[I medfør af artikel 1 og 2 i protokol nr. 21 om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, og med forbehold af artikel 4 i samme protokol, har Irland [ved skrivelse af ...] at det ønsker at deltage i vedtagelsen og anvendelsen af denne afgørelse.

(13)[I medfør af artikel 1 og 2 i protokol nr. 21 om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, og med forbehold af artikel 4 i samme protokol, deltager Irland ikke i vedtagelsen af denne afgørelse, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Irland.]

(9)En hurtig ikrafttræden vil desuden bekræfte, at Europarådets Budapestkonvention er den vigtigste multilaterale ramme for bekæmpelse af cyberkriminalitet.

(8)Eftersom protokollen indeholder de fornødne garantier i overensstemmelse med kravene til internationale overførsler af personoplysninger i henhold til forordning (EU) 2016/679 og direktiv (EU) 2016/680, vil dens ikrafttræden bidrage til at fremme Unionens databeskyttelsesstandarder på globalt plan, lette datastrømmene mellem de EU-medlemsstater og de ikke-EU-medlemsstater, der er parter i protokollen, og sikre, at EU-medlemsstaterne overholder deres forpligtelser i henhold til Unionens databeskyttelsesregler.

(7)Eftersom protokollen indeholder bestemmelser om hurtige procedurer, der forbedrer den grænseoverskridende adgang til elektronisk bevismateriale og et højt beskyttelsesniveau, vil ikrafttrædelsen bidrage til bekæmpelsen af cyberkriminalitet og andre former for kriminalitet på globalt plan ved at lette samarbejdet mellem parterne i EU's medlemsstater og de ikke-EU-medlemsstater, der er parter i protokollen, sikre et højt beskyttelsesniveau for enkeltpersoner og bidrage til at løse lovkonflikter.

(6)En række forbehold, erklæringer, underretninger og meddelelser er relevante for at sikre protokollens forenelighed med Unionens lovgivning og politikker samt for en ensartet anvendelse af protokollen blandt EU-medlemsstaterne i deres forhold til ikke-EU-parter og for en effektiv anvendelse af protokollen.

(4)Kommissionen har også forelagt lovgivningsmæssige forslag til dels en forordning om europæiske editions- og sikringskendelser om elektronisk bevismateriale i straffesager (COM(2018)225 final), dels et direktiv om harmoniserede regler for udpegning af retlige repræsentanter med henblik på indsamling af bevismateriale i straffesager (COM(2018)226 final), hvorved der indføres bindende grænseoverskridende europæiske editions- og sikringskendelser, der kan rettes direkte til en repræsentant for en serviceudbyder i en anden medlemsstat.

(3)Protokollens bestemmelser falder ind under et område, der i vid udstrækning er omfattet af fælles regler som omhandlet i artikel 3, stk. 2, i TEUF, herunder instrumenter, der letter det retlige samarbejde i straffesager, sikrer minimumsstandarder for proceduremæssige rettigheder samt garantier for databeskyttelse og beskyttelse af privatlivets fred.

(2)Teksten til anden tillægsprotokol til konventionen om IT-kriminalitet vedrørende forstærket samarbejde og videregivelse af elektronisk bevismateriale ("protokollen") blev vedtaget af Europarådets Ministerkomité den 17. november 2021 og forventes at blive åbnet for undertegnelse i marts 2022.

Samarbejdsinstrumenterne i henhold til protokollen vil sandsynligvis påvirke de grundlæggende rettigheder, hvis en persons oplysninger kan indhentes i forbindelse med en straffesag, herunder f.eks. retten til en retfærdig rettergang, retten til privatlivets fred og retten til beskyttelse af personoplysninger. Der følges i protokollen en rettighedsbaseret tilgang, idet der fastsættes betingelser og garantier i overensstemmelse med internationale menneskerettighedsinstrumenter, herunder Europarådets konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder fra 1950. Protokollen indeholder navnlig specifikke databeskyttelsesgarantier. I de tilfælde, hvor det er nødvendigt, giver protokollen også parterne et grundlag for at fremsætte visse forbehold, erklæringer eller underretninger og indeholder grundlag for i særlige situationer at nægte at samarbejde som svar på en anmodning. Dermed sikres protokollens forenelighed med EU's charter om grundlæggende rettigheder.

Protokollen kan få konsekvenser for visse kategorier af serviceudbydere, herunder små og mellemstore virksomheder (SMV'er), da de kan blive genstand for anmodninger og pålæg om elektronisk bevismateriale i henhold til protokollen. På nuværende tidspunkt vil disse udbydere imidlertid ofte allerede være genstand for sådanne anmodninger gennem andre eksisterende kanaler, undertiden via forskellige myndigheder, bl.a. på grundlag af konventionen, andre traktater om gensidig retshjælp eller andre rammer, herunder internetforvaltningspolitikker med flere interessenter. Serviceudbydere, herunder SMV'er, vil desuden drage fordel af en klar retlig ramme på internationalt plan og en fælles tilgang for alle parter i protokollen.

Der blev gennemført en konsekvensanalyse i 2017-2018 til at ledsage Kommissionens forslag om elektronisk bevismateriale. I den forbindelse var forhandlingerne om en aftale om en anden tillægsprotokol til Budapestkonventionen om IT-kriminalitet en del af den foretrukne løsning. Der redegøres desuden for de relevante virkninger i denne begrundelse.

Under forhandlingerne har Kommissionen konsekvent rådført sig med Rådets særlige udvalg for forhandlingerne i overensstemmelse med Rådet for Den Europæiske Unions afgørelse af 6. juni 2019 om bemyndigelse af Kommissionen til på Unionens vegne at deltage i forhandlingerne, hvilket gav eksperter fra medlemsstaterne mulighed for at bidrage til fastlæggelsen af Unionens holdning. En række eksperter fra medlemsstaterne deltog også fortsat i forhandlingerne sideløbende med Kommissionens deltagelse på Unionens vegne. Der blev også afholdt høringer af interesserede parter (se ovenfor).

Unionens mål med hensyn til dette forslag, jf. afsnit 2.5 ovenfor, kan kun nås ved at indgå en bindende international aftale, der indeholder de nødvendige samarbejdsforanstaltninger, samtidig med at der sikres en passende beskyttelse af de grundlæggende rettigheder. Protokollen opfylder dette mål. Protokollens bestemmelser er begrænset til, hvad der er nødvendigt for at nå de vigtigste mål. Ensidig handling er ikke et alternativ, da det ikke vil give et tilstrækkeligt grundlag for samarbejdet med ikke-EU-lande og ikke kan sikre den nødvendige beskyttelse af de grundlæggende rettigheder. Det er også mere effektivt at tiltræde en multilateral aftale som protokollen, som Unionen har været i stand til at føre forhandlinger om, end at indlede forhandlinger med individuelle ikke-EU-lande på bilateralt plan. Ud fra den antagelse, at alle 66 parter og fremtidige nye parter i konventionen vil ratificere protokollen, vil protokollen udgøre en fælles retlig ramme for EU-medlemsstaternes samarbejde med deres vigtigste internationale partnere om bekæmpelse af kriminalitet.

Som det fremgår af artikel 3, stk. 2, i TEUF, har Unionen enekompetence til at indgå internationale aftaler for så vidt de kan berøre fælles regler eller ændre deres rækkevidde. Protokollens bestemmelser falder inden for et område, der i vid udstrækning er omfattet af fælles regler som beskrevet i afsnit 2.3 ovenfor.

Unionens kompetence til at lovgive om spørgsmål om fremme af samarbejdet mellem judicielle eller tilsvarende myndigheder i forbindelse med straffesager og fuldbyrdelse af afgørelser er baseret på artikel 82, stk. 1, i TEUF. Unionens kompetence på området for beskyttelse af personoplysninger er baseret på artikel 16 i TEUF.

For det fjerde vil protokollen vise, at konventionen fortsat er betydningsfuld som den vigtigste multilaterale ramme for bekæmpelse af cyberkriminalitet. Dette vil være af central betydning i processen efter FN's Generalforsamlings vedtagelse af resolution 74/247 af december 2019 om "bekæmpelse af brug af informations- og kommunikationsteknologi til kriminelle formål", hvor der blev nedsat et stående mellemstatsligt ad hoc-ekspertudvalg til at udarbejde en omfattende international konvention om bekæmpelse af brug af informations- og kommunikationsteknologi til kriminelle formål.

For det tredje vil protokollen løse og forebygge lovkonflikter, der berører både myndigheder og serviceudbydere og andre enheder i den private sektor, ved at tilvejebringe kompatible regler på internationalt plan for grænseoverskridende adgang til elektronisk bevismateriale.

For det andet vil protokollen sikre, at sådanne foranstaltninger til at opnå adgang til elektronisk bevismateriale vil blive anvendt på en måde, der giver medlemsstaterne mulighed for at respektere de grundlæggende rettigheder, herunder strafferetlige proceduremæssige rettigheder, retten til privatlivets fred og retten til beskyttelse af personoplysninger. I mangel af klare regler på internationalt plan kan eksisterende praksis udgøre en udfordring hvad angår retssikkerhed, gennemsigtighed, ansvarlighed og respekt for mistænktes grundlæggende rettigheder og proceduremæssige garantier i forbindelse med strafferetlige efterforskninger.

For det første vil protokollen sikre, at de retshåndhævende og judicielle myndigheder er bedre udstyret til at indhente det elektroniske bevismateriale, der er nødvendigt for strafferetlige efterforskninger. I betragtning af at elektronisk bevismateriale bliver stadig vigtigere for strafferetlige efterforskninger, er der et hastende behov for, at de retshåndhævende og judicielle myndigheder har de rette instrumenter til at få adgang til elektronisk bevismateriale på en effektiv måde for at sikre, at de effektivt kan bekæmpe kriminalitet online.

Protokollen træder i kraft, når fem parter har givet deres samtykke til at blive bundet af protokollen i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 16, stk. 1 og 2. Undertegnelsesceremonien for protokollen forventes at finde sted i marts 2022.

Endelig bør medlemsstaterne også træffe de nødvendige foranstaltninger i henhold til artikel 14, stk. 11, litra c, for at sikre, at den modtagende part på tidspunktet for overførslen underrettes om forpligtelsen i henhold til EU-retten til at underrette den person, som oplysningerne vedrører, og passende kontaktoplysninger, så den modtagende part kan underrette den kompetente myndighed i EU-medlemsstaten, når fortrolighedsbegrænsningerne ikke længere finder anvendelse, og der kan gives underretning.

Medlemsstaterne bør fremsende meddelelser i henhold til artikel 7, stk. 5, litra e, artikel 8, stk. 10, litra a og b, artikel 14, stk. 7, litra c, og stk. 10, litra b, for at sikre en samlet set effektiv anvendelse af protokollen.

Medlemsstaterne opfordres også til at afholde sig fra at fremsætte en erklæring i henhold til artikel 9, stk. 1, litra b, for at sikre en effektiv anvendelse af protokollen.

For at sikre, at EU-medlemsstaterne anvender protokollen ensartet i deres samarbejde med parter, der ikke er EU-medlemsstater, opfordres medlemsstaterne desuden til ikke at gøre brug af forbeholdet i henhold til artikel 8, stk.13, også fordi et sådant forbehold vil have gensidig virkning. Medlemsstaterne bør afgive en erklæring i henhold til artikel 8, stk. 4, for at sikre, at pålæg kan håndhæves, hvis der kræves yderligere supplerende oplysninger, f.eks. om omstændighederne i den foreliggende sag, for at vurdere, hvorvidt det er forholdsmæssigt og nødvendigt.

For at sikre forenelighed mellem protokollens bestemmelser og den relevante EU-ret og de relevante EU-politikker bør medlemsstaterne ikke gøre brug af forbeholdene i henhold til artikel 7, stk. 9, litra a og litra b. Desuden bør medlemsstaterne fremsætte erklæringen i henhold til artikel 7, stk. 2, litra b, og underretningen i henhold til artikel 7, stk. 5, litra a. For at sikre protokollens forenelighed med Kommissionens lovgivningsforslag om elektronisk bevismateriale, også efterhånden som lovgivningsudkastet udvikles, er det vigtigt, at der ikke tages disse forbehold, og at erklæringen og underretningen fremsættes.

Protokollen danner grundlag for, at parterne kan gøre brug af visse forbehold og fremsætte erklæringer, underretninger eller meddelelser i forbindelse med visse artikler. Medlemsstaterne bør anlægge en ensartet tilgang til visse forbehold og erklæringer, underretninger og meddelelser, jf. bilaget til denne afgørelse. For at sikre, at protokollens gennemførelse er forenelig med EU-retten, bør EU-medlemsstaterne indtage nedenstående holdning med hensyn til disse forbehold og erklæringer. Når protokollen danner grundlag for andre forbehold, erklæringer, underretninger eller meddelelser, kan medlemsstaterne i henhold til dette forslag overveje og fremsætte deres egne forbehold, erklæringer, underretninger eller meddelelser.

