Fælles holdning (EF) nr. 32/2001

fastlagt af Rådet den 23. juli 2001

med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 76/207/EØF om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår

(EØS-relevant tekst)

(2001/C 307/02)

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 141, stk. 3,

under henvisning til forslag fra Kommissionen(1),

under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg(2),

efter proceduren i traktatens artikel 251(3), og

ud fra følgende betragtninger:

(1) I henhold til artikel 6 i traktaten om Den Europæiske Union bygger Unionen på principperne om frihed, demokrati og respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder samt retsstatsprincippet, der alle er principper, som medlemsstaterne har til fælles, og den respekterer de grundlæggende rettigheder, således som de garanteres ved den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, og således som de følger af medlemsstaternes fælles forfatningsmæssige traditioner, som generelle principper for fællesskabsretten.

(2) Alle menneskers ret til lighed for loven og beskyttelse mod forskelsbehandling er en universel rettighed, der anerkendes i verdenserklæringen om menneskerettigheder og FN's konvention om afskaffelse af alle former for diskrimination imod kvinder, den internationale konvention om afskaffelse af alle former for racediskrimination, FN's konventioner om borgerlige og politiske rettigheder og om økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder og den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, som alle medlemsstaterne har undertegnet.

(3) Dette direktiv respekterer de grundlæggende rettigheder og overholder de principper, som navnlig anerkendes i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

(4) Ligestilling mellem mænd og kvinder er et grundlæggende princip i EF-traktatens artikel 2 og artikel 3, stk. 2, og i Domstolens retspraksis. Disse traktatbestemmelser gør ligestilling mellem mænd og kvinder til en opgave for Fællesskabet og noget, det tilstræber, og pålægger Fællesskabet en positiv forpligtelse til i alle sine aktiviteter at fremme denne ligestilling.

(5) Traktatens artikel 141, navnlig stk. 3, omhandler specifikt lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv.

(6) I direktiv 76/207/EØF(4) gives der ikke en definition af begreberne direkte og indirekte forskelsbehandling. På grundlag af traktatens artikel 13 har Rådet vedtaget direktiv 2000/43/EF af 29. juni 2000 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af alle uanset race eller etnisk oprindelse(5) og Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv(6), som begge indeholder en definition af direkte og indirekte forskelsbehandling. Det er således hensigtsmæssigt at indsætte definitioner, der er i overensstemmelse med disse direktiver for så vidt angår kønsaspektet.

(7) Dette direktiv anfægter ikke foreningsfriheden, herunder retten til at oprette faglige sammenslutninger sammen med andre og til at melde sig ind i faglige sammenslutninger for at forsvare egne rettigheder. Foranstaltninger i overensstemmelse med traktatens artikel 141, stk. 4, kan omfatte medlemskab af eller fortsat aktivitet i organisationer eller fagforeninger, hvis hovedformål er i praksis at fremme princippet om ligebehandling af mænd og kvinder.

(8) Chikane i forbindelse med en persons køn og sexchikane er i strid med princippet om ligebehandling af mænd og kvinder. Det er derfor hensigtsmæsigt at definere disse begreber og forbyde disse former for forskelsbehandling. Det skal i den forbindelse understreges, at disse former for forskelsbehandling ikke kun forekommer på arbejdspladsen, men også i forbindelse med adgang til beskæftigelse og til erhvervsuddannelse under udøvelse af beskæftigelse og erhverv.

(9) Det er de nationale retslige myndigheder eller andre kompetente organer, der i overensstemmelse med bestemmelserne i national ret eller praksis skal vurdere de faktiske forhold, som giver anledning til at formode, at der forekommer direkte eller indirekte forskelsbehandling. Disse bestemmelser kan bl.a. give mulighed for på grundlag af statistisk materiale eller på enhver anden måde at konstatere, om der foreligger indirekte forskelsbehandling. Efter Domstolens retspraksis(7) består forskelsbehandling i, at der på sammenlignelige forhold anvendes forskellige bestemmelser, eller at den samme bestemmelse anvendes på forskellige forhold.

(10) De erhvervsaktiviteter, som medlemsstaterne kan udelukke fra anvendelsesområdet for direktiv 76/207/EØF, bør begrænses til aktiviteter, som på grund af deres særlige karakter kræver beskæftigelse af en person af et bestemt køn, forudsat at formålet hermed er legitimt, og under overholdelse af proportionalitetsprincippet, som fastlagt i Domstolens retspraksis(8).

