13)

Artikel 19 affattes således: »Artikel 19 Sagsøgte, der ikke giver møde 1. Når en stævning har skullet sendes til en anden medlemsstat med henblik på forkyndelse efter denne forordning, og sagsøgte ikke er mødt, må der ikke træffes afgørelse i sagen, før det er fastslået, at forkyndelsen eller afleveringen har fundet sted i så god tid, rettidigt og på lovlig vis, således at sagsøgte har kunnet varetage sine interesser under sagen, og at: [Ændring 53] a) dokumentet er forkyndt ved anvendelse af en af de fremgangsmåder, der har hjemmel i modtagerstatens lovgivning for forkyndelse af dokumenter i indenlandske sager for personer, som opholder sig på dens område eller. b) dokumentet faktisk er afleveret til sagsøgte eller på hans bopæl i overensstemmelse med en anden fremgangsmåde, som har hjemmel i denne forordning. 2. Uanset bestemmelserne i stk. 1 kan retten afgøre sagen, selv om der ikke er modtaget nogen attest som bevis for forkyndelse eller aflevering, såfremt følgende betingelser alle er opfyldt: a) dokumentet er fremsendt på en af de måder, der har hjemmel i denne forordning b) et tidsrum, som retten anser for tilstrækkeligt i den konkrete sag, dog mindst seks måneder, er forløbet siden datoen for dokumentets fremsendelse [Ændring 54] c) ingen attest har kunnet opnås til trods for, at ethvert rimeligt forsøg er gjort for at opnå den gennem de kompetente myndigheder eller organer i modtagerstaten. 3. Såfremt betingelserne i stk. 2 er opfyldt, skal der gøres en rimelig indsats for at underrette sagsøgte om, at der er anlagt en retssag mod pågældende, ved hjælp af alle tilgængelige kommunikationskanaler, herunder moderne kommunikationsteknologi fjernkommunikationsteknologi , hvis retten har kendskab til en fysisk adresse eller en konto elektronisk adresse , der kan anvendes hertil. [Ændring 55] 4. Uanset stk. 1 og 2 kan retten i hastende tilfælde begrundede hastetilfælde træffe bestemmelse om en hvilken som helst foreløbig eller sikrende foranstaltning. [Ændring 56] 5. Når en stævning har skullet sendes til en anden medlemsstat med henblik på forkyndelse efter denne forordning, og der er afsagt dom over en sagsøgt, som ikke er mødt, har dommeren mulighed for i forhold til sagsøgte at tilsidesætte virkningerne af, at fristen for appel er udløbet, såfremt følgende betingelser begge er opfyldt: a) sagsøgte har uden egen skyld ikke fået kendskab til dokumentet i så god tid, rettidigt og/eller på lovmedholdelig vis, således at han kunne varetage sine interesser under sagen, eller har uden egen skyld ikke har fået kendskab til dommen i så god tid, rettidigt og/eller på lovlig vis, således at han kunne appellere den [Ændring 57] b) sagsøgtes indsigelser forekommer ikke helt grundløse. Anmodning om adgang til appel skal fremsættes inden en rimelig tid efter, at sagsøgte har fået kendskab til dommen. En sådan anmodning imødekommes ikke, hvis den fremsættes mere end to år efter dommens afsigelse. 6. Når der er gået to år efter den i stk. 2 omhandlede domsafsigelse, må bestemmelserne i national ret om tilsidesættelse virkningerne af, at fristen for appel er udløbet, ikke anvendes med henblik på anfægtelse af anerkendelsen og fuldbyrdelsen af dommen i en anden medlemsstat. 7. Stk. 5 og 6 finder ikke anvendelse på afgørelser om personers status eller handleevne.«