Desuden har Kommissionen sikret, at bestemmelserne i protokollen og Kommissionens forslag om elektronisk bevismateriale er forenelige (også i takt med at udkastet til lovgivning er blevet udviklet under drøftelserne med medlovgiverne), og at protokollen ikke giver anledning til lovkonflikter. Kommissionen har navnlig sikret, at protokollen indeholder passende databeskyttelses- og privatlivsgarantier, som gør det muligt for EU-serviceudbydere at opfylde deres forpligtelser i henhold til EU's lovgivning om databeskyttelse og privatlivets fred, for så vidt som protokollen giver et retsgrundlag for dataoverførsler til efterkommelse af pålæg eller anmodninger fra en myndighed fra et tredjeland, der er part i protokollen, hvori det kræves, at en EU-dataansvarlig eller EU-databehandler videregiver personoplysninger eller elektroniske kommunikationsdata.

Kommissionen har, samtidig med at den deltager i forhandlingerne på Unionens vegne, sikret, at protokollen er fuldt forenelig med EU-retten og medlemsstaternes forpligtelser i henhold dertil. Kommissionen har navnlig sikret, at bestemmelserne i protokollen giver medlemsstaterne mulighed for at respektere de grundlæggende rettigheder og friheder og de generelle principper i EU-retten, som er fastsat i EU's traktater og charter om grundlæggende rettigheder, herunder princippet om proportionalitet, processuelle rettigheder, uskyldsformodningen og retten til et forsvar for personer, der er anklaget i en straffesag, samt beskyttelse af privatlivet og personoplysninger og elektroniske kommunikationsdata, når disse data behandles, herunder videregivelse heraf til retshåndhævende myndigheder i lande uden for Den Europæiske Union, og alle forpligtelser, der påhviler de retshåndhævende og judicielle myndigheder i den forbindelse. Kommissionen har også taget hensyn til udtalelsen fra Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse og Det Europæiske Databeskyttelsesråd.

Der skal tages hensyn ikke alene til EU-retten, således som den foreligger på nuværende tidspunkt på det pågældende område, men også til den fremtidige udvikling heraf, for så vidt dette kan forudses på tidspunktet for analysen. Det område, som protokollen dækker, har direkte relevans for EU-rettens forventede fremtidige udvikling. I den forbindelse henledes opmærksomheden på Kommissionens forslag om grænseoverskridende adgang til elektronisk bevismateriale fra april 2018.

Endelig bør medlemsstaterne i forbindelse med andre aftaler eller ordninger i henhold til protokollens artikel 14, stk. 1, litra c, tage hensyn til, at de kun er bundet af sådanne andre aftaler eller ordninger, hvis enten Europa-Kommissionen har vedtaget en afgørelse om tilstrækkeligheden af beskyttelsesniveauet i henhold til artikel 45 i den generelle forordning om databeskyttelse (EU) 2016/679 eller artikel 36 i retshåndhævelsesdirektiv (EU) 2016/680 for det pågældende tredjeland, der dækker de respektive dataoverførsler, eller hvis en sådan anden aftale eller ordning selv indeholder passende databeskyttelsesgarantier i henhold til artikel 46 i den generelle forordning om databeskyttelse eller artikel 37, stk. 1, litra a), i retshåndhævelsesdirektivet.

I henhold til protokollens artikel 14, stk. 1, litra b), bør medlemsstaterne også tage hensyn til, at for EU-medlemsstater, der er parter i konvention 108+, udgør den pågældende konvention ikke i sig selv et passende grundlag for grænseoverskridende dataoverførsler i henhold til protokollen til andre parter i denne konvention. I den forbindelse bør de tage hensyn til sidste punktum i artikel 14, stk. 1, i konvention 108+.

For at protokollens artikel 14, stk. 1, kan være forenelig med Unionens databeskyttelsesregler, kræves det også, at medlemsstaterne overvejer følgende med hensyn til mulige alternative måder til at sikre en passende beskyttelse af personoplysninger, der overføres i henhold til protokollen. For så vidt angår andre internationale aftaler, der etablerer en omfattende ramme for beskyttelse af personoplysninger i overensstemmelse med de gældende krav i de berørte parters lovgivning, bør medlemsstaterne i henhold til artikel 14, stk. 1, litra b, tage hensyn til, at paraplyaftalen mellem EU og USA i forbindelse med direkte samarbejde skal suppleres med yderligere garantier — som skal indgå i en særlig overførselsordning mellem USA og EU/dets medlemsstater — der tager hensyn til de unikke krav til serviceudbyderes direkte overførsel af elektronisk bevismateriale set i forhold til overførsel mellem myndigheder .

Protokollens artikel 14, stk. 2-15, indeholder passende databeskyttelsesgarantier, jf. Unionens databeskyttelsesregler, navnlig artikel 46 i den generelle forordning om databeskyttelse og artikel 37 i retshåndhævelsesdirektivet samt relevant retspraksis ved EU-Domstolen. I overensstemmelse med kravene i EU-retten og for at sikre, at garantierne i protokollens artikel 14 er effektive, bør medlemsstaterne sikre, at der gives personlig meddelelse til personer, hvis oplysninger er blevet overført, dog med visse begrænsninger, f.eks. for at undgå at skade igangværende efterforskninger. Artikel 14, stk. 11, litra c, i protokollen danner grundlag for, at medlemsstaterne kan opfylde dette krav.

Derudover har Unionen vedtaget adskillige direktiver, der styrker mistænktes og tiltaltes processuelle rettigheder. Disse instrumenter vedrører navnlig protokollens artikel 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12 og 13. Et særligt sæt garantier vedrører beskyttelsen af personoplysninger, som er en grundlæggende rettighed, der er nedfældet i EU-traktaterne og i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Personoplysninger må kun behandles i overensstemmelse med forordning (EU) 2016/679 (den generelle forordning om databeskyttelse)g direktiv (EU) 2016/680 (retshåndhævelsesdirektivet). Enhver borgers grundlæggende ret til respekt for sit privat- og familieliv, sit hjem og sin kommunikation omfatter som et væsentligt element respekt for privatlivets fred i forbindelse med kommunikation. Elektroniske kommunikationsdata kan kun behandles som fastsat i direktiv 2002/58/EF (e-databeskyttelsesdirektivet). Disse instrumenter vedrører navnlig protokollens artikel 14.

Det område, der reguleres af protokollen, er i vid udstrækning omfattet af fælles regler baseret på artikel 82, stk. 1, og artikel 16 i TEUF. Den Europæiske Unions nuværende retlige rammer omfatter navnlig instrumenter om retshåndhævelse og retligt samarbejde i straffesager såsom direktiv 2014/41/EU om den europæiske efterforskningskendelse i straffesager, konventionen om gensidig retshjælp i straffesager mellem Den Europæiske Unions medlemsstater og Rådets rammeafgørelse 2002/465/RIA om fælles efterforskningshold. Eksternt har Den Europæiske Union indgået en række bilaterale aftaler mellem Unionen og tredjelande såsom aftalen om gensidig retshjælp mellem Den Europæiske Union og Amerikas Forenede Stater,mellem Den Europæiske Union og Japan og mellem Den Europæiske Union og Norge og Island. Den Europæiske Unions nuværende retlige rammer omfatter også forordning (EU) 2017/1939 om gennemførelse af et forstærket samarbejde om oprettelse af Den Europæiske Anklagemyndighed ("EPPO"). De medlemsstater, der deltager i det forstærkede samarbejde, bør sikre, at EPPO i udøvelsen af sine beføjelser, jf. artikel 22, 23 og 25 i forordning (EU) 2017/1939, kan anmode om samarbejde i henhold til protokollen på samme måde som de pågældende medlemsstaters nationale anklagemyndigheder. Disse instrumenter og aftaler vedrører navnlig protokollens artikel 8, 9, 10, 11 og 12.

Artikel 23, stk. 1, danner grundlag for samråd mellem parterne, herunder gennem komitéen for konventionen om IT-kriminalitet, i overensstemmelse med konventionens artikel 46. Artikel 23, stk. 2, danner også grundlag for vurderingen af anvendelsen og gennemførelsen af protokollens bestemmelser. Artikel 23, stk. 3, sikrer, at vurderingen af anvendelsen og gennemførelsen af artikel 14 om databeskyttelse indledes, når ti parter har givet deres samtykke til at være bundet af protokollen.

I protokollens kapitel IV fastlægges de afsluttende bestemmelser. I artikel 15, stk. 1, litra a, sikres det bl.a., at parterne kan etablere deres forbindelser på de områder, der er omfattet af protokollen, på anden vis i overensstemmelse med konventionens artikel 39, stk. 2. Artikel 15, stk. 1, litra b, sikrer, at EU-medlemsstater, der er parter i protokollen, fortsat kan anvende EU-retten i deres indbyrdes forbindelser. Artikel 15, stk. 2, fastsætter også, at konventionens artikel 39, stk. 3, finder anvendelse på protokollen.

Endelig giver protokollens artikel 14, stk. 1, litra b og c, i betragtning af protokollens multilaterale karakter parterne mulighed for i deres bilaterale forbindelser på visse betingelser at aftale alternative fremgangsmåder til at sikre beskyttelsen af personoplysninger, der overføres i henhold til protokollen. Garantierne i artikel 14, stk. 2-15, finder automatisk anvendelse på parter, der modtager personoplysninger, men på grundlag af artikel 14, stk. 1, litra b, kan parter, der er gensidigt bundet af en international aftale, der etablerer en omfattende ramme for beskyttelse af personoplysninger, i overensstemmelse med de gældende krav i de berørte parters lovgivning, også være bundet af denne ramme. Dette vedrører f.eks. konvention 108+ (for de parter, der tillader dataoverførsel til andre parter i henhold til nævnte konvention) eller paraplyaftalen mellem EU og USA (inden for dens anvendelsesområde, dvs. for overførsel af personoplysninger mellem myndigheder og, i kombination med en specifik overførselsordning mellem USA og EU, for direkte samarbejde mellem myndigheder og serviceudbydere). På grundlag af artikel 14, stk. 1, litra c, kan parterne desuden aftale, at overførslen af personoplysninger finder sted på grundlag af andre aftaler eller ordninger mellem de berørte parter. EU-medlemsstaterne kan kun være bundet af en sådan alternativ aftale eller ordning til overførsel af oplysninger i henhold til protokollen, hvis sådanne overførsler er i overensstemmelse med kravene i Unionens databeskyttelseslovgivning, nemlig kapitel V i direktiv (EU) 2016/680 (retshåndhævelsesdirektivet) og (for direkte samarbejde mellem myndigheder og serviceudbydere i henhold til protokollens artikel 6 og 7) kapitel V i forordning (EU) 2016/679 (den generelle forordning om databeskyttelse).

Som en yderligere garanti er det artikel 14, stk. 15, fastsat, at en part, hvis den har væsentlig dokumentation for, at en anden part systematisk eller i væsentlig grad overtræder garantibestemmelserne i protokollen, kan suspendere overførslen af personoplysninger til den pågældende part efter at have ført samråd (hvilket ikke er påkrævet i hastetilfælde). Enhver personoplysning, der er overført inden en suspension, skal fortsat behandles i overensstemmelse med protokollen.

Protokollens artikel 14 bør også sammenholdes med protokollens artikel 23. Artikel 23 styrker effektiviteten af protokollens garantier ved at fastsætte, at komitéen for konventionen om IT-kriminalitet skal vurdere gennemførelsen og anvendelsen af de foranstaltninger, der træffes i national lovgivning for at gennemføre protokollens bestemmelser. Navnlig fastsættes det udtrykkeligt i artikel 23, stk. 3, at parternes gennemførelse af artikel 14 skal vurderes, når ti parter i konventionen har givet deres samtykke til at være bundet af protokollen.