(11) Domstolen har konsekvent anerkendt, at det er legitimt, for så vidt angår princippet om ligebehandling, at beskytte kvinder på grund af deres fysiologiske tilstand under og efter graviditet. Den har desuden været konsekvent i sine afgørelser om, at enhver form for negativ forskelsbehandling af kvinder i forbindelse med graviditet og barsel udgør direkte forskelsbehandling på grund af køn. Nærværende direktiv anfægter derfor ikke Rådets direktiv 92/85/EØF af 19. oktober 1992 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af sikkerheden og sundheden under arbejdet for arbejdstagere, som er gravide, som lige har født, eller som ammer (tiende særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF)(9), der har til formål at sikre beskyttelsen af disse kvinders fysiske og psykiske tilstand. I betragtningerne i direktiv 92/85/EØF anføres det, at foranstaltninger til beskyttelse af sikkerheden og sundheden for arbejdstagere, som er gravide, som lige har født, eller som ammer, ikke må føre til forringelse af kvindernes stilling på arbejdsmarkedet og ikke må berøre bestemmelserne i direktiverne om ligebehandling af mænd og kvinder. Domstolen har anerkendt beskyttelsen af kvinders beskæftigelsesmæssige rettigheder, navnlig deres ret til at vende tilbage til det samme eller et tilsvarende arbejde med arbejdsvilkår, som ikke er mindre gunstige, og til at nyde godt af enhver forbedring i arbejdsvilkårene, som de ville være berettiget til under deres fravær.

(12) I resolution vedtaget af Rådet og arbejds- og socialministrene, forsamlet i Rådet, den 29. juni 2000 om afbalanceret deltagelse af kvinder og mænd i arbejds- og familieliv(10) opfordredes medlemsstaterne til at overveje at vurdere muligheden for, at de enkelte retssystemer giver mandlige arbejdstagere en personlig ret til fædreorlov, som ikke kan overføres til moderen, med bevarelse af deres rettigheder i henhold til ansættelsesforholdene. I den sammenhæng er det vigtigt at understrege, at det er medlemsstaterne, der skal afgøre, om de vil indføre en sådan ret, og som skal fastlægge de vilkår, ud over afskedigelse og tilbagevenden til arbejdet, som falder uden for dette direktivs anvendelsesområde.

(13) Traktatens artikel 141, stk. 4, giver medlemsstaterne mulighed for at opretholde eller vedtage foranstaltninger, som giver det underrepræsenterede køn specifikke fordele. I betragtning af den nuværende situation og under hensyn til erklæring nr. 28 til Amsterdam-traktaten bør medlemsstaterne i første omgang bestræbe sig på at forbedre kvindernes stilling på arbejdsmarkedet.

(14) Forbuddet mod forskelsbehandling bør ikke være til hinder for opretholdelse eller vedtagelse af foranstaltninger, der har til formål at forebygge eller opveje ulemper for en persongruppe af det ene køn. Sådanne foranstaltninger tillader sammenslutninger af personer af det ene køn, hvis hovedformål er at fremme disse personers særlige behov og at fremme ligestillingen mellem mænd og kvinder.

(15) Princippet om ligeløn til mænd og kvinder er allerede knæsat i traktatens artikel 141 og i Rådets direktiv 75/117/EØF af 10. februar 1975 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om gennemførelse af princippet om lige løn til mænd og kvinder(11), og det fastholdes konsekvent i Domstolens retspraksis. Princippet udgør en afgørende og umistelig del af gældende fællesskabsret vedrørende forskelsbehandling på grund af køn.

(16) Domstolen har fastslået, at da retten til effektiv retsbeskyttelse er grundlæggende, er arbejdstagerne omfattet af denne beskyttelse selv efter ansættelsesforholdets ophør(12).

(17) Domstolen har fastslået, at for at princippet om ligebehandling kan være effektivt, skal den erstatning, der i tilfælde af dets overtrædelse tildeles den arbejdstager, der har været udsat for forskelsbehandling, være tilstrækkelig i forhold til det tab, den pågældende har lidt. Den har desuden understreget, at forudgående fastsættelse af et maksimum kan udelukke en effektiv erstatning, og at udelukkelse af at tilkende renter for at erstatte det lidte tab ikke er tilladt(13).

(18) I henhold til Domstolens retspraksis kan der fastsættes nationale regler for søgsmålsfrister, på betingelse af at de ikke er mindre gunstige end reglerne for tilsvarende søgsmål i henhold til national ret, og at de ikke i praksis gør det umuligt at udøve rettigheder i henhold til fællesskabsretten.

