Rådet, men også til Udvalget, ikke mindst i betragt­
ning af dettes særlige muligheder for at vurdere de 
europæiske innovationslåns betydning i praksis og 
dets muligheder for at viderebringe oplysninger til 
dem, der har størst interesse i ordningen. 
Bruxelles, den 26. oktober 1983. 
Francis CEYRAC 
Formandfor 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
BILAG 
Af Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
JAPAN 
I Japan tilgodeses de små og mellemstore virksomheders interesser i en grundlæggende lov for 
den mindre industri og 15 andre væsentlige love, hvori man forsøger at fjerne de handicaps, der 
er forbundet med lidenhed. Desuden findes et statsstøttet finansielt system, som omfatter et insti-
Nr. C 358/20 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12.83 
tut for langsigtet kreditforsikring, samt visse banker, som kun låner ud til små og mellemstore virk­
somheder. 
Lånegarantier 
For at fremme de private finansieringsinstitutters långivning til den mindre industri yder staten 
kreditgarantier på lån op til 8 mio yen pr. firma mod et gebyr på 1 % pr. år. Der kræves normalt 
sikkerhed, men der kan ydes garantier på op til 2,5 mio yen uden sikkerhedsstillelse. 
Hvis låntageren misligholder lånet, tilbagebetales dette af Kreditforsikringsselskabet for den min­
dre Industri, der er et offentligt selskab med statslige midler. 
Lån 
De fleste lån på særlige vilkår ydes gennem fire halvoffentlige institutioner. En af dem, Finansie­
ringsinstituttet for den mindre Industri, yder lån på op til 220 mio yen til 6,55 % til 7,7 % pro anno 
med en maksimal løbetid på 18 år til virksomheder inden for brancher, regeringen har udvalgt. 
Gennem en moderniseringsfond ydes der rentefrie eller rentebillige lån til virksomheder med 100 
eller færre ansatte i udvalgte industrier for at hjælpe dem med at modernisere deres driftsmidler. 
Lånene, der kan være på op til 12 mio yen, lober over en periode på fem år og finansierer halvde­
len af omkostningerne. 
Investeringsbistand 
Tre investeringsforeninger for den mindre industri, der blev skabt af regeringen i 1963, opkøber 
aktier og konvertible obligationer udstedt af mindre selskaber inden for bestemte, af regeringen 
udvalgte brancher til en kapitaliseringsværdi på maksimum 100 mio yen. Midlerne til dette for­
mål stammer delvis fra regeringslån til de tre foreninger, og det samlede beløb var på 1 900 mio 
yen i finansåret 1978. 
Ledelsesmæssig og teknisk bistand 
Dette omfatter ledelsesrådgivning og teknologisk vejledning og forsøgsarbejde. Virksomheder 
med 20 eller færre ansatte tilbydes disse tjenesteydelser vederlagsfrit. 
I finansåret 1978 opererede den japanske regering med et budget på 25,5 mio yen til støtte af 
lokale handels- og industrisammenslutningers ledelsesrådgivning. 
Offentlige indkøbsaftaler 
Regeringsorganer placerer årligt en bestemt del af deres indkøbsaftaler hos små og mellemstore 
virksomheder. I finansåret 1978 androg denne kvote ca. 36 % af de samlede udgifter til offentlige 
indkøbsaftaler. 
Skattebistand 
Der findes flere former for skattelettelser. De væsentligste er: Indkomstskattenedsættelse for ejere 
af personlige virksomheder og nedsat selskabsbeskatning for kooperativer og mindre virksomhe­
der i aktieselskabsform. 
Anden bistand 
Virksomheder med 20 eller færre ansatte i udvalgte brancher, som ikke kan bekoste modernise-
ringslån, kan ansøge kommunale organer om at lease driftsmidler til en værdi på op til 15 mio 
yen over en to- til femårig periode (seks til 12 år for forureningsbekæmpelsesudstyr) mod et årligt 
leasingsgebyr på 5 %. 
Støtten til teknologiske forbedringer omfatter også subsidier til anvendelse af teknologisk innova­
tion. Offentlige forsøgs- og forskningsorganisationer tilbyder fri afprøvning og rådgivning og til­
vejebringer teknisk information. (Kilde: Rapport fra Repræsentanternes Hus i De forenede Sta­
ter, oktober 1979). 
31. 12.83 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 358/21 
DE FORENEDE STATER 
I De forenede Stater er der en nu 30 år gammel lov for den mindre industri, som forpligter for­
bundsregeringen til at støtte, rådgive og beskytte den mindre industri. I De forenede Stater er der 
ligeledes en lang tradition for ydelse af personlige, risikovillige lån til unge, innovative små og 
mellemstore virksomheder, og ligeledes findes der investeringsforeninger for den mindre industri, 
som er opbygget specielt til at støtte disse unge virksomheder, ved hjælp af statslige lånegaran­
tier. 