På dette grundlag fastsættes der artikel 14, stk. 2-15, grundlæggende databeskyttelsesprincipper, herunder formålsbegrænsning, retsgrundlag, datakvalitet og regler for behandling af særlige kategorier af data, forpligtelser, der gælder for dataansvarlige, herunder vedrørende opbevaring af data, opbevaring af fortegnelser, sikkerhed og, hvad angår videre overførsel, individuelle rettigheder, der kan håndhæves, herunder vedrørende underretning, adgang, berigtigelse og automatiske afgørelser, uafhængigt og effektivt tilsyn fra en eller flere myndigheders side samt adgang til administrativ og retslig prøvelse. Garantierne dækker alle former for samarbejde, der er fastsat i protokollen, i givet fald med tilpasninger for at tage hensyn til de særlige forhold i det direkte samarbejde (f.eks. i forbindelse med underretning om overtrædelser). Udøvelsen af visse individuelle rettigheder kan forsinkes, begrænses eller nægtes, hvis det er nødvendigt og står i rimeligt forhold til at forfølge vigtige mål af samfundsmæssig interesse, især for at forebygge risici for igangværende retshåndhævende efterforskninger, hvilket også er i overensstemmelse med EU-retten.

Protokollen følger en rettighedsbaseret tilgang med specifikke betingelser og garantier, hvoraf nogle er indarbejdet i de specifikke samarbejdsforanstaltninger samt i protokollens kapitel III. I henhold til protokollens artikel 13 skal parterne sikre, at beføjelser og procedurer er omfattet af et passende niveau af beskyttelse af de grundlæggende rettigheder, hvilket i overensstemmelse med konventionens artikel 15 sikrer anvendelsen af proportionalitetsprincippet.

Artikel 11 danner grundlag for samarbejde via videokonference.

Artikel 8 danner grundlag for et forstærket samarbejde mellem myndighederne om videregivelse af elektroniske data.

Kapitel II i protokollen indeholder bestemmelser om foranstaltninger til styrkelse af samarbejdet. For det første fastsættes det i artikel 5, stk. 1, at parterne i videst muligt omfang samarbejder på grundlag af protokollen. Artikel 5, stk. 2-5, fastlægger anvendelsen af protokollens foranstaltninger i forhold til eksisterende traktater eller ordninger om gensidig bistand. I artikel 5, stk. 7, fastsættes det, at foranstaltningerne i kapitel II ikke begrænser samarbejdet mellem parterne eller med serviceudbydere eller enheder gennem andre gældende aftaler, ordninger, praksis eller national ret.

De bestemmelser, der henvises til i de følgende afsnit, er af særlig betydning for protokollen. Protokollen ledsages af en detaljeret redegørelse. Selv om redegørelsen ikke udgør et instrument, der giver en autoritativ fortolkning af protokollen, har den til formål at "vejlede og bistå parterne" ved anvendelsen af protokollen.

I protokollen anerkendes det også, at der til et effektivt grænseoverskridende strafferetligt samarbejde, herunder mellem offentlige myndigheder og enheder i den private sektor, kræves effektive betingelser og stærke garantier for beskyttelsen af de grundlæggende rettigheder. Med henblik herpå følges der i protokollen en rettighedsbaseret tilgang, idet der fastsættes betingelser og garantier i overensstemmelse med internationale menneskerettighedsinstrumenter, herunder Europarådets konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder fra 1950. Da elektronisk bevismateriale ofte vedrører personoplysninger, indeholder protokollen også stærke garantier for beskyttelse af privatlivets fred og personoplysninger.

Formålet med protokollen er at styrke samarbejdet om bekæmpelse af cyberkriminalitet og indsamlingen af bevismateriale i elektronisk form vedrørende en strafbar handling i forbindelse med specifikke strafferetlige efterforskninger eller retsforfølgninger. I protokollen anerkendes behovet for øget og mere effektivt samarbejde mellem stater og med den private sektor og for større klarhed og retssikkerhed for serviceudbydere og andre enheder med hensyn til, under hvilke omstændigheder de kan besvare anmodninger fra strafferetlige myndigheder hos andre parter om videregivelse af elektronisk bevismateriale.

På plenarmødet i komitéen for konventionen om IT-kriminalitet den 28. maj 2021 godkendte komitéen for konventionen om IT-kriminalitet udkastet til protokol på sit niveau og fremsendte udkastet til Europarådets Ministerkomité til vedtagelse. Den 17. november 2021 vedtog Europarådets Ministerkomité protokollen.

Kommissionen deltog på Den Europæiske Unions vegne i forhandlingerne om protokollen i overensstemmelse med afgørelsen fra Rådet for Den Europæiske Union. Kommissionen har konsekvent rådført sig med Rådets særlige udvalg for forhandlingerne vedrørende Unionens holdning.

Som det fremgår af strategien for EU's sikkerhedsunion fra 2020, EU-strategien for cybersikkerhed for det digitale årti fra 2020 og EU-strategien for bekæmpelse af organiseret kriminalitet fra 2021 har Kommissionen arbejdet intenst på at opnå en hurtig og vellykket afslutning på forhandlingerne om protokollen. Europa-Parlamentet anerkendte også behovet for at afslutte arbejdet med protokollen i sin beslutning fra 2021 om EU's strategi for cybersikkerhed for det digitale årti.

Efter opfordringen fra Det Europæiske Råd i dets konklusioner af 18. oktober 2018 vedtog Kommissionen den 5. februar 2019 en henstilling med henblik på Rådets afgørelse om bemyndigelse af Kommissionen til på Den Europæiske Unions vegne at deltage i forhandlingerne om en anden tillægsprotokol til Europarådets konvention om IT-kriminalitet. Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse afgav udtalelse om henstillingen den 2. april 2019. Ved afgørelse af 6. juni 2019 bemyndigede Rådet for Den Europæiske Union Kommissionen til på Den Europæiske Unions vegne at deltage i forhandlingerne om anden tillægsprotokol.

Efter forslag fra Cloud Evidence Group vedtog komitéen for konventionen om IT-kriminalitet en række henstillinger om, bl.a. ved at føre forhandlinger om en anden tillægsprotokol til konventionen om IT-kriminalitet vedrørende forstærket internationalt samarbejde, at håndtere den udfordring, der består i, at elektronisk bevismateriale vedrørende cyberkriminalitet og andre strafbare handlinger i stigende grad besiddes af serviceudbydere i udenlandske jurisdiktioner, mens retshåndhævelsesbeføjelserne fortsat er begrænset af territoriale grænser. I juni 2017 godkendte komitéen for konventionen om IT-kriminalitet mandatet for udarbejdelsen af den anden tillægsprotokol i perioden fra september 2017 til december 2019. På baggrund af behovet for mere tid til at afslutte drøftelserne samt begrænsningerne som følge af covid-19-pandemien i 2020 og 2021 forlængede komitéen for konventionen om IT-kriminalitet efterfølgende mandatet to gange, indtil december 2020 og derefter indtil maj 2021.

På trods af bestræbelserne på at forhandle sig frem til en ny konvention om cyberkriminalitet på FN-plan er Budapestkonventionen fortsat den vigtigste multilaterale konvention til bekæmpelse af cyberkriminalitet. Unionen støtter konsekvent konventionen, også inden for rammerne af finansieringen af kapacitetsopbygningsprogrammer.

Konventionen er åben for Europarådets medlemsstater og efter indbydelse også for stater, der ikke er medlemmer. På nuværende tidspunkt er 66 lande parter i konventionen, herunder 26 EU-medlemsstater. I konventionen er der ikke taget højde for, at Den Europæiske Union kan tiltræde den. Den Europæiske Union er imidlertid anerkendt som en observatørorganisation i komitéen for konventionen om IT-kriminalitet (T-CY).

Europarådets Budapestkonvention om IT-kriminalitet (CETS nr. 185) ("konventionen") har til formål at lette bekæmpelsen af strafbare handlinger ved brug af computernetværk. Den 1) indeholder bestemmelser, der harmoniserer nationale materielle strafferetlige elementer af strafbare handlinger og tilknyttede bestemmelser inden for cyberkriminalitet, 2) indeholder bestemmelser om nationale strafferetlige processuelle beføjelser, der er nødvendige for efterforskning og retsforfølgning af sådanne strafbare handlinger samt andre strafbare handlinger, der begås ved hjælp af et computersystem, eller hvor bevismaterialet er i elektronisk form, og 3) tager sigte på at indføre en hurtig og effektiv ordning for internationalt samarbejde.

Det tilstræbes at forbedre den grænseoverskridende adgang til elektronisk bevismateriale i forbindelse med strafferetlige efterforskninger i hele verden, på nationalt plan, på EU-plan og på internationalt plan, herunder i kraft af protokollen. Det er vigtigt at sikre kompatible regler på internationalt plan for at undgå lovkonflikter, når der ønskes grænseoverskridende adgang til elektronisk bevismateriale.

Elektronisk bevismateriale får stadig større betydning i strafferetlige efterforskninger. Kommissionen anslår, at de retshåndhævende og judicielle myndigheder nu har brug for adgang til elektronisk bevismateriale i 85 % af de strafferetlige efterforskninger, bl.a. vedrørende cyberkriminalitet. Bevismaterialet for enhver strafbar handling opbevares i stigende grad i elektronisk form af serviceudbydere i udenlandske jurisdiktioner, og til en effektiv strafferetlig reaktion kræves der passende foranstaltninger til fremskaffelse af sådant bevismateriale for at opretholde retsstatsprincippet.

Cyberkriminalitet udgør fortsat en betydelig udfordring for vores samfund. Uanset de retshåndhævende og judicielle myndigheders indsats er cyberangreb, herunder ransomwareangreb, stadig mere udbredte og komplekse. På grund af internettets grænseløse karakter foregår efterforskninger af cyberkriminalitet næsten altid som grænseoverskridende efterforskninger, der kræver et tæt samarbejde mellem myndighederne i forskellige lande.

Dette forslag supplerer et særskilt forslag fra Kommissionen til afgørelse fra Rådet for Den Europæiske Union ("Rådet") om bemyndigelse af medlemsstaterne til i Den Europæiske Unions interesse at undertegne protokollen.

Nærværende forslag vedrører afgørelsen om bemyndigelse af medlemsstaterne til i Den Europæiske Unions interesse at ratificere anden tillægsprotokol vedrørende forstærket samarbejde og videregivelse af elektronisk bevismateriale til Europarådets Budapestkonvention om IT-kriminalitet ("protokollen"). Formålet med protokollen er at fastsætte fælles regler på internationalt plan for at styrke samarbejdet om bekæmpelse af cyberkriminalitet og indsamlingen af bevismateriale i elektronisk form i forbindelse med strafferetlige efterforskninger eller retsforfølgninger.

Medlemsstaterne sikrer, at de i forbindelse med protokollens artikel 14, stk. 1, litra c, kun er bundet af andre aftaler eller ordninger, hvis enten Europa-Kommissionen har vedtaget en afgørelse om tilstrækkeligheden af beskyttelsesniveauet i henhold til artikel 45 i den generelle forordning om databeskyttelse (EU) 2016/679 eller artikel 36 i retshåndhævelsesdirektiv (EU) 2016/680 for det pågældende tredjeland, der dækker de respektive dataoverførsler, eller hvis en sådan anden aftale eller ordning indeholder passende databeskyttelsesgarantier i henhold til artikel 46 i den generelle forordning om databeskyttelse eller artikel 37, stk. 1, litra a), i retshåndhævelsesdirektivet.

"I forbindelse med artikel 14, stk. 1, litra b, i anden tillægsprotokol til Europarådets konvention om IT-kriminalitet mener vi, at paraplyaftalen mellem EU og USA finder anvendelse på gensidig overførsel af personoplysninger i henhold til protokollen mellem kompetente myndigheder. For overførsler mellem serviceudbydere på vores område og myndigheder i USA i henhold til protokollen finder aftalen kun anvendelse i kombination med en yderligere specifik overførselsordning, der omhandler de unikke krav til serviceudbyderes direkte overførsel af elektronisk bevismateriale set i forhold til overførsel mellem myndigheder."

Hvad angår internationale overførsler på grundlag af paraplyaftalen mellem EU og USA meddeler medlemsstaterne med henblik på protokollens artikel 14, stk. 1, litra b, USA's kompetente myndigheder, at aftalen finder anvendelse på gensidige overførsler af personoplysninger i henhold til protokollen mellem kompetente myndigheder. Medlemsstaterne skal dog tage hensyn til, at aftalen bør suppleres med yderligere garantier, der tager hensyn til de unikke krav til serviceudbyderes direkte overførsel af elektronisk bevismateriale set i forhold til overførsel mellem myndigheder, som er fastsat i protokollen. Følgelig giver medlemsstaterne på tidspunktet for undertegnelsen eller ved deponeringen af deres ratifikations-, accept- eller godkendelsesinstrument følgende meddelelse til USA's kompetente myndigheder:

Medlemsstaterne sikrer, at den modtagende part ved overførsel af oplysninger i henhold til protokollen underrettes om, at det ifølge deres nationale retslige rammer kræves, at der skal gives personlig meddelelse til den person, hvis oplysninger er blevet overført i henhold til protokollens artikel 14, stk. 11, litra c.