(19) Personer, som udsættes for forskelsbehandling på grund af køn, bør sikres den fornødne retsbeskyttelse. For at sikre en mere effektiv retsbeskyttelse bør også foreninger, organisationer og andre juridiske personer have beføjelse til, efter nærmere bestemmelser fastlagt af medlemsstaterne, enten på vegne af eller til støtte for ethvert offer for forskelsbehandling at indtræde som part i en sag uden at tilsidesætte nationale procesregler vedrørende repræsentation og forsvar i retten.

(20) Medlemsstaterne bør fremme dialogen mellem arbejdsmarkedets parter og, i overensstemmelse med national praksis, med de ikke-statslige organisationer om de forskellige former for forskelsbehandling på arbejdspladsen på grund af køn og om, hvordan de kan bekæmpes.

(21) Medlemsstaterne bør fastsætte effektive sanktioner, der står i rimeligt forhold til overtrædelsen og har en afskrækkende virkning, og som iværksættes i tilfælde af handlinger, der strider mod forpligtelserne i dette direktiv.

(22) I overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5, kan målene i dette direktiv ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor bedre gennemføres på fællesskabsplan. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, er dette direktiv ikke mere vidtgående end, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.

(23) Direktiv 76/207/EØF bør ændres i overensstemmelse med det ovenfor anførte -

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

Artikel 1

I direktiv 76/207/EØF foretages følgende ændringer:

1) I artikel 1 indsættes følgende stykke:

"1a. Medlemsstaterne tager aktivt hensyn til målsætningen om ligestilling mellem mænd og kvinder ved udformningen og gennemførelsen af love og administrative bestemmelser, politikker og aktiviteter på de områder, der er omhandlet i stk. 1."

2) Artikel 2 ændres således:

a) I stk. 1 tilføjes følgende afsnit:

"I henhold til første afsnit:

a) foreligger der direkte forskelsbehandling, hvis en person behandles ringere på grund af køn, end en anden bliver, er blevet eller ville blive behandlet i en tilsvarende situation.

b) foreligger der indirekte forskelsbehandling, hvis en tilsyneladende neutral bestemmelse, betingelse eller praksis ville stille personer af det ene køn særlig ufordelagtigt i forhold til personer af det andet køn, medmindre den pågældende bestemmelse, betingelse eller praksis er objektivt begrundet i et legitimt mål, og midlerne til at opfylde det er hensigtsmæssige og nødvendige.

Chikane betragtes som forskelsbehandling som defineret i første afsnit, når en uønsket adfærd i relation til en persons køn finder sted med det formål eller den virkning at krænke denne persons værdighed og skabe et truende, fjendtligt, nedværdigende, ydmygende eller ubehageligt klima. Sexchikane, der viser sig som en uønsket adfærd med seksuelle undertoner og kommer til udtryk fysisk, verbalt eller ikke-verbalt, er en specifik form for chikane.

En persons afvisning eller accept af en sådan adfærd må ikke anvendes som grundlag for en beslutning, der vedrører den pågældende.

En instruktion om forskelsbehandling af en person på grund af køn betragtes som forskelsbehandling som defineret i første afsnit."

b) Stk. 2 affattes således:

"2. Med hensyn til adgangen til beskæftigelse, herunder den dertil førende uddannelse, kan medlemsstaterne fastsætte, at ulige behandling, der er baseret på et kønsspecifikt træk, ikke udgør forskelsbehandling, når et sådant kønsspecifikt træk på grund af de pågældende erhvervsaktiviteters art eller den sammenhæng, hvori de udøves, udgør et regulært og afgørende erhvervsmæssigt krav, forudsat at målet er legitimt, og at kravet står i rimeligt forhold hertil."

c) I stk. 3 tilføjes følgende afsnit:

"En kvinde på barselsorlov har efter udløbet af barselsorloven ret til at vende tilbage til det samme eller et tilsvarende arbejde med betingelser og vilkår, som ikke er mindre gunstige for hende, og til at nyde godt af enhver forbedring i arbejdsvilkårene, som hun ville være berettiget til under sit fravær.

Dette direktiv gælder med forbehold af bestemmelserne i Rådets direktiv 96/34/EF af 3. juni 1996 om den rammeaftale vedrørende forældreorlov, der er indgået af UNICE, CEEP og EFS(14) og Rådets direktiv 92/85/EØF af 19. oktober 1992 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af sikkerheden og sundheden under arbejdet for arbejdstagere som er gravide, som lige har født, eller som ammer (tiende særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF)(15). Det gælder også med forbehold af medlemsstaternes ret til at anerkende en særskilt ret til fædreorlov. De medlemsstater, som anerkender en sådan ret, træffer de nødvendige foranstaltninger for at beskytte mandlige arbejdstagere mod afskedigelse på grund af udøvelsen af denne ret, og for at sikre, at de ved afslutningen af en sådan orlov har ret til at vende tilbage til det samme eller et tilsvarende arbejde med betingelser og vilkår, som ikke er mindre gunstige for dem."

d) Stk. 4 affattes således:

"4. Medlemsstaterne kan opretholde eller vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med traktatens artikel 141, stk. 4, for i praksis at sikre fuld ligestilling mellem mænd og kvinder."