Regeringens hovedorgan er ministeriet for den mindre industri med 4 400 ansatte, herunder 80 % 
i lokalkontorer. De samlede udgifter til administrationen af ministeriets revolverende midler 
udgjorde netto 660 mio dollars i 1979, og ministeriets samlede lånebeløb var på 3 400 mio dollars. 
Ministeriet for den mindre industri yder lånegarantier enten direkte eller gennem mellemmænd, 
almindeligt lån osv. Investeringsforeninger for den mindre industri kan via statsmidler opnå »løf-
testangslån« til Vi af 1 % over udgifterne for den amerikanske statskasse. 
Selskabsbeskatningen af de første 100 000 dollars er lempeligere (17 til 40%). Små og mellem­
store virksomheder kan sprede produktansvarstab over ti år. Investeringsforeninger for den min­
dre industri nyder skattefritagelse, hvis de udbetaler 90 % af indtægten. 
Inden for offentlige indkøbsaftaler går USA meget vidt i sine bestræbelser på at placere flest 
mulige kontrakter hos den mindre industri. De væsentligste bestemmelser er: 1. »kvoteringsklau-
suler«, som kræver, at forbundsmyndigheder forbeholder de mindre virksomheder en bestemt del 
af visse former for indkøb; 2. underentreprisebestemmelser, som ministeriet for den mindre indu­
stri forhandler sig frem til med regeringens hovedentreprenører; 3. kontraktvejledning og teknolo­
gisk bistand; 4. og en databank overleverandører inden for den mindre industri. I 1978 udgjorde 
de offentlige indkøbsaftaler 24,4 % af de samlede offentlige indkøb på 78 800 mio dollars. 
Inden for forskning og udvikling blev kun 3 % af det samlede kontraktbeløb placeret hos mindre 
virksomheder i 1979. En ny lov indførte kvoteringsklausuler for F & U i 1978, og i 1982 udarbej­
dedes et program for innovationsforskning inden for den mindre industri (SBIR). Dette yder 
1 400 mio dollars til mindre, teknologisk avancerede virksomheder i de næste fem år. 
(Hovedkilde: »The Promotion of Small Business: a 7-country Study« Economists Advisory 
Group Ltd London, 1980.) 
BESKÆFTIGELSEN I DEN MINDRE INDUSTRI 
Den mindre industris betydning fordelt på beskæftigelse, værditilvækst, omsætning og investering i 
visse lande (i procent) 
(i o/o) 
Beskæftigelse 
Værditilvækst 
Omsætning 
Investering Frankrig 
40,3 
— 
30,9 
21,1 Tyskland 
43,4 
31,4 
31,9 
32,9 Italien 
43,7 
49,2 
50,5 
43,5 Neder­
landene 
56,0 
— 
60,7 
— Det 
forenede 
Kongerige 
44,3 
40,7 
41,1 
— USA 
58,2 
51,4 
52,6 
— Japan 
54,4 
44,1 
33,9 
33,9 
Tallene for USA og Det forenede Kongerige er fra 1972. for Frankrig, Italien og Nederlandene 1975 og for 
Tyskland 1976. 
Kilde: OECD. 
Nr. C 358/22 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 83 
De forenede Stater 
Væksten i den samlede beskæftigelse og beskæftigelsen i den mindre industri fordelt på 
hovederhvervene 
(1977 til 1979 og 1979 til 1981) 
Erhverv 
Landbrug, skovbrug, fiskeri 
Minedrift 
Bygge- og anlægsvirksomhed 
Fremstillingsvirksomhed 
Transport, kommunikation, of­
fentlige værker 
Engroshandel 
Detailhandel 
Pengeinstitut, ejendomme 
Tjenesteydelser 
Samtlige erhverv Samlet ændring i beskæftigelsen 
1977 til 1979 
344 600 
81 900 
645 400 
1 624 300 
207 400 
514 300 
1 198 900 
392 600 
2 111 200 
7 119 800 1979 til 1981 
69 621 
216 250 
- 134 534 
- 726 684 
457 024 
600 166 
178 620 
432 955 
1 652 357 
2 745 776 Ændring inden for den mindre 
industri 
1977 til 1979 
328 900 
61 300 
619 900 
754 700 
207 600 
473 800 
985 600 
283 700 
1 661 700 
5 377 900 1979 til 1981 
60 676 
155 233 
- 109 290 
- 223 071 
134 569 
456 802 
167 885 
281 484 
1 020 880 
1 894 681 
Kilde: Det amerikanske arbejdsministeriums kontor for beskæftigelsesstatistik og arbejdsløshedsforsikring — 
citeret i »The State of Small Business: a Report of the President«, forelagt Kongressen i marts 1983. 