De medlemsstater, der deltager i det forstærkede samarbejde, der er indført ved forordning (EU) 2017/1939 om gennemførelse af et forstærket samarbejde om oprettelse af Den Europæiske Anklagemyndighed ("EPPO"), sikrer, at EPPO i udøvelsen af sine beføjelser, jf. artikel 22, 23 og 25 i forordning (EU) 2017/1939, kan anmode om samarbejde i henhold til protokollen på samme måde som de pågældende medlemsstaters nationale anklagemyndigheder.

Medlemsstaterne meddeler og ajourfører kontaktoplysningerne for de myndigheder, der i henhold til artikel 8, stk. 10, litra a, er udpeget til at fremsende et pålæg i henhold til artikel 8, og for de myndigheder, der i henhold til artikel 8, stk. 10, litra b, er udpeget til at modtage et pålæg i henhold til artikel 8. De medlemsstater, der deltager i det forstærkede samarbejde, der er indført ved forordning (EU) 2017/1939 om gennemførelse af et forstærket samarbejde om oprettelse af Den Europæiske Anklagemyndighed ("EPPO"), medtager i udøvelsen af deres beføjelser, jf. artikel 22, 23 og 25 i forordning (EU) 2017/1939, også EPPO blandt de myndigheder, der gives meddelelse om i henhold til artikel 8, stk. 10, litra a og b.

"Der kræves yderligere supplerende oplysninger for at håndhæve pålæg i henhold til artikel 8, stk. 1. De yderligere supplerende oplysninger, der kræves, afhænger af omstændighederne i forbindelse med pålægget og den dertil knyttede efterforskning eller retsforfølgning."

Medlemsstaterne erklærer i henhold til artikel 8, stk. 4, at der kræves yderligere supplerende oplysninger for at håndhæve pålæg i henhold til artikel 8, stk. 1. Følgelig afgiver medlemsstaterne på tidspunktet for undertegnelsen eller ved deponeringen af deres ratifikations-, accept- eller godkendelsesinstrument følgende erklæring:

I henhold til artikel 7, stk. 5, litra e), skal medlemsstaterne udpege en central myndighed, der modtager underretninger i henhold til artikel 7, stk. 5, litra a, og udfører de handlinger, der er beskrevet i stk. 5, litra b, c og d, og meddele kontaktoplysningerne for denne myndighed.

"Når der i henhold til artikel 7, stk. 1, udstedes et pålæg til en serviceudbyder på [medlemsstats] område, kræves vi i alle tilfælde samtidig underretning om pålægget, supplerende oplysninger og et resumé af de faktiske omstændigheder i forbindelse med efterforskningen eller retsforfølgningen".

En medlemsstat skal give underretning om, at når et pålæg i henhold til artikel 7, stk. 1, udstedes til en serviceudbyder på dens område, kræver den samtidig underretning om pålægget, supplerende oplysninger og et resumé af de faktiske omstændigheder i forbindelse med efterforskningen eller retsforfølgningen i henhold til artikel 7, stk. 5, litra a. Følgelig giver medlemsstaterne på tidspunktet for undertegnelsen eller ved deponeringen af deres ratifikations-, accept- eller godkendelsesinstrument følgende underretning til Europarådets generalsekretær:

Protokollen giver også en part mulighed for i overensstemmelse med artikel 19, stk. 3, at afgive en erklæring vedrørende en række artikler i protokollen.

Medlemsstaterne opfordres til at afholde sig fra i henhold til artikel 9, stk. 1, litra b), at erklære, at de ikke vil efterkomme anmodninger i henhold til artikel 9, stk. 1, litra a (fremskyndet videregivelse af elektroniske data i en nødsituation), hvori der kun søges om videregivelse af abonnentdata.

"Det i artikel 7, stk. 1, omhandlede pålæg skal udstedes af eller under tilsyn af en anklagemyndighed eller anden judiciel myndighed eller på anden måde udstedes under uafhængigt tilsyn."

Medlemsstaterne afgiver en erklæring i henhold til artikel 7, stk. 2, litra b), hvoraf det fremgår, at pålæg, der udstedes til serviceudbydere på deres område, skal udstedes af eller under tilsyn af en anklagemyndighed eller anden judiciel myndighed eller på anden måde udstedes under uafhængigt tilsyn. Medlemsstaterne afgiver derfor følgende erklæring, når de deponerer ratifikations-, accept- eller godkendelsesinstrumentet:

Protokollen giver også en part mulighed for i overensstemmelse med artikel 19, stk. 2, at afgive en erklæring vedrørende en række artikler i protokollen.

Medlemsstaterne opfordres til at afholde sig fra at forbeholde sig retten til ikke at anvende artikel 8 (håndhævelse af pålæg fra en anden part) i forbindelse med trafikdata i henhold til artikel 8, stk. 13.

Medlemsstaterne afholder sig fra at forbeholde sig ret til ikke at anvende artikel 7 (videregivelse af abonnentdata) i forbindelse med visse typer af adgangsnumre i henhold til artikel 7, stk. 9, litra b).

Medlemsstaterne afholder sig fra at forbeholde sig ret til ikke at anvende artikel 7 (videregivelse af abonnentoplysninger) i henhold til artikel 7, stk. 9, litra a).

Anden tillægsprotokol vedrørende forstærket samarbejde og videregivelse af elektronisk bevismateriale til Europarådets Budapestkonvention om IT-kriminalitet ("protokollen") giver en part mulighed for i overensstemmelse med artikel 19, stk. 1, at erklære, at den benytter sig af et forbehold, der er fastsat i forbindelse med en række artikler i protokollen

EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 25.11.2021 COM(2021) 719 final BILAG til Forslag til Rådets afgørelse





om bemyndigelse af medlemsstaterne til i Den Europæiske Unions interesse at ratificere anden tillægsprotokol til konventionen om IT-kriminalitet vedrørende forstærket samarbejde og videregivelse af elektronisk bevismateriale







BILAG […] Anden tillægsprotokol til konventionen om IT-kriminalitet vedrørende forstærket samarbejde og videregivelse af elektronisk bevismateriale Præambel Europarådets medlemsstater og de andre stater, der har undertegnet konventionen om IT-kriminalitet (ETS nr. 185, herefter "konventionen"), som blev åbnet for undertegnelse i Budapest den 23. november 2001, der henviser til konventionens rækkevidde og indvirkning på alle regioner i verden, der minder om, at konventionen allerede er suppleret af tillægsprotokollen vedrørende kriminalisering af handlinger af racistisk og fremmedfjendsk karakter begået gennem edb-systemer (ETS nr. 189), der blev åbnet for undertegnelse i Strasbourg den 28. januar 2003 (herefter "den første protokol"), mellem protokollens parter, der tager hensyn til Europarådets eksisterende traktater om samarbejde i straffesager samt andre aftaler og ordninger om samarbejde i straffesager mellem parterne i konventionen, der også henviser til konventionen om beskyttelse af det enkelte menneske i forbindelse med elektronisk databehandling af personoplysninger (ETS nr. 108) som ændret ved ændringsprotokollen (CETS nr. 223), der blev åbnet for undertegnelse i Strasbourg den 10. oktober 2018, og som enhver stat kan opfordres til at tiltræde, der erkender den voksende brug af informations- og kommunikationsteknologi, herunder internettjenester, og den stigende cyberkriminalitet, som udgør en trussel mod demokratiet og retsstatsprincippet, og som mange stater også betragter som en trussel mod menneskerettighederne, der også erkender det stigende antal ofre for cyberkriminalitet og vigtigheden af, at disse ofre opnår retfærdighed, der minder om, at regeringerne har ansvaret for at beskytte samfundet og enkeltpersoner mod kriminalitet, ikke kun offline, men også online, herunder gennem effektiv strafferetlig efterforskning og retsforfølgning, der er overbevist om, at beviser for en strafbar handling i stigende grad lagres elektronisk i computersystemer i udenlandske, multi- eller ukendte jurisdiktioner, og er overbevist om, at der er behov for yderligere foranstaltninger for lovligt at indhente sådanne beviser for at muliggøre en effektiv strafferetlig reaktion og opretholde retsstatsprincippet, der anerkender behovet for øget og mere effektivt samarbejde mellem stater og den private sektor, og at der i denne forbindelse er behov for større klarhed eller retssikkerhed for serviceudbydere og andre enheder med hensyn til, under hvilke omstændigheder de kan besvare direkte anmodninger fra strafferetlige myndigheder i andre parter om videregivelse af elektroniske data, der derfor sigter mod yderligere at styrke samarbejdet om cyberkriminalitet og indsamlingen af bevismateriale i elektronisk form for enhver strafbar handling med henblik på specifikke strafferetlige efterforskninger eller retsforfølgninger ved hjælp af yderligere redskaber vedrørende mere effektiv gensidig bistand og andre former for samarbejde mellem kompetente myndigheder, samarbejde i nødsituationer, og direkte samarbejde mellem kompetente myndigheder og serviceudbydere og andre enheder, der er i besiddelse af eller kontrollerer relevante oplysninger, der er overbevist om, at et effektivt grænseoverskridende strafferetligt samarbejde, bl.a. mellem den offentlige og den private sektor, nyder godt af effektive betingelser og garantier for beskyttelsen af menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, der anerkender, at indsamling af elektronisk bevismateriale til strafferetlig efterforskning ofte vedrører personoplysninger, og anerkender, at mange parter er pålagt krav om at beskytte privatlivets fred og personoplysninger for at opfylde deres forfatningsmæssige og internationale forpligtelser, og der er bevidste om behovet for at sikre, at effektive strafferetlige foranstaltninger vedrørende cyberkriminalitet og indsamling af bevismateriale i elektronisk form er underlagt betingelser og garantier, som skal sikre passende beskyttelse af menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, herunder rettigheder, der følger af forpligtelser, som staterne har påtaget sig i henhold til gældende internationale menneskerettighedsinstrumenter såsom Europarådets konvention af 1950 til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder (ETS nr. 5), FN's internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder af 1966, det afrikanske charter om menneskers og folks rettigheder af 1981, den amerikanske menneskerettighedskonvention af 1969 og andre internationale menneskerettighedstraktater,

er blevet enige om følgende: Kapitel I — Fælles bestemmelser Artikel 1 — Formål Formålet med denne protokol er at supplere: a. konventionen mellem parterne i denne protokol og b. den første protokol mellem parterne i denne protokol, som også er parter i den første protokol. Artikel 2 — Anvendelsesområde 1. Medmindre andet er fastsat i denne protokol, anvendes de foranstaltninger, der er beskrevet heri: a. mellem parter i konventionen, der er parter i denne protokol, med henblik på specifikke strafferetlige efterforskninger eller retsforfølgninger vedrørende strafbare handlinger i forbindelse med edb-systemer og data og indsamling af bevismateriale i elektronisk form i forbindelse med en strafbar handling og b. mellem parter i første protokol, der er parter i denne protokol, med henblik på specifikke strafferetlige efterforskninger eller retsforfølgninger vedrørende strafbare handlinger, der er fastlagt i henhold til første protokol. 2. Enhver part vedtager sådanne lovgivningsmæssige og andre foranstaltninger, der måtte være nødvendige for at opfylde forpligtelserne i denne protokol. Artikel 3 — Definitioner 1. Definitionerne i konventionens artikel 1 og artikel 18, stk. 3, finder anvendelse på denne protokol. 2. I denne protokol forstås desuden ved: a. "central myndighed": den eller de myndigheder, der er udpeget i henhold til en traktat eller ordning om gensidig bistand på grundlag af en ensartet eller gensidig gældende lovgivning mellem de berørte parter, eller, i mangel heraf, den eller de myndigheder, som en part har udpeget i henhold til konventionens artikel 27, stk. 2, litra a

b. "kompetent myndighed": en judiciel, administrativ eller anden retshåndhævende myndighed, der i henhold til national ret er bemyndiget til at beordre, tillade eller gennemføre foranstaltninger i henhold til denne protokol med henblik på indsamling eller fremlæggelse af bevismateriale i forbindelse med specifikke strafferetlige efterforskninger eller retsforfølgninger c. "nødsituation": en situation, hvor der er en væsentlig og overhængende fare for en fysisk persons liv eller sikkerhed d. "personoplysninger": oplysninger om en identificeret eller identificerbar fysisk person e. "overførende part": den part, der overfører oplysningerne som svar på en anmodning eller som del af et fælles efterforskningshold eller i forbindelse med kapitel II, del 2, en part, på hvis område en overførende serviceudbyder eller enhed, der udbyder domænenavnsregistreringstjenester, er etableret. Artikel 4 — Sprog 1. Anmodninger, pålæg og ledsagende oplysninger, der fremsendes til en part, skal affattes på et sprog, der er acceptabelt for den anmodede part eller den part, der er underrettet i henhold til artikel 7, stk. 5, eller ledsages af en oversættelse til et sådant sprog. 2. Pålæg i henhold til artikel 7 og anmodninger i henhold til artikel 6 samt eventuelle ledsagende oplysninger skal: a. fremsendes på et sprog, der bruges hos den anden part, hvor serviceudbyderen eller enheden accepterer en tilsvarende national proces b. fremsendes på et andet sprog, der er acceptabelt for serviceudbyderen eller enheden eller c. ledsages af en oversættelse til et af de sprog, der er omhandlet i stk. 2, litra a eller b. Kapitel II — Foranstaltninger til forstærket samarbejde Del 1 — Generelle principper for kapitel II Artikel 5 — Generelle principper for kapitel II 1. Parterne samarbejder i videst muligt omfang i overensstemmelse med bestemmelserne i dette kapitel. 2. Del 2 i dette kapitel består af artikel 6 og 7. Den indeholder procedurer, der styrker det direkte samarbejde med udbydere og enheder på en anden parts område. Del 2 finder anvendelse, uanset om der findes en gældende traktat eller ordning om gensidig bistand på grundlag af ensartet eller gensidig lovgivning mellem de berørte parter. 3. Del 3 i dette kapitel består af artikel 8 og 9. Den indeholder procedurer til at styrke det internationale samarbejde mellem myndigheder om videregivelse af lagrede elektroniske data. Del 3 finder anvendelse, uanset om der findes en gældende traktat eller ordning om gensidig bistand på grundlag af ensartet eller gensidig lovgivning mellem den begærende og den anmodede part.