3) Artikel 3 affattes således:

" Artikel 3

1. Anvendelse af princippet om ligebehandling betyder, at der i den offentlige eller den private sektor, herunder offentlige organer, ikke må finde direkte eller indirekte forskelsbehandling sted på grund af køn, for så vidt angår:

a) vilkårene for adgang til lønnet beskæftigelse, udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed og erhvervsmæssig beskæftigelse, herunder udvælgelseskriterier og ansættelsesvilkår, uanset branche og uanset niveau i erhvervshierarkiet, herunder i henseende til forfremmelse

b) adgang til alle typer af og niveauer for erhvervsvejledning, erhvervsuddannelse, erhvervsmæssig videreuddannelse og omskoling, herunder praktisk arbejdserfaring

c) ansættelses- og arbejdsvilkår, herunder afskedigelse, samt løn, som omhandlet i direktiv 75/117/EØF

d) medlemskab af og deltagelse i en arbejdstager- eller arbejdsgiverorganisation eller en organisation, hvis medlemmer udøver et bestemt erhverv, herunder de fordele, sådanne organisationer giver medlemmerne.

2. Med henblik herpå træffer medlemsstaterne de nødvendige foranstaltninger for at sikre:

a) at alle love og administrative bestemmelser, der strider mod princippet om ligebehandling, ophæves

b) at alle bestemmelser, der strider mod princippet om ligebehandling, og som indgår i kontrakter eller kollektive overenskomster, virksomheders interne reglementer og vedtægter for selvstændige erhverv og fag samt for arbejdstager- og arbejdsgiverorganisationer, erklæres eller kan erklæres ugyldige eller ændres."

4) Artikel 4 og 5 udgår.

5) Artikel 6 affattes således:

" Artikel 6

1. Medlemsstaterne sikrer, at enhver, der mener sig krænket, fordi princippet om ligebehandling tilsidesættes i forhold til den pågældende, kan indgive klage til retslige og/eller administrative instanser, herunder, hvor de finder det hensigtsmæssigt, til forligsinstanser, med henblik på håndhævelse af forpligtelserne i henhold til dette direktiv, selv efter at det forhold, hvori forskelsbehandlingen angiveligt har fundet sted, er ophørt.

2. Medlemsstaterne indfører i deres nationale retsorden de nødvendige bestemmelser for at sikre en reel og effektiv erstatning eller godtgørelse efter medlemsstatens afgørelse for tab og skader, der er påført en person som følge af forskelsbehandling i strid med artikel 3, således at det har en præventiv virkning og står i et rimeligt forhold til det tab, den pågældende har lidt.

3. Medlemsstaterne sikrer, at foreninger, organisationer og andre juridiske personer, der efter kriterierne i deres nationale ret har en legitim interesse i at sikre, at dette direktivs bestemmelser overholdes, er berettigede til - enten på vegne af eller til støtte for klageren, med dennes godkendelse - at indtræde som part i klagen til retslige og/eller administrative instanser med henblik på håndhævelse af forpligtelserne i henhold til dette direktiv.

4. Stk. 1 og 3 berører ikke nationale regler om tidsfrister for anlæggelse af sager vedrørende princippet om ligebehandling."

6) Artikel 7 affattes således:

" Artikel 7

Medlemsstaterne indfører i deres retsorden de nødvendige foranstaltninger for at beskytte arbejdstagere mod afskedigelse eller anden ugunstig behandling fra arbejdsgiverens side som reaktion på en klage inden for virksomheden eller enhver form for retsforfølgning med det formål at sikre, at princippet om ligebehandling iagttages."

7) Følgende artikler indsættes:

" Artikel 8a

1. Medlemsstaterne udpeger et eller flere organer til fremme af ligebehandling af alle uden forskelsbehandling på grund af køn. Sådanne organer kan være en del af institutioner, der på nationalt plan har til opgave at forsvare menneskerettighederne eller beskytte enkeltpersoners rettigheder.

2. Medlemsstaterne sikrer, at disse organer også har kompetence til:

a) at bistå ofre for forskelsbehandling med at få behandlet deres klager over forskelsbehandling under hensyntagen til ofrenes, foreningernes, organisationernes og andre juridiske personers rettigheder, jf. artikel 6, stk. 3

b) indlede uafhængige undersøgelser af forskelsbehandling

c) offentliggøre rapporter og fremsætte henstillinger om spørgsmål vedrørende forskelsbehandling.