Japan 
Beskæftigede inden for fremstillingsvirksomhed 
år 
Antal beskæftigede 
1 til 9 personer 
10 til 19 personer 
20 til 99 personer 
100 til 299 personer 
300 til 999 personer 
1 000 personer eller 
mere 
1 til 299 personer 
300 personer eller 
mere 
lait 1974 
2 035 
1 255 
2 854 
1 808 
1 679 
1 856 
7 952 
3 535 
11 487 1975 
2 153 
1 282 
2 848 
1 704 
1 549 
1 761 
7 986 
3310 
11 296 1976 
2 112 
1 159 
2 990 
1 710 
1 533 
1 671 
7 970 
3 204 
11 174 1977 
2 078 
1 120 
2 940 
1 663 
1474 
1 599 
7 802 
3 073 
10 875 1978 
2 178 
1 152 
2 987 
1 651 
1 412 
1 512 
7 967 
2 923 
10 890 1979 
2 159 
1 153 
3013 
1659 
1 426 
1 450 
7 984 
2 876 
10 860 1980 
2 143 
1 145 
3 044 
1 697 
1 437 
1 465 
8 029 
2 902 
10931 1981 
1 508 
1 209 
3 161 
1 719 
1 465 
1 503 
7 597 
2 968 
10 565 
Kilde: Ministry of International Tråde and Industry, »Kogyo Tokei Hyo« (Industristatistik) 
Noler: 1. Baseret på etableringssted. 
2. Tallene for 1981 er foreløbige. 
31. 12. 83 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 358/23 
DEFINITION AF SMÅ OG MELLEMSTORE VIRKSOMHEDER 
USA 
Definitionerne er forskellige fra sektor til sektor. Inden for fremstillingsvirksomhed er loftet for 
visse brancher (f.eks. flymotorer, skibsbygning) så højt som 2 500 ansatte, mens det for andre 
(f.eks. galvanisering, bogbinding) er så lavt som 100 ansatte. Inden for servicesektoren er den 
øverste grænse for antallet af ansatte langt lavere, og et yderligere kriterium er den maksimale 
omsætning, som varierer fra 2 mio dollars til 9,5 mio dollars alt efter branche. 
JAPAN 
I Japan er loftet inden for fremstillingsvirksomhed 300 ansatte eller samlede nettoaktiver på 100 
mio yen; i engrosleddet er det 100 ansatte eller 30 mio yen og i detailleddet 50 ansatte eller 10 
mio yen. 
Udtalelse om memorandum om Fællesskabets udviklingspolitik 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Udvalget har medfør af artikel 20, stk. 3, i sin forretningsorden og på baggrund af sin 
udtalelse af 23. februar 1983 om »fastlæggelsen af nye retningslinier for en udbygning 
af samarbejdet mellem AVS-staterne og Fællesskaberne (')« ( + ) afgivet en tillægsud-
talelse om ovennævnte emne. 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 211. plenarforsamling afholdt i 
Bruxelles, den 26. og 27. okober 1983 sin udtalelse om det nævnte emne. 
Udtalelsens ordlyd er følgende: 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG 
HAR — 
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det 
europæiske økonomiske Fællesskab, særlig arti­
kel 198, 
under henvisning til Kommissionens memorandum 
om Fællesskabets udviklingspolitik af 29. september 
1982, 
under henvisning til forretningsordenen, særlig arti­
kel 20, stk. 3, 
under henvisning til beslutning truffet af præsidiet 
den 14. december 1982 om at pålægge Afdelingen 
for forbindelser med tredjelande at udarbejde en til-
lægsudtalese om de aspekter af memorandummet, 
der ikke vedrører AVS-staterne, under henvisning til tidligere udtalelser om Lomé-
konventionen og forskellige aspekter af udviklings­
samarbejdet, særlig udtalelsen af 23. februar 1983 
om fastlæggelsen af nye retningslinjer for en udbyg­
ning af samarbejdet mellem AVS-staterne og Fælles­
skabet ('), 
under henvisning til udtalelse vedtaget af Afdelin­
gen for forbindelser med tredjelande på mødet den 
11. oktober 1983, 
under henvisning til beretning aflagt af ordføreren, 
P.J.G.M. van Rens, 
(') EFTnr. C 90 af 5. 4. 1983.