4. Del 4 i dette kapitel består af artikel 10. Den indeholder procedurer for gensidig bistand i nødsituationer. Del 4 finder anvendelse, uanset om der findes en gældende traktat eller ordning om gensidig bistand på grundlag af ensartet eller gensidig lovgivning mellem den begærende og den anmodede part. 5. Del 5 i dette kapitel består af artikel 11 og 12. Del 5 finder anvendelse, hvis der ikke findes en gældende traktat eller ordning om gensidig bistand på grundlag af ensartet eller gensidig lovgivning mellem den begærende og den anmodede part. Bestemmelserne i del 5 finder ikke anvendelse, hvis der findes en sådan traktat eller ordning, jf. dog artikel 12, stk. 7. De berørte parter kan dog aftale i stedet for at anvende bestemmelserne i del 5, hvis traktaten eller ordningen ikke forbyder det. 6. Såfremt den anmodede part i overensstemmelse med bestemmelserne i denne protokol kan gøre samarbejde betinget af, at der foreligger dobbelt strafbarhed, skal denne betingelse anses for at være opfyldt, uanset om partens lovgivning henfører handlingen til samme kategori af strafbare handlinger eller anvender den samme terminologi om handlingen som den begærende part, når blot adfærden bag den handling, for hvilken der søges bistand, er strafbar efter den anmodede parts lovgivning. 7. Bestemmelserne i dette kapitel begrænser ikke samarbejde mellem parterne eller mellem parterne og serviceudbydere eller andre enheder via andre gældende aftaler, ordninger, praksis eller national ret. Del 2 — Procedurer til styrkelse af direkte samarbejde med udbydere og enheder på andre parters område. Artikel 6 — Anmodning om oplysninger om registrering af domænenavne 1. Hver part vedtager sådanne lovgivningsmæssige og andre foranstaltninger, der måtte være nødvendige for at bemyndige deres kompetente myndigheder til med henblik på specifikke strafferetlige efterforskninger eller retsforfølgninger at fremsætte en anmodning til en enhed, der udbyder domænenavnsregistreringstjenester på en anden parts område, om oplysninger, som enheden er i besiddelse af eller kontrollerer, med henblik på at identificere eller kontakte indehaveren af et domænenavn. 2. Hver part vedtager sådanne lovgivningsmæssige og andre foranstaltninger, der måtte være nødvendige for at tillade en enhed på dens område at videregive sådanne oplysninger som svar på en anmodning i henhold til stk. 1, på rimelige betingelser i henhold til national ret. 3. Anmodningen i henhold til stk. 1 skal indeholde: a. datoen for udstedelsen af anmodningen og identitet og kontaktoplysninger for den kompetente myndighed, der fremsætter anmodningen b. domænenavnet, som der ønskes om oplysninger om, og en detaljeret liste over de ønskede oplysninger, herunder de specifikke dataelementer c. en erklæring om, at anmodningen er fremsat i henhold til denne protokol, at behovet for oplysningerne opstår, fordi det er relevant for en specifik strafferetlig efterforskning eller retsforfølgning, og at oplysningerne kun vil blive anvendt til den specifikke strafferetlige efterforskning eller retsforfølgning, og d. fristen og måden for videregivelsen af oplysningerne og eventuelle andre særlige proceduremæssige instrukser. 4. Hvis det er acceptabelt for enheden, kan en part indgive en anmodning i henhold til stk. 1 i elektronisk form. Det kan være nødvendigt med passende sikkerheds- og autentifikationsniveauer. 5. Hvis en af de enheder, der er beskrevet i stk. 1, ikke samarbejder, kan en begærende part anmode om, at enheden giver en begrundelse for, hvorfor den ikke videregiver de ønskede oplysninger. Den begærende part kan søge samråd med den part, hvor enheden er etableret, med henblik på at fastlægge, hvilke foranstaltninger der er til rådighed for at indhente oplysningerne. 6. Hver part meddeler på tidspunktet for undertegnelsen af denne protokol eller ved deponeringen af sit ratifikations-, accept- eller godkendelsesinstrument eller på et hvilket som helst andet tidspunkt Europarådets generalsekretær, hvilken myndighed der er udpeget med henblik på samråd i henhold til stk. 5. 7. Europarådets generalsekretær skal oprette og ajourføre et register over de myndigheder, som parterne har udpeget i henhold til stk. 6. Enhver part skal sørge for, at de oplysninger, den har meddelt til registret, til enhver tid er korrekte.

Artikel 7 — Videregivelse af abonnentoplysninger 1. Hver part vedtager sådanne lovgivningsmæssige og andre foranstaltninger, der måtte være nødvendige for at bemyndige deres kompetente myndigheder til at udstede et pålæg, der fremsendes direkte til en serviceudbyder på en anden parts område, med henblik på at opnå videregivelse af nærmere angivne, lagrede abonnentoplysninger, som serviceudbyderen er i besiddelse af eller kontrollerer, hvis abonnentoplysningerne er nødvendige for den udstedende parts specifikke strafferetlige efterforskninger eller retsforfølgninger. 2. a. Hver part vedtager sådanne lovgivningsmæssige og andre foranstaltninger, der måtte være nødvendige for, at en serviceudbyder på dens område kan videregive abonnentoplysninger som svar på et pålæg i henhold til stk. 1. b. En part kan på tidspunktet for undertegnelsen af denne protokol eller ved deponeringen af sit ratifikations-, accept- eller godkendelsesinstrument for så vidt angår pålæg, der udstedes til serviceudbydere på dens område, afgive følgende erklæring: "Pålæg i henhold til artikel 7, stk. 1, skal udstedes af eller under tilsyn af en anklagemyndighed eller anden judiciel myndighed eller på anden måde udstedes under uafhængigt tilsyn". 3. I pålæg i henhold til stk. 1 angives: a. den udstedende myndighed og udstedelsesdato b. en erklæring om, at pålægget er udstedt i henhold til denne protokol c. navn og adresse på den eller de serviceudbydere, pålægget skal forkyndes til d. den eller de strafbare handlinger, der er genstand for strafferetlig efterforskning eller retsforfølgning e. den myndighed, der ønsker de specifikke abonnentoplysninger, hvis det ikke er udstedelsesmyndigheden og f. en detaljeret beskrivelse af de specifikke abonnentoplysninger, der ønskes. 4. Pålæg i henhold til stk. 1 skal ledsages af følgende supplerende oplysninger: a. nationalt retsgrundlag for myndighedens udstedelse af pålægget b. en henvisning til lovbestemmelser og gældende sanktioner for den strafbare handling, der efterforskes eller retsforfølges c. kontaktoplysninger for den myndighed, som serviceudbyderen skal tilbagesende abonnentoplysningerne til, kan anmode om yderligere oplysninger fra eller på anden måde skal besvare d. fristen og måden for tilbagesendelsen af abonnentoplysningerne e. hvorvidt det allerede er blevet søgt at sikre dataene, herunder datoen for sikring og eventuelle relevante referencenumre f. eventuelle særlige proceduremæssige instrukser g. hvis det er relevant, en erklæring om, at der er foretaget samtidig underretning i henhold til stk. 5 og h. alle andre oplysninger, der kan bidrage til at opnå videregivelse af abonnentoplysninger.

5. a. En part kan på tidspunktet for undertegnelsen af denne protokol eller ved deponeringen af sit ratifikations-, accept- eller godkendelsesinstrument og på et hvilket som helst andet tidspunkt underrette Europarådets generalsekretær om, at når et pålæg i henhold til stk. 1 udstedes til en serviceudbyder på dens område, kræver parten i alle tilfælde eller under nærmere angivne omstændigheder samtidig underretning om pålægget, supplerende oplysninger og et resumé af de faktiske omstændigheder i forbindelse med efterforskningen eller retsforfølgningen. b. Uanset om en part kræver underretning i henhold til stk. 5, litra a, kan den kræve, at serviceudbyderen forud for videregivelsen hører partens myndigheder under nærmere angivne omstændigheder. c. De myndigheder, der er blevet underrettet i henhold til stk. 5, litra a, eller hørt i henhold til stk. 5, litra b), kan uden unødig forsinkelse give serviceudbyderen instruks om ikke at videregive abonnentoplysninger, hvis: i. videregivelse kan være til skade for strafferetlige efterforskninger eller retsforfølgninger hos den pågældende part eller ii. betingelserne eller grundene til afslag ville finde anvendelse i henhold til konventionens artikel 25, stk. 4, og artikel 27, stk. 4, hvis der var blevet anmodet om abonnentoplysningerne gennem gensidig retshjælp. d. De myndigheder, der er blevet underrettet i henhold til stk. 5, litra a, eller hørt i henhold til stk. 5, litra b): i. kan anmode om yderligere oplysninger fra den myndighed, der er omhandlet i stk. 4, litra c, med henblik på anvendelsen af stk. 5, litra c, og må ikke videregive dem til serviceudbyderen uden denne myndigheds samtykke og ii. underretter straks den i stk. 4, litra c), omhandlede myndighed, hvis serviceudbyderen er blevet givet instrukser om ikke at videregive abonnentoplysningerne, og angiver begrundelserne herfor. e. En part skal udpege en central myndighed, der modtager underretninger i henhold til stk. 5, litra a, og udfører de handlinger, der er beskrevet i stk. 5, litra b, c og d. Parten skal på det tidspunkt, hvor den første gang underretter Europarådets generalsekretær i henhold til stk. 5, litra a, meddele generalsekretæren kontaktoplysningerne for den pågældende myndighed. f. Europarådets generalsekretær skal oprette og ajourføre et register over de myndigheder, som parterne har udpeget i henhold til stk. 5, litra e, og over hvorvidt og under hvilke omstændigheder de kræver underretning i henhold til stk. 5, litra a. Enhver part skal sørge for, at de oplysninger, den meddeler til registret, til enhver tid er korrekte. 6. Hvis det er acceptabelt for serviceudbyderen, kan en part fremsende et pålæg i henhold til stk. 1 og supplerende oplysninger i henhold til stk. 4 i elektronisk form. En part kan fremsende underretning og yderligere oplysninger i henhold til stk. 5 i elektronisk form. Det kan være nødvendigt med passende sikkerheds- og autentifikationsniveauer. 7. Hvis en serviceudbyder i henhold til stk. 4, litra c), underretter myndigheden om, at den ikke vil videregive de ønskede abonnentoplysninger, eller hvis den ikke videregiver abonnentoplysninger som svar på pålægget i henhold til stk. 1 senest tredive dage efter modtagelsen af pålægget eller inden for den frist, der er fastsat i stk. 4, litra d), alt efter hvilken periode der er længst, kan den udstedende parts kompetente myndigheder derefter kun søge at håndhæve pålægget ved hjælp af artikel 8 eller andre former for gensidig bistand. Parterne kan anmode om, at en serviceudbyder giver en begrundelse for at nægte at videregive de abonnentoplysninger, som pålægget vedrører. 8. En part kan på tidspunktet for undertegnelsen af denne protokol eller ved deponeringen af sit ratifikations-, accept- eller godkendelsesinstrument erklære, at en udstedende part skal anmode om videregivelse af abonnentoplysninger fra serviceudbyderen, inden den anmoder herom i henhold til artikel 8, medmindre den udstedende part giver en rimelig forklaring på, hvorfor den ikke har gjort det. 9. En part kan på tidspunktet for undertegnelsen af denne protokol eller ved deponeringen af sit ratifikations-, accept- eller godkendelsesinstrument: a. forbeholde sig ret til ikke at anvende denne artikel eller b. hvis offentliggørelse af visse typer af adgangsnumre i henhold til denne artikel ville være i strid med de grundlæggende nationale retsprincipper, forbeholde sig ret til ikke at anvende denne artikel på sådanne numre. Del 3 — Procedurer til styrkelse af det internationale samarbejde mellem myndigheder om videregivelse af lagrede elektroniske data. Artikel 8 — Håndhævelse af pålæg fra en anden part om fremskyndet udlevering af abonnentoplysninger og trafikdata