Artikel 8b

1. Medlemsstaterne træffer i overensstemmelse med nationale traditioner og national praksis træffe passende foranstaltninger for at tilskynde til dialog mellem arbejdsmarkedets parter med henblik på at fremme ligebehandling, herunder gennem tilsyn med praksis på arbejdspladserne, kollektive overenskomster, regler for god opførsel, forskning eller udveksling af erfaringer og god praksis.

2. Når det er i overensstemmelse med nationale traditioner og national praksis, tilskynder medlemsstaterne arbejdsmarkedets parter til, uden at det anfægter disses autonomi, at fremme ligestillingen mellem mænd og kvinder og til på passende niveau at indgå aftaler indeholdende regler om forbud mod forskelsbehandling på de i artikel 1 anførte områder, som falder ind under kollektive overenskomstforhandlinger. Sådanne aftaler skal overholde mindstekravene i dette direktiv og de relevante nationale gennemførelsesforanstaltninger.

Artikel 8c

Medlemsstaterne skal tilskynde til en dialog med relevante ikke-statslige organisationer, som i overensstemmelse med deres nationale lovgivning og praksis har en legitim interesse i at bidrage til bekæmpelsen af forskelsbehandling på grund af køn med henblik på at fremme princippet om ligebehandling.

Artikel 8d

Medlemsstaterne fastsætter de sanktioner, der skal anvendes ved overtrædelse af de nationale bestemmelser, der er vedtaget i henhold til dette direktiv, og træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at sanktionerne bliver anvendt.

Sanktionerne, der kan omfatte udbetaling af erstatning til ofret, skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen disse bestemmelser senest den ...(16) og meddeler hurtigst muligt eventuelle efterfølgende ændringer.

Artikel 8e

1. Medlemsstaterne kan vedtage eller opretholde bestemmelser, som er gunstigere for beskyttelsen af princippet om ligebehandling end bestemmelserne i dette direktiv.

2. Gennemførelsen af dette direktiv berettiger under ingen omstændigheder en forringelse af det eksisterende beskyttelsesniveau i medlemsstaterne mod forskelsbehandling på de områder, der er omfattet af dette direktiv."

Artikel 2

1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den ...(17) eller sikrer, at arbejdsmarkedets parter senest denne dato har indført de nødvendige bestemmelser ved aftale. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for, at de altid er i stand til at garantere de resultater, der kræves i henhold til dette direktiv. De underretter straks Kommissionen herom.

Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.

2. Medlemsstaterne meddeler senest tre år efter dette direktivs ikrafttræden Kommissionen alle de oplysninger, den har brug for til udarbejdelse af en beretning til Europa-Parlamentet og Rådet om gennemførelsen af dette direktiv.

3. Uden at det berører stk. 2, meddeler medlemsstaterne hvert femte år Kommissionen teksten til love og administrative bestemmelser vedrørende alle foranstaltninger, der er vedtaget i medfør af traktatens artikel 141, stk. 4. På grundlag af disse oplysninger vedtager og offentliggør Kommissionen hvert femte år en beretning, der indeholder en sammenlignende vurdering af alle disse foranstaltninger.

Artikel 3

Dette direktiv træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Artikel 4

Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.

Udfærdiget i ...

På Europa-Parlamentets vegne

Formand

På Rådets vegne

Formand

(1) EFT C 337 E af 28.11.2000, s. 204.

(2) EFT C 123 af 25.4.2001, s. 81.

(3) Europa-Parlamentets udtalelse af 31.5.2001 (endnu ikke offentliggjort i EFT), Rådets fælles holdning af 23.7.2001 og Europa-Parlamentets afgørelse af ... (endnu ikke offentliggjort i EFT).

(4) EFT L 39 af 14.2.1976, s. 40.

(5) EFT L 180 af 19.7.2000, s. 22.

(6) EFT L 303 af 2.12.2000, s. 16.

(7) Sag C-394/96, Brown, Sml. 1998 I, s. 4185 og sag C-342/93, Gillepsie, Sml. 1996 I, s. 475.

(8) Sag C-222/84, Johnston, Sml. 1986, s. 1651, sag C- 273/97, Sirdar, Sml. 1999 I, s. 7403, og sag C-285/98, Kreil, Sml. 2000 I, s. 69.

(9) EFT L 348 af 28.11.1992, s. 1.

(10) EFT C 218 af 31.7.2000, s. 5.

(11) EFT L 45 af 19.2.1975, s. 19.