1. Hver part vedtager sådanne lovgivningsmæssige og andre foranstaltninger, der måtte være nødvendige for at bemyndige deres kompetente myndigheder til at udstede et pålæg, der som led i en anmodning til en anden part fremsendes med henblik på at tvinge en serviceudbyder på den anmodede parts område til at udlevere nærmere angivne og lagrede a. abonnentoplysninger og b. trafikdata, som den pågældende serviceudbyder er i besiddelse af eller har kontrol over, og som er nødvendige for partens specifikke strafferetlige efterforskninger eller retsforfølgninger. 2. Hver part vedtager sådanne lovgivningsmæssige og andre foranstaltninger, som måtte være nødvendige for at håndhæve et pålæg i henhold til stk. 1 fra en begærende part. 3. Den begærende part fremsender i sin anmodning pålægget i henhold til stk. 1, de supplerende oplysninger og eventuelle særlige proceduremæssige instrukser til den anmodede part. a. I pålægget angives: i. udstedelsesmyndighed og dato for udstedelsen af pålægget ii. en erklæring om, at pålægget er fremsendt i henhold til denne protokol iii. navn og adresse på den eller de serviceudbydere, pålægget skal forkyndes til iv. den eller de strafbare handlinger, der er genstand for strafferetlig efterforskning eller retsforfølgning v. den myndighed, der ønsker de pågældende oplysninger eller data, hvis det ikke er udstedelsesmyndigheden og vi. en detaljeret beskrivelse af de specifikke oplysninger eller data, der ønskes. b. I de supplerende oplysninger, der fremlægges med henblik på at bistå den begærede part med at håndhæve et pålæg, og som ikke må videregives til serviceudbyderen uden den anmodende parts samtykke, angives: i. nationalt retsgrundlag for myndighedens udstedelse af pålægget ii. de lovbestemmelser og gældende sanktioner for den eller de strafbare handlinger, der efterforskes eller retsforfølges iii. årsagen til, at den begærende part mener, at serviceudbyderen er i besiddelse af eller kontrollerer oplysningerne iv. et sammendrag af de faktiske omstændigheder i forbindelse med efterforskningen eller retsforfølgningen v. oplysningernes eller dataenes relevans for efterforskningen eller retsforfølgningen vi. kontaktoplysninger for en eller flere myndigheder, der kan give yderligere oplysninger

vii. hvorvidt det allerede er blevet søgt at sikre oplysningerne eller dataene, herunder datoen for sikring og eventuelle relevante referencenumre og viii. om oplysningerne eller dataene allerede er blevet søgt på anden vis, og i bekræftende fald på hvilken måde. c. Den begærende part kan anmode den anmodede part om at følge særlige proceduremæssige instrukser. 4. En part kan på tidspunktet for undertegnelsen af denne protokol eller ved deponeringen af sit ratifikations-, accept- eller godkendelsesinstrument og på et hvilket som helst andet tidspunkt erklære, at der kræves yderligere supplerende oplysninger for at håndhæve pålæg i henhold til stk. 1. 5. Den anmodede part skal acceptere anmodninger i elektronisk form. Den kan kræve passende sikkerheds- og autentifikationsniveauer, inden den accepterer anmodningen. 6. a. Den anmodede part skal fra datoen for modtagelsen af alle de oplysninger, der er omhandlet i stk. 3 og 4, gøre en rimelig indsats for at foretage forkyndelse til serviceudbyderen inden for senest 45 dage, og påbyde, at de ønskede oplysninger eller data tilbagesende senest: i. inden for 20 dage for abonnentoplysninger og ii. inden for 45 dage for trafikdata. b. Den anmodede part sørger for, at de fremlagte oplysninger eller data fremsendes til den begærende part uden unødig forsinkelse. 7. Hvis den anmodede part ikke kan efterkomme instrukserne i stk. 3, litra c), på den måde, der anmodes om, underretter den straks den begærende part herom og præciserer i givet fald, på hvilke betingelser den kan efterkomme instrukser, hvorefter den begærende part beslutter, om anmodningen alligevel skal efterkommes. 8. Den anmodede part kan afslå at efterkomme en anmodning af de grunde, der er fastsat i konventionens artikel 25, stk. 4, eller artikel 27, stk. 4, eller kan stille betingelser, som den finder nødvendige for at efterkomme anmodningen. Den anmodede part kan udsætte efterkommelsen af anmodninger af de grunde, der er fastlagt i konventionens artikel 27, stk. 5. Den anmodede part underretter hurtigst muligt den begærende part om afslaget, betingelserne eller udsættelsen. Den anmodede part underretter også den begærende part om andre omstændigheder, der kan forventes at forsinke efterkommelsen af anmodningen betydeligt. Konventionens artikel 28, stk. 2, litra b, finder anvendelse på denne artikel. 9. a. Hvis den begærende part ikke kan opfylde en af de betingelser, den anmodede part har stillet i henhold til stk. 8, underretter den straks den anmodede part herom. Den anmodede part afgør derefter, om oplysningerne eller materialet alligevel skal fremlægges. b. Hvis den begærende part accepterer betingelsen, er den bundet deraf. En begærende part, der udleverer oplysninger eller materiale på en sådan betingelse, kan kræve, at den begærende part med hensyn til denne betingelse angiver, hvordan oplysningerne eller materialet er blevet anvendt. 10. Hver part skal på tidspunktet for undertegnelsen af denne protokol eller ved deponeringen af sit ratifikations-, accept- eller godkendelsesinstrument meddele Europarådets generalsekretær kontaktoplysningerne (og holde dem ajourført) for de myndigheder, der er udpeget: a. til at fremsende et pålæg i henhold til denne artikel og b. til at modtage et pålæg i henhold til denne artikel. 11. En part kan på tidspunktet for undertegnelsen af denne protokol eller ved deponeringen af sit ratifikations-, accept- eller godkendelsesinstrument erklære, at den kræver, at anmodninger fra andre parter i henhold til denne artikel fremsendes til den af den begærende parts centrale myndighed eller af en anden myndighed efter fælles aftale mellem de berørte parter. 12. Europarådets generalsekretær skal oprette og ajourføre et register over de myndigheder, som parterne har udpeget i henhold til stk. 10. Enhver part skal sørge for, at de oplysninger, den har meddelt til registret, til enhver tid er korrekte. 13. En part kan på tidspunktet for undertegnelsen af denne protokol eller ved deponeringen af sit ratifikations-, accept- eller godkendelsesinstrument forbeholde sig ret til ikke at anvende denne artikel på trafikdata.

Artikel 9 — Hurtig videregivelse af lagrede elektroniske data i en nødsituation 1. a. Hver part skal vedtage de lovgivningsmæssige og andre foranstaltninger, der måtte være nødvendige i en nødsituation, for at dens kontaktpunkt, der altid er tilgængeligt (24 timer i døgnet/7 dage om ugen), jf. konventionens artikel 35 ("kontaktpunkt"), kan videresende en anmodning til og modtage en anmodning fra et kontaktpunkt i en anden part med henblik på øjeblikkelig bistand til fra en serviceudbyder på den pågældende parts område at opnå hurtig videregivelse af nærmere angivne, lagrede elektroniske data, som den pågældende tjenesteudbyder er i besiddelse af eller har kontrol over, uden anmodning om gensidig bistand. b. En part kan på tidspunktet for undertegnelsen af denne protokol eller ved deponeringen af sit ratifikations-, accept- eller godkendelsesinstrument erklære, at den ikke vil efterkomme anmodninger i henhold til stk. 1, litra a, hvori der kun søges om videregivelse af abonnentoplysninger. 2. Enhver part skal vedtage sådanne lovgivningsmæssige og andre foranstaltninger, som måtte være nødvendige for i henhold til stk. 1 at gøre det muligt: a. for dens myndigheder at indhente oplysninger fra en serviceudbyder på dens område som følge af en anmodning i henhold til stk. 1 b. for en serviceudbyder på dens område at videregive de ønskede oplysninger til sine myndigheder som svar på en anmodning i henhold til stk. 2, litra a, og c. for dens myndigheder at fremlægge de ønskede oplysninger til den begærende part. 3. I en anmodning i henhold til stk. 1 angives: a. den kompetente myndighed, der ønsker oplysningerne, og datoen for udstedelsen af anmodningen b. en erklæring om, at anmodningen er udstedt i henhold til denne protokol c. navn og adresse på den eller de serviceudbydere, der er i besiddelse af eller kontrollerer de ønskede oplysninger d. den eller de strafbare handlinger, der er genstand for den strafferetlige efterforskning eller retsforfølgning, og en henvisning til lovbestemmelser og gældende sanktioner e. tilstrækkelige fakta til at påvise, at der er tale om en nødsituation, og angivelse af, hvordan de oplysninger, der anmodes om, har forbindelse til den f. en detaljeret beskrivelse af de data, der ønskes g. eventuelle særlige proceduremæssige instrukser og h. alle andre oplysninger, der kan bidrage til at opnå videregivelse af de data, der anmodes om. 4. Den anmodede part skal acceptere en anmodning i elektronisk form. En part kan også acceptere en anmodning, der fremsendes mundtligt, og kan kræve bekræftelse deraf i elektronisk form. Den kan kræve passende sikkerheds- og autentifikationsniveauer, inden den accepterer anmodningen. 5. En part kan på tidspunktet for undertegnelsen af denne protokol eller ved deponeringen af sit ratifikations-, accept- eller godkendelsesinstrument erklære, at den kræver, at begærende parter, efter at anmodningen er efterkommet, indgiver anmodningen og eventuelle supplerende oplysninger, der fremsendes til støtte herfor, i et format og gennem en kanal, som kan omfatte gensidig bistand, der er anført af den anmodede part. 6. Den anmodede part underretter hurtigst muligt den begærende part om sin beslutning vedrørende anmodningen i henhold til stk. 1, og angiver i givet fald, på hvilke betingelser den vil fremlægge oplysningerne, og eventuelle andre former for samarbejde, der måtte være til rådighed. 7. a. Hvis en begærende part ikke kan opfylde en af de betingelser, den anmodede part har stillet i henhold til stk. 6, underretter den straks den anmodede part herom. Den anmodede part afgør derefter, om oplysningerne eller materialet alligevel skal fremlægges. Hvis den begærende part accepterer betingelsen, er den bundet deraf.

b. En begærende part, der udleverer oplysninger eller materiale på en sådan betingelse, kan kræve, at den begærende part med hensyn til denne betingelse angiver, hvordan oplysningerne eller materialet er blevet anvendt. Del 4 — Procedurer for gensidig bistand i nødsituationer. Artikel 10 – Gensidig bistand i nødsituationer 1. Hver part kan hurtigt anmode om gensidig bistand, hvis den er af den opfattelse, at der er tale om en nødsituation. En anmodning i henhold til denne artikel skal ud over det øvrige påkrævede indhold indeholde en beskrivelse af de fakta, der viser, at der er tale om en nødsituation, og hvordan den ønskede bistand vedrører den. 2. En anmodet part skal acceptere en sådan anmodning i elektronisk form. Den kan kræve passende sikkerheds- og autentifikationsniveauer, inden den accepterer anmodningen. 3. Den anmodede part kan hurtigt anmode om supplerende oplysninger med henblik på at vurdere anmodningen. Den begærende part fremlægger hurtigt sådanne supplerende oplysninger. 4. Når det er godtgjort, at der er tale om en nødsituation, og de øvrige krav til gensidig bistand er opfyldt, besvarer den anmodede part hurtigt anmodningen. 5. Hver part sikrer, at en person fra dens centrale myndighed eller andre myndigheder med ansvar for at besvare anmodninger om gensidig bistand altid er tilgængeligt (24 timer i døgnet/7 dage om ugen) for at besvare en anmodning i henhold til denne artikel. 6. Den centrale myndighed eller andre myndigheder med ansvar for gensidig bistand mellem de begærende og de anmodede parter kan aftale, at resultaterne af efterkommelsen af en anmodning i henhold til denne artikel eller en foreløbig kopi heraf kan udleveres til den begærende part via en anden kanal end den, der er anvendt til anmodningen. 7. Hvis der ikke findes en gældende traktat eller ordning om gensidig bistand på grundlag af ensartet eller gensidig lovgivning mellem den begærende og den anmodede part, finder konventionens artikel 27, stk. 2, litra b, og stk. 3-8, og artikel 28, stk. 2-4, anvendelse på denne artikel. 8. Hvis der findes en sådan traktat eller ordning, suppleres denne artikel med bestemmelserne i en sådan traktat eller ordning, medmindre de berørte parter aftaler i stedet for at anvende nogle af eller alle de bestemmelser i konventionen, der er omhandlet i stk. 7. 9. Enhver part kan på tidspunktet for undertegnelsen af denne protokol eller ved deponeringen af sit ratifikations-, accept- eller godkendelsesinstrument erklære, at anmodninger også kan sendes direkte til dens judicielle myndigheder eller gennem International Criminal Police Organisation (Interpol) eller til dens altid tilgængelige kontaktpunkt, der er oprettet i henhold til konventionens artikel 35. I sådanne tilfælde skal der samtidig sendes en kopi til den anmodede parts centrale myndighed gennem den begærende parts centrale myndighed. Såfremt der fremsættes en anmodning direkte til en judiciel myndighed hos den anmodede part, og denne myndighed ikke har kompetence til at behandle anmodningen, skal den henvise anmodningen til den kompetente nationale myndighed og underrette den begærende part direkte herom. Del 5 — Procedurer vedrørende internationalt samarbejde i mangel af gældende internationale aftaler Artikel 11 — Videokonferencer 1. En begærende part kan anmode om, og den anmodede part kan tillade, at vidneudsagn og forklaringer fra et vidne eller en sagkyndig optages ved videokonference. Den begærende part og den anmodede part fører samråd for at lette løsningen af eventuelle spørgsmål, der måtte opstå i forbindelse med efterkommelsen af anmodningen, herunder, hvis det er relevant: hvilken part der skal lede en videokonference de myndigheder og personer, der skal være til stede om den ene eller begge parter skal sørge for aflæggelse af særlige eder, advarsler eller give instrukser til vidnet eller den sagkyndige hvordan vidnet eller den sagkyndige afhøres den måde, hvorpå vidnets eller den sagkyndiges rettigheder på behørig vis sikres behandlingen af krav om privilegier eller immunitet behandlingen af indsigelser mod spørgsmål eller svar og om den ene eller begge parter skal sørge for oversættelse, tolkning og udskrifter. 2. a. De anmodede og begærende parters centrale myndigheder kommunikerer direkte med hinanden med henblik på anvendelsen af denne artikel. En anmodet part kan acceptere en anmodning i elektronisk form. Den kan kræve passende sikkerheds- og autentifikationsniveauer, inden den accepterer anmodningen.

b. Den anmodede part underretter den begærende part om grundene til ikke at efterkomme eller forsinke efterkommelsen af anmodningen. Konventionens artikel 27, stk. 8, finder anvendelse på denne artikel. Med forbehold af eventuelle andre betingelser, som en anmodet part kan stille i overensstemmelse med denne artikel, finder konventionens artikel 28, stk. 2-4, anvendelse på denne artikel. 3. En anmodet part, der yder bistand i henhold til denne artikel, bestræber sig på at sikre, at den person, som der ønskes vidneudsagn eller forklaring fra, er til stede. Hvis det er relevant, kan den anmodede part, i det omfang det i henhold til dens ret er muligt, træffe de nødvendige foranstaltninger for at tvinge et vidne eller en sagkyndig til at møde op hos den anmodede part på et bestemt tidspunkt og sted. 4. De procedurer vedrørende afholdelsen af videokonferencen, som den begærende part har præciseret, skal følges, medmindre dette er uforeneligt med den anmodede parts nationale ret. I tilfælde af uforenelighed, eller i det omfang proceduren ikke er præciseret af den begærende part, anvender den anmodede part proceduren i henhold til sin nationale ret, medmindre andet er aftalt mellem de begærende og de anmodede parter. 5. Uden at dette berører nogen jurisdiktion i henhold til den begærende parts nationale ret, sikres det, at hvis vidnet eller eksperten under videokonferencen: a. bevidst afgiver en falsk forklaring, når den anmodede part i overensstemmelse med sin nationale ret har forpligtet den pågældende til at vidne sandfærdigt b. nægter at afgive vidneforklaring, når den anmodede part i overensstemmelse med sin nationale ret har forpligtet den pågældende til at afgive vidneforklaring, eller c. begår en anden forseelse, som er forbudt i henhold til den anmodede parts nationale ret under sådanne retsforfølgninger, skal den pågældende person kunne straffes i den anmodede part på samme måde, som hvis en sådan handling var blevet begået under dens nationale retsforfølgning. 6. a. Medmindre andet er aftalt mellem den begærende part og den anmodede part, afholder den anmodede part alle omkostninger i forbindelse med efterkommelsen af en anmodning i henhold til denne artikel, undtagen: i. vederlaget til en sagkyndig ii. udgifterne til oversættelse, tolkning og udskrifter og iii. ekstraordinære omkostninger. b. Hvis efterkommelsen af en anmodning vil medføre ekstraordinære omkostninger, fører den begærende og den anmodede stat samråd for at fastlægge, på hvilke betingelser anmodningen kan efterkommes. 7. Hvis den begærende part og den anmodede part er enige herom: a. kan bestemmelserne i denne artikel anvendes i forbindelse med afholdelse af audiokonferencer b. kan videokonferenceteknologi anvendes til andre formål eller afhøringer end dem, der er beskrevet i stk. 1, herunder med henblik på at identificere personer eller genstande. 8. Hvis en anmodet part vælger at tillade afhøring af en mistænkt eller tiltalt person, kan den kræve særlige betingelser og garantier med hensyn til at optage vidneudsagn eller forklaring fra eller give underretning til eller anvende proceduremæssige foranstaltninger over for en sådan person. Artikel 12 — Fælles efterforskningshold og fælles efterforskninger 1. Efter fælles aftale kan to eller flere parters kompetente myndigheder oprette og operere med et fælles efterforskningshold på deres områder for at lette strafferetlige efterforskninger eller retsforfølgninger, hvis en styrket koordinering anses for at være særlig nyttig. De kompetente myndigheder fastlægges af de respektive berørte parter.

2. Procedurerne og betingelserne for, hvordan fælles efterforskningshold skal fungere, f.eks. deres specifikke formål, sammensætning, funktioner, varighed og eventuelle forlængelsesperioder, placering, organisation, betingelser for indsamling, videregivelse og anvendelse af oplysninger eller bevismateriale, fortrolighedsbetingelser, og betingelser for inddragelse af en parts deltagende myndigheder i undersøgelsesaktiviteter, der finder sted på den anden parts område, fastsættes efter aftale mellem de pågældende kompetente myndigheder. 3. En part kan på tidspunktet for undertegnelsen af denne protokol eller ved deponeringen af sit ratifikations-, accept- eller godkendelsesinstrument erklære, at dens centrale myndighed skal undertegne eller på anden måde tilslutte sig aftalen om oprettelse af holdet. 4. Disse kompetente og deltagende myndigheder kommunikerer direkte med hinanden, idet parterne dog kan aftale andre passende kommunikationskanaler, hvis ekstraordinære omstændigheder kræver mere central koordinering. 5. Hvis det er nødvendigt at træffe efterforskningsforanstaltninger på en af de berørte parters område, kan de deltagende myndigheder fra den pågældende part anmode deres egne myndigheder om at træffe disse foranstaltninger, uden at de andre parter skal indgive en anmodning om gensidig bistand. Disse foranstaltninger gennemføres af den pågældende parts myndigheder på dens område på de betingelser, der gælder i henhold til national ret i en national efterforskning. 6. Anvendelse af oplysninger eller bevismateriale, som en parts deltagende myndigheder videregiver til andre berørte parters deltagende myndigheder, kan nægtes eller begrænses på den måde, der er fastsat i den i stk. 1 og 2 omhandlede aftale. Hvis aftalen ikke indeholder betingelser for at nægte eller begrænse anvendelsen, kan parterne anvende de oplysninger eller det bevismateriale, der er videregivet: a. til de formål, med henblik på hvilke aftalen er indgået b. med henblik på afsløring, efterforskning og retsforfølgning af andre strafbare handlinger end dem, for hvilke aftalen er indgået, med forudgående samtykke fra de myndigheder, der videregiver oplysningerne eller bevismaterialet. Der kræves dog ikke samtykke, hvis de grundlæggende retsprincipper hos den part, der anvender oplysningerne eller beviserne, kræver, at den videregiver oplysningerne eller beviserne for at beskytte en tiltalt persons rettigheder i straffesager. I så fald underretter disse myndigheder uden unødig forsinkelse de myndigheder, der har videregivet oplysningerne eller bevismaterialet, eller c. for at forebygge en nødsituation. I så fald underretter de deltagende myndigheder, der har modtaget oplysningerne eller bevismaterialet, uden unødig forsinkelse de deltagende myndigheder, der har videregivet oplysningerne eller bevismaterialet, medmindre andet er aftalt. 7. I mangel af en aftale som beskrevet i stk. 1 og 2 kan der gennemføres fælles efterforskninger på gensidigt aftalte vilkår fra sag til sag. Dette stykke finder anvendelse, uanset om der findes en gældende traktat eller ordning om gensidig bistand på grundlag af ensartet eller gensidig lovgivning mellem de berørte parter. Kapitel III — Betingelser og garantier Artikel 13 — Betingelser og garantier I overensstemmelse med konventionens artikel 15 sikrer hver part, at der for fastsættelse, gennemførelse og anvendelse af de i denne protokol indeholdte beføjelser og procedurer gælder de betingelser og garantier, der er fastsat i dens nationale ret, som på behørig vis sikrer iagttagelse af menneskerettighederne og frihedsrettighederne. Artikel 14 — Beskyttelse af personoplysninger 1. Anvendelsesområde a. Medmindre andet er fastsat i stk. l, litra b) og c), behandler hver part de personoplysninger, den modtager i henhold til denne protokol, i overensstemmelse med stk. 2-15 i denne artikel. b. Hvis både den overførende part og den modtagende part på tidspunktet for modtagelsen af personoplysninger i henhold til denne protokol er gensidigt bundet af en international aftale, der etablerer en omfattende ramme mellem disse parter for beskyttelse af personoplysninger, som finder anvendelse på overførsel af personoplysninger med henblik på at forebygge, opdage, efterforske og retsforfølge strafbare handlinger, og som fastsætter, at behandlingen af personoplysninger i henhold til nævnte aftale opfylder kravene i de berørte parters databeskyttelseslovgivning, finder bestemmelserne i en sådan aftale, for så vidt angår de foranstaltninger, der er omfattet af anvendelsesområdet for den pågældende aftale, anvendelse på personoplysninger, der er indhentet i henhold til denne protokol, i stedet for bestemmelserne i stk. 2-15, medmindre andet er aftalt mellem parterne. c. Hvis den overførende part og den modtagende part ikke er gensidigt bundet i henhold til en aftale som beskrevet i stk. l, litra b, kan de aftale, at overførslen af personoplysninger i henhold til denne protokol kan finde sted på grundlag af andre aftaler eller ordninger mellem de berørte parter i stedet for stk. 2-15.