(12) Sag C-185/97, Coote/Granada Hospitality Ltd, Sml. 1998 I, s. 5199.

(13) Sag C-180/95, Draehmpaehl, Sml. 1997 I, s. 2195, og sag C-271/91, Marshall, Sml. 1993 I, s. 4367.

(14) EFT L 145 af 19.6.1996, s. 4.

(15) EFT L 348 af 28.11.1992, s. 1.

(16) Tre år efter dette direktivs ikrafttræden.

(17) Tre år efter dette direktivs ikrafttræden.

RÅDETS BEGRUNDELSE

I. INDLEDNING

1. Kommissionen forelagde den 12. juli 2000 på grundlag af artikel 141 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab Rådet et forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 76/207/EØF om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår.

2. Europa-Parlamentet afgav i henhold til artikel 251 i traktaten førstebehandlingsudtalelse den 31. maj 2001.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg afgav udtalelse den 5. december 2000.

3. Kommissionen forelagde ved skrivelse af 8. juni 2001 Rådet et ændret forslag, der indeholder visse af Europa-Parlamentets ændringer.

4. Rådet gav den 11. juni 2001 sin enstemmige politiske tilslutning til et udkast til en fælles holdning.

5. Rådet vedtog i henhold til artikel 250 i EF-traktaten sin fælles holdning den 23. juli 2001.

II. FORMÅL

Formålet med forslaget er at modernisere bestemmelserne i den nuværende tekst, som nu er 25 år gamle.

III. ANALYSE AF DEN FÆLLES HOLDNING

1. GENERELLE BEMÆRKNINGER

Kommissionen ønskede i sit oprindelige forslag at tage hensyn til Domstolens meget omfattende retspraksis, idet der er afsagt ca. 40 domme, siden direktiv 76/207/EØF trådte i kraft, og de ændringer, der er foretaget i traktaten vedrørende ligestilling mellem mænd og kvinder.

Under gennemgangen af Kommissionens oprindelige forslag tog Rådet ligeledes hensyn til de to direktiver om ikke-forskelsbehandling, som det vedtog i juni og november 2000 på grundlag af artikel 13 i traktaten (direktiv 2000/43/EF og 2000/78/EF). Rådet konstaterede også med tilfredshed, at Europa-Parlamentet havde foreslået en række ændringer i denne retning, som Kommissionen har taget med i sit ændrede forslag.

Rådet har mange gange ønsket sig en sammenhængende række af foranstaltninger til bekæmpelse af alle de former for forskelsbehandling, som er nævnt i artikel 13 i traktaten, og til at fremme princippet om ligebehandling i henhold til artikel 141 i traktaten.

2. EUROPA-PARLAMENTETS ÆNDRINGER

Europa-Parlamentet har vedtaget 46 ændringer.

2.1. Ændringer vedtaget af Europa-Parlamentet, som Kommissionen ikke har accepteret

Kommissionen ikke har taget 8 af Europa-Parlamentets ændringer med i sit ændrede forslag. Der er tale om ændring 4, 16, 23, 27, 36, 44, 45 og 48.

2.2. Ændringer vedtaget af Europa-Parlamentet, som Kommissionen har accepteret

Kommissionen har i sit ændrede forslag taget 18 af Europa-Parlamentets ændringer med i deres helhed. Der er tale om ændring 12, 13, 14, 18, 20, 22, 24, 26, 29, 31, 32, 34, 35, 38, 41, 47, 58 og 66.

Desuden har Kommissionen accepteret 20 ændringer enten delvis eller i substansen. Der er tale om ændring 2, 3, 5, 7, 8, 10, 11, 15, 17, 19, 30, 33, 37, 39, 40, 59, 65, 67, 68 og 70.

2.3. Ændringer, som Kommissionen ikke har accepteret, og som Rådet har taget med i sin fælles holdning

Rådet har taget en del af ændring 7 med, som henviser til tilsvarende situationer, og ændring 45, som fastsætter en senere ikrafttrædelsesdato for direktivet end foreslået af Kommissionen, nemlig den 1. januar 2002.

3. ÆNDRINGER, SOM RÅDET HAR FORETAGET I KOMMISSIONENS ÆNDREDE FORSLAG

(Medmindre andet er angivet, svarer den anvendte nummerering af betragtninger og stykker til nummereringen i den fælles holdning).

Rådet har i fuldt omfang medtaget 18 af de 38 ændringer, som Kommissionen helt eller delvist enten med den direkte ordlyd eller med hensyn til substansen havde indarbejdet i sit ændrede forslag. Det drejer sig om ændring 2, 3, 5, 8, 10, 11, 13, 15, 20, 29, 30, 37, 38, 40, 47, 59, 67 og 70.