d. Hver part skal anse behandlingen af personoplysninger i henhold til stk. l, litra a og b, for at opfylde kravene i dens retlige rammer for beskyttelse af personoplysninger for internationale overførsler af personoplysninger, og der kræves ikke yderligere tilladelse til overførsel i henhold til nævnte retlige rammer. En part kan kun nægte eller forhindre overførsel af oplysninger til en anden part i henhold til denne protokol af hensyn til databeskyttelsen på de betingelser, der er fastsat i stk. 15, når stk. l, litra a, finder anvendelse, eller i henhold til en aftale eller ordning som omhandlet i stk. l, litra b eller c, når et af disse litraer finder anvendelse. e. Intet i denne artikel er til hinder for, at en part anvender strengere garantier for sine egne myndigheders behandling af personoplysninger, der modtages i henhold til denne protokol. 2. Formål og anvendelse a. Den part, der har modtaget personoplysninger, behandler dem til de formål, der er beskrevet i artikel 2. Den må ikke viderebehandle personoplysningerne til et uforeneligt formål, og den må ikke viderebehandle oplysningerne, når dette ikke er tilladt i henhold til dens nationale retlige rammer. Denne artikel berører ikke den overførende parts mulighed for at stille yderligere betingelser i henhold til denne protokol i et specifikt tilfælde, men sådanne betingelser må ikke omfatte generiske databeskyttelsesbetingelser. b. Den modtagende part sikrer i henhold til sine nationale retlige rammer, at de personoplysninger, der ønskes og behandles, er relevante og ikke for omfattende i forhold til formålet med en sådan behandling. 3. Kvalitet og integritet Hver part træffer rimelige foranstaltninger for at sikre, at personoplysningerne bevares så nøjagtigt og fuldstændigt og er så ajourførte, som det kræves og er hensigtsmæssigt for en lovlig behandling af personoplysningerne, under hensyntagen til de formål, hvortil de behandles. 4. Følsomme oplysninger En parts behandling af personoplysninger om racemæssig eller etnisk oprindelse, politisk, religiøs eller anden overbevisning eller fagforeningsmæssigt tilhørsforhold, genetiske data, biometriske data, der anses for at være følsomme i betragtning af de involverede risici eller personoplysninger om helbredsforhold og seksuelle forhold må kun finde sted inden for rammerne af de fornødne garantier for at beskytte mod risikoen for uberettigede skadelige virkninger af anvendelsen af sådanne oplysninger, herunder navnlig mod ulovlig forskelsbehandling. 5. Opbevaringsperiode Hver part opbevarer kun personoplysningerne så længe, det er nødvendigt og hensigtsmæssigt af hensyn til formålene med behandlingen af oplysningerne i henhold til stk. 2. For at opfylde denne forpligtelse fastsætter den i sine nationale retlige rammer specifikke opbevaringsperioder eller regelmæssig gennemgang af behovet for yderligere opbevaring af oplysningerne. 6. Automatiske afgørelser Afgørelser, der har en betydelig negativ indvirkning på de relevante interesser hos den fysiske person, som personoplysningerne vedrører, må ikke udelukkende baseres på automatisk behandling af personoplysninger, medmindre det er tilladt i henhold til national ret og med de fornødne garantier, der omfatter muligheden for menneskelig indgriben. 7. Datasikkerhed og datasikkerhedshændelser a. Hver part sikrer, at den har truffet passende teknologiske, fysiske og organisatoriske foranstaltninger til beskyttelse af personoplysninger, navnlig mod tab, hændelig eller uautoriseret adgang, videregivelse, ændring eller ødelæggelse ("sikkerhedshændelse"). b. Ved opdagelse af en sikkerhedshændelse, hvor der er betydelig risiko for fysisk eller ikkefysisk skade for enkeltpersoner eller for den anden part, vurderer den modtagende part straks sandsynligheden for og omfanget heraf og træffer straks passende foranstaltninger for at begrænse sådanne skader. Sådanne foranstaltninger omfatter bl.a. underretning af den overførende myndighed eller i forbindelse med kapitel II, del 2, den eller de myndigheder, der er udpeget i medfør af stk. 7, litra c. Der kan dog gælde passende begrænsninger for så vidt angår den videre fremsendelse af underretningen; den kan forsinkes eller udelades, hvis en sådan underretning kan bringe den nationale sikkerhed i fare, eller forsinkes, hvis en sådan underretning kan bringe foranstaltninger til beskyttelse af den offentlige sikkerhed i fare. Sådanne foranstaltninger omfatter også underretning af den pågældende person, medmindre parten har truffet passende foranstaltninger, således at der ikke længere er en betydelig risiko. Underretningen af den enkelte person kan forsinkes eller udelades i henhold til betingelserne i stk. 12, litra a, nr. i. Den underrettede part kan anmode om samråd og supplerende oplysninger vedrørende hændelsen og reaktionen derpå. c. Hver part skal på tidspunktet for undertegnelsen af denne protokol eller ved deponeringen af sit ratifikations-, accept- eller godkendelsesinstrument meddele Europarådets generalsekretær, hvilke(n) myndighed(er) der med henblik på kapitel II, del 2, skal have underretning i henhold til stk. 7, litra b: de meddelte oplysninger kan senere ændres. 8. Opretholdelse af registre Hver part skal opretholde registre eller have andre egnede midler til at vise, hvordan en persons personoplysninger tilgås, anvendes og videregives i et specifikt tilfælde. 9. Intern videregivelse hos en part

a. Når en parts myndighed videregiver personoplysninger, der oprindeligt er modtaget i henhold til denne protokol, til en anden myndighed hos samme part, behandler denne anden myndighed dem i overensstemmelse med denne artikel, jf. dog stk. 9, litra b). b. Uanset stk. 9, litra a, kan en part, der har taget forbehold i henhold til artikel 17, videregive personoplysninger, som den har modtaget, til sine delstater eller lignende territoriale enheder, forudsat at parten har indført foranstaltninger, der sikrer, at de modtagende myndigheder fortsat effektivt beskytter oplysningerne ved at sikre et beskyttelsesniveau for oplysningerne, der svarer til det, der sikres ved denne artikel. c. I tilfælde af indikationer på ukorrekt gennemførelse af dette stykke kan den overførende part anmode om samråd og relevante oplysninger om disse indikationer. 10. Videre overførsel til en anden stat eller en anden international organisation a. Den modtagende part må kun overføre personoplysningerne til en anden stat eller international organisation efter forudgående tilladelse fra den overførende myndighed eller med henblik på kapitel II, afdeling 2, den eller de myndigheder, der er udpeget i henhold til stk. 10, litra b. b. Hver part skal på tidspunktet for undertegnelsen af denne protokol eller ved deponeringen af sit ratifikations-, accept- eller godkendelsesinstrument meddele Europarådets generalsekretær, hvilke(n) myndighed(er) der giver tilladelse med henblik på kapitel II, del 2; de meddelte oplysninger kan senere ændres. 11. Gennemsigtighed og underretning a. Hver part giver ved offentliggørelse af generelle meddelelser eller ved personlig meddelelse til den person, hvis personoplysninger er blevet indsamlet, meddelelse om: i. retsgrundlaget for og formålet eller formålene med behandlingen ii. eventuelle opbevarings- eller gennemgangsperioder i henhold til stk. 5, alt efter hvad der er relevant iii. modtagere eller kategorier af modtagere, som oplysningerne videregives til, og iv. adgangs-, berigtigelses- og prøvelsesmuligheder. b. En part kan gøre ethvert krav om personlig meddelelse betinget af rimelige begrænsninger i henhold til dens nationale retlige rammer i henhold til betingelserne i stk. 12, litra a, nr. i. c. Hvis det ifølge den overførende parts nationale retlige rammer kræves, at der skal gives personlig meddelelse til den person, hvis oplysninger er blevet overført til en anden part, træffer den overførende part foranstaltninger, således at den anden part på tidspunktet for overførslen underrettes om dette krav og relevante kontaktoplysninger. Der gives ikke personlig meddelelse, hvis den anden part har anmodet om, at videregivelsen af oplysningerne holdes fortrolig, i de tilfælde hvor betingelserne for begrænsninger i stk. 12, litra a, nr. i, finder anvendelse. Når disse restriktioner ikke længere finder anvendelse, og der kan gives personlig meddelelse, træffer den anden part foranstaltninger, således at den overførende part bliver underrettet. Hvis den overførende part endnu ikke er blevet underrettet herom, har den ret til at fremsætte anmodninger til den modtagende part, som underretter den overførende part om, hvorvidt begrænsningen skal opretholdes. 12. Adgang og berigtigelse a. Hver part sikrer, at enhver person, hvis personoplysninger er modtaget i henhold til denne protokol, i overensstemmelse med de procedurer, der er fastlagt i de nationale retlige rammer, og uden unødig forsinkelse har ret til at anmode om og få udleveret: i. en skriftlig eller elektronisk kopi af den dokumentation, der opbevares om den pågældende person, og som indeholder vedkommendes personoplysninger, og tilgængelige oplysninger med angivelse af retsgrundlaget for og formålene med behandlingen, opbevaringsperioder og modtagere eller kategorier af modtagere af oplysningerne ("adgang"), samt oplysninger om de klagemuligheder, der kan gøres brug af, idet adgang i et særligt tilfælde dog kan gøres betinget af, at der anvendes forholdsmæssige begrænsninger, der er tilladt i henhold til de nationale retlige rammer, og som på afgørelsestidspunktet er nødvendige for at beskytte andres rettigheder og frihedsrettigheder eller vigtige mål af almen interesse, og hvori der er taget behørigt hensyn til den berørte persons legitime interesser ii. berigtigelse, hvis den fysiske persons personoplysninger er ukorrekte eller er blevet behandlet ukorrekt. En berigtigelse omfatter — i det omfang det er relevant og rimeligt under hensyntagen til grundene til berigtigelse og den særlige behandlingskontekst — rettelse, supplering, sletning eller anonymisering, begrænsning af behandlingen eller blokering. b. Hvis adgang eller berigtigelse nægtes eller begrænses, skal parten uden unødig forsinkelse sende den pågældende person et skriftligt svar, som kan fremsendes elektronisk, med oplysning om afslaget eller begrænsningen. Den skal anføre grundene til et sådant afslag eller en sådan begrænsning og oplyse om de klagemuligheder, der kan gøres brug af. Eventuelle udgifter i forbindelse med at få adgang bør være rimelige og ikke overdrevent store. 13. Retsmidler og udenretslige midler

Hver part skal råde over effektive retsmidler og udenretslige midler for klageadgang i tilfælde af overtrædelser af denne artikel. 14. Tilsyn Hver part skal have en eller flere offentlige myndigheder, der alene eller sammen udøver uafhængige og effektive tilsynsfunktioner og -beføjelser med hensyn til de foranstaltninger, der er fastsat i denne artikel. De funktioner og beføjelser, som disse myndigheder har, uanset om de handler alene eller sammen, omfatter undersøgelsesbeføjelser, beføjelse til at reagere på klager og mulighed for til at træffe korrigerende foranstaltninger. 15. Samråd og suspension En part kan suspendere overførslen af personoplysninger til en anden part, hvis den har væsentlig dokumentation for, at den anden part systematisk eller i væsentlig grad overtræder bestemmelserne i denne artikel, eller at en væsentlig overtrædelse er nært forestående. Den suspenderer ikke overførsler uden rimeligt varsel og først efter, at de berørte parter har ført samråd i en rimelig periode uden at nå frem til en løsning. En part kan dog midlertidigt suspendere overførsler i tilfælde af en systematisk eller væsentlig overtrædelse, der indebærer en betydelig og overhængende fare for en fysisk persons liv eller sikkerhed eller indebærer en væsentlig omdømmemæssig eller økonomisk skade for en fysisk person, og skal i så fald straks derefter underrette og indlede samråd med den anden part. Hvis samrådet ikke har ført til en løsning, kan den anden part gensidigt suspendere overførsler, hvis den har væsentlig dokumentation for, at den suspenderende parts suspension var i strid med bestemmelserne i dette stykke. Den suspenderende part ophæver suspensionen, så snart den overtrædelse, ligger til grund for suspensionen, er afhjulpet. Samtidig ophæves enhver gensidig suspension. Enhver personoplysning, der er overført inden en suspension, skal fortsat behandles i overensstemmelse med denne protokol. Kapitel IV — Afsluttende bestemmelser Artikel 15 — Protokollens retsvirkninger 1. a. Konventionens artikel 39, stk. 2, finder anvendelse på denne protokol. b. For så vidt angår parter, der er medlemmer af Den Europæiske Union, kan disse parter i deres indbyrdes forbindelser anvende EU-retten på de områder, der er omfattet af denne protokol. c. Litra b berører ikke den fulde anvendelse af denne protokol mellem parter, der er medlemmer af Den Europæiske Union, og andre parter. 2. Konventionens artikel 39, stk. 3, finder anvendelse på denne protokol. Artikel 16 — Undertegnelse og ikrafttræden 1. Denne protokol er åben for undertegnelse af parterne i konventionen, som kan udtrykke deres samtykke til at være bundet enten ved: a. undertegnelse uden forbehold vedrørende ratifikation, accept eller godkendelse eller b. undertegnelse med forbehold om ratifikation, accept eller godkendelse, efterfulgt af ratifikation, ac