Rådet har derimod ikke fundet det hensigtsmæssigt at medtage ændring 12, 14, 17, 18, 19, 22, 24, 26, 31, 33, 34, 35, 39, 58, 65, 66 og 68, dvs. 17 ændringer, af nedennævnte årsager.

3.1. Betragtning 9: Retsbeskyttelse (ændring 12)

Rådet har bibeholdt henvisningen til Domstolens retspraksis med angivelse af den pågældende dom i en fodnote, men har ikke fundet det hensigtsmæssigt at medtage enkelthederne i denne dom i betragtningen. Desuden omhandler artikel 7 allerede beskyttelse af personer mod repressalier (afskedigelse og andet) fra arbejdsgiverens side ligesom i direktiv 2000/43/EF og 2000/78/EF.

3.2. Betragtning 11 (Kommissionens nummerering) og artikel 8b: Arbejdsgivernes forpligtelser (ændring 14 og 66)

Rådet har, da det foretrækker at lægge vægt på dialogen mellem arbejdsmarkedets parter og disses uafhængighed, ikke ønsket at pålægge arbejdsgiverne det ansvar at fremme ligestilling mellem mænd og kvinder på arbejdspladsen, bl.a. ved at udarbejde årlige ligestillingsrapporter. Desuden vil en sådan forpligtelse kunne vise sig at være meget vanskelig at opfylde for de små og mellemstore virksomheder, hvilket i øvrigt vil mindske foranstaltningens effektivitet. Subsidiært vil Rådet gerne understrege, at dets fælles holdning indeholder en bestemmelse om dialogen mellem arbejdsmarkedets parter, der er forskellig fra dialogen med ngo'erne, i modsætning til Kommissionen, som i sit ændrede forslag synes at blande de to dialogtyper sammen.

3.3. Artikel 1: Arbejdsforhold (ændring 17)

Rådet har ikke fundet det hensigtsmæssigt at ændre artikel 1 i det nuværende direktiv ved bl.a. at indsætte en henvisning til "den retlige art af det forhold, hvorunder en person er ansat eller beskæftiget" for at gøre den parallel med direktiv 2000/78/EF.

3.4. Artikel 1, stk. 2: Bestemmelser om social sikring (ændring 18)

Rådet har ikke ønsket af lade henvisningen til social sikring udgå, hverken ved at udelade stk. 2 i det nuværende direktiv eller ved at udelade henvisningen til stk. 1.

3.5. Artikel 1, stk. 1a (Kommissionens nummerering): "Mainstreaming" (ændring 19)

Rådet har medtaget medlemsstaternes pligt til at iværksætte "mainstreaming"-princippet på tidspunktet for vedtagelsen og gennemførelsen af de lovgivningsmæssige, politiske, osv. bestemmelser under aktiv hensyntagen til målsætningen om ligestilling mellem mænd og kvinder med en affattelse, der er lidt anderledes end dem, som Europa-Parlamentet og Kommissionen foreslår.

3.6. Betragtning 4a og artikel 1b: Ordning med fortrolige rådgivere (ændring 58 og 22) (Kommissionens nummerering)

Rådet har ikke ønsket at medtage en bestemmelse om indførelse på arbejdspladsen af en ordning med fortrolige rådgivere eller andre foranstaltninger til forebyggelse af seksuel chikane på arbejdspladsen, da det mener, at det er en alt for detaljeret foranstaltning, som snarere gælder arbejdsgiverne end medlemsstaterne eller endog arbejdsmarkedets parter. Desuden har Rådet ligeledes i dette tilfælde villet bevare parallelismen med direktiv 2000/43/EF og 2000/78/EF. Da seksuel chikane imidlertid er en form for chikane snarere end et fuldstændigt særskilt fænomen, er det ikke forekommet Rådet hensigtsmæssigt at indføre en sådan type særlig mekanisme.

3.7. Artikel 2, stk. 4: Udelukkelse af et køns adgang til visse erhverv (ændring 24)

Rådet har ikke ønsket at medtage den del af ændring 24, hvor det fastsættes, at enhver udelukkelse eller indskrænkning af et køns adgang til enhver form for erhvervsaktivitet udgør forskelsbehandling, da denne bestemmelse er i modstrid med resten af bestemmelsen, hvori det fastsættes, at visse kønsspecifikke træk kan berettige forskelsbehandling. Desuden skal det bemærkes, at denne bestemmelse er identisk med bestemmelsen i direktiv 2000/43/EF og 2000/78/EF, og Rådet vil gerne så vidt muligt have samme ordlyd i identiske bestemmelser i de tre tekster.

3.8. Artikel 2, stk. 4: Henvisning til de foranstaltninger, der er nævnt i artikel 141, stk. 4, i traktaten (ændring 26)

Rådet har i den dispositive del medtaget en bestemmelse om de foranstaltninger, der er nævnt i artikel 141, stk. 4, i traktaten. Desuden fastsætter Rådet i artikel 2 en pligt til at aflægge rapport hvert femte år, da pligt til at aflægge rapport hvert andet år, som Kommissionen foreslår det i sit ændrede forslag, vil give logistiske problemer i nogle medlemsstater.

3.9. Artikel 3, stk. 2: Henvisning til de foranstaltninger, der er nævnt i artikel 141, stk. 4, i traktaten (ændring 31)

Rådet har delvis medtaget denne ændring fra Europa-Parlamentet, således som den er indarbejdet i Kommissionens ændrede forslag, da det ikke har fundet det hensigtsmæssigt at medtage sætningsleddet "under iagttagelse af bestemmelserne i artikel 141, stk. 4, i traktaten", fordi artikel 2, stk. 4, i Rådets fælles holdning allerede henviser til medlemsstaternes mulighed for at vedtage eller opretholde sådanne foranstaltninger.

3.10. Artikel 3, stk. 2: Ligestilling mellem mænd og kvinder (ændring 33)

Da hele direktivet vedrører gennemførelse af ligebehandling mellem mænd og kvinder, har Rådet ikke fundet det hensigtsmæssigt at gentage, at det pågældende princip om ligebehandling er princippet om ligestilling mellem mænd og kvinder. På samme måde henviser direktiv 2000/43/EF og 2000/78/EF til princippet om ligebehandling uden at præcisere de sammenlignede grupper.

3.11. Artikel 4 og 5 i direktiv 76/207/EF: Forbud mod bestemmelser, der er i modstrid med princippet om ligestilling (ændring 34 og 35)

Da Rådet har slået artikel 3, 4 og 5 sammen og udeladt artikel 4 og 5 i det nuværende direktiv, er der ikke nogen grund til at medtage ændring 34 og 35 i Rådets fælles holdning.

3.12. Artikel 8a: Opgaverne for de organer, der skal fremme ligestilling (ændring 39 og 68)

Rådet finder, at fremme af princippet om ligestilling uden hensyn til køn, som skal udgøre hovedopgaven for de organer, der skal fremme ligestilling, er en mere ambitiøs affattelse end den, der foreslås af Europa-Parlamentet og Kommissionen, som taler om at gennemføre princippet.

Desuden har Rådet ikke villet begrænse disse organers beføjelser til de områder, der henhører under dette direktiv og direktiv 75/117/EØF, 79/7/EØF, 86/378/EØF, 92/85/EF, 96/34/EF og 97/80/EF, da Rådet ikke udelukker, at det kan vedtage nye lovtekster om princippet om ligebehandling, bl.a. på grundlag af artikel 13 i traktaten. Rådet har ligeledes ønsket at anvende samme affattelse som i direktiv 2000/43/EF, som tidligere nævnt af hensyn til sammenhængen mellem disse forskellige tekster. Dette ønske om parallelisme gælder ligeledes for den foreslåede ændring i stk. 2 i samme artikel, hvorefter disse organer kan modtage klager fra grupper eller organisationer og undersøge dem, da Rådet hverken i forbindelse med direktiv 2000/43/EF eller i det foreliggende tilfælde har fundet det ønskeligt at give disse organer samme rolle som en domstol eller en lignende rolle. Til gengæld kan disse organer hjælpe personer, der er ofre for forskelsbehandling, med at anlægge sag om forskelsbehandling.

Endelig er udtrykket "grupper", som i de fleste stater ikke har nogen juridisk værdi, blevet udeladt i dette direktiv, ligesom det blev det i direktiv 2000/43/EF og 2000/78/EF.

3.13. Artikel 8c: Sanktioner (ændring 65)

Rådet har fundet, at det er tilstrækkeligt at fastsætte, at medlemsstaterne "træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at sanktionerne bliver anvendt", da det ikke kan forestille sig, at medlemsstaterne kan træffe foranstaltninger med henblik på anvendelsen, som ikke er effektive.

4. KONKLUSIONER

Rådet finder, at der i realiteten ikke er megen forskel mellem Europa-Parlamentets og Rådets respektive holdninger, og det håber at det vil være muligt at opfylde mandatet fra Det Europæiske Råd i Stockholm den 23. og 24. marts 2001 om at afslutte ajourføringen af direktiv 76/207/EØF inden udgangen af 2001.