Høringskonsulentens endelige rapport i sag COMP/37.919 - Bankgebyrer for veksling af eurozonevalutaer - Tyskland

(udarbejdet i henhold til artikel 15 i Kommissionens afgørelse 2001/462/EF, EKSF af 23. maj 2001 om høringskonsulentens kompetenceområde under behandlingen af visse konkurrencesager (EFT L 162 af 19.6.2001, s. 21))

(2003/C 14/02)

(EØS-relevant tekst)

Udkastet til beslutning giver anledning til følgende bemærkninger med hensyn til retten til at blive hørt:

1. Den 1. august 2000 indledte Kommissionen formel procedure vedrørende overtrædelser af EF-traktatens artikel 81 begået på det tyske marked for veksling af eurozonevalutaer. Ved breve af 3. og 10. august 2000 blev der udsendt en klagepunktsmeddelelse til følgende banker:

1. Bayerische Hypo- und Vereinsbank AG

2. Bayerische Landesbank Girozentrale

3. BfG Bank AG

4. Commerzbank AG

5. Deutsche Genossenschaftsbank AG

6. Deutsche Verkehrsbank AG

7. Dresdner Bank AG

8. Hamburgische Landesbank Girozentrale

9. Landesbank Hessen-Thüringen Girozentrale

10. Reisebank AG

11. Vereins- und Westbank AG

12. Westdeutsche Landesbank Girozentrale

13. Fortis NV

14. Fortis Services Nederland NV

15. Fortis Bank (Holding) Nederland NV

16. GWK Bank NV

17. De Grenswisselkantoren NV.

Ingen klagende part eller anden tredjepart deltog i proceduren.

2. Efter begæring fra parterne besluttede høringskonsulenten at forlænge den oprindelige frist for besvarelse af klagepunktsmeddelelsen fra den 3. til den 27. november 2000, idet parterne først havde modtaget cd-rommen med sagens akter i midten af september 2000. Samtlige parter med undtagelse af Deutsche Genossenschaftsbank svarede skriftligt på klagepunktsmeddelelsen og anmodede om afholdelse af en mundtlig høring.

3. I deres skriftlige svar anmodede parterne desuden om adgang til alle parallelle sagsakter vedrørende formodede overtrædelser af EF-traktatens artikel 81 på markederne for veksling af eurozonevalutaer i andre medlemsstater, og de ønskede navnlig adgang til sagsakterne vedrørende det nederlandske marked.

a) Som begrundelse for deres anmodning om generel adgang til parallelle sagsakter pegede bankerne først og fremmst på det forhold, at undersøgelserne i ovennævnte banksager oprindeligt blev gennemført under et og samme sagsnummer, og at den oprindelige EU-dækkende sag COMP/37.391 derefter var blevet opsplittet i adskillige særskilte nationale sager. Parterne skulle derfor have mulighed for at gennemgå alle de nationale sagsakter for at finde ud af, om de indeholdt dokumenter, der var relevante for den tyske banksag.

b) Anmodningen om adgang til sagsakterne vedrørende de nederlandske banker blev primært begrundet med, at det meste af det bevismateriale, som Kommissionen benyttede mod de tyske banker, var blevet fundet i forbindelse med kontrolundersøgelserne hos GWK Bank, og at dette materiale var blevet en del af sagsakterne vedrørende det nederlandske marked. Klagepunktsmeddelelsen til de tyske banker indeholdt henvisninger til de pågældende dokumenter, og kopier af disse dokumenter var vedlagt som bilag til denne klagepunktsmeddelelse. De tyske banker nærede mistanke om, at de nederlandske sagsakter måske også indeholdt oplysninger, der kunne bevise deres uskyld, og de gjorde krav på at få lov til at tjekke, at Kommissionen ikke havde tilbageholdt dokumenter, som de kunne benytte til deres forsvar.

4. I forlængelse af den anmodning, der er nævnte i litra b), gennemgik høringskonsulenten de nederlandske sagsakter og udtog alle de dokumenter, der havde direkte eller indirekte relation til den tyske banksag. Den 12. januar 2001 blev der sendt kopier af disse dokumenter til alle de banker, der havde modtaget klagepunktsmeddelelsen. De pågældende banker blev opfordret til enten at indsende deres bemærkningen hertil skriftligt før eller efter den mundtlige høring eller at redegøre mundtligt for deres synspunkter under selve høringen. Høringskonsulenten forbeholdt sig sin endelige stilling med hensyn til begge anmodninger til et senere stadium af proceduren.

5. Ved et brev af 6. august 2001 til samtlige involverede banker blev der givet afslag på de anmodninger, der er nævnt i punkt 3.a) og 3.b). Høringskonsulenten var af den opfattelse, at parterne ikke havde ret til at granske sagsakterne vedrørende parallelle banksager. Det skyldtes for det første, at Kommissionen, ved at opsplitte det bevismateriale, den havde modtaget i forbindelse med sine undersøgelser, og ved at indlede flere forskellige sager, som hver især havde relation til et formodet kartel på nationalt plan, blot havde benyttet sig af sine organisatoriske beføjelser. Dernæst skyldtes det, at parternes ret til aktindsigt kun omfattede dokumenter, der havde direkte eller indirekte forbindelse til Kommissionens formelle klagepunkter. Med undtagelse af de nederlandske sagsakter indeholdt ingen af sagsakterne vedrørende parallelle banksager dokumenter af denne art.

Høringskonsulenten fandt endvidere, at parterne havde modtaget kopier af alt det materiale (af såvel belastende som ikke-belastende karakter) fra de nederlandske sagsakter, der havde relation til det formodede kartel på det tyske marked for de relevante banktjenester. Han afviste de tyske bankers krav om aktindsigt i de øvrige dele af de nederlandske sagsakter, fordi de udelukkende handlede om de formodede ulovlige arrangementer aftalt mellem de nederlandske banker for deres nationale markeds vedkommende.

6. En af parterne, nemlig Vereins- und Westbank AG, havde ved brev af 22. januar 2001 krævet aktindsigt i de dokumenter, som de tyske sagsakter var blevet udvidet med efter den 19. september 2000, hvor parterne havde modtaget cd-rommen med de dokumenter, der var blevet registreret indtil da. Vereins- und Westbank AG hævdede, at de havde behov for de nye oplysninger for at kunne forberede sig på den mundtlige høring. Ved brev af 23. januar 2001 svarede høringskonsulenten, at de dokumenter, der blev anmodet om, bestod af nogle af de andre parters svar på klagepunktsmeddelelsen og en brevveksling med nogle af parterne om sagsbehandlingens videre forløb. Der kunne ikke gøres krav på aktindsigt i sådanne dokumenter.

7. Under den mundtlige høring den 1. og 2. februar 2001 fastholdt parterne, at de ikke havde fået lejlighed til at gøre sig bekendt med alle de dokumenter, der var relevante for deres forsvar. De kritiserede Kommissionen for de efter deres mening ufuldstændige sagsakter (der dels ikke indeholdt de klager, der havde ført til indledning af den formelle procedure, dels manglede en indholdsfortegnelse og oplysninger om indholdet af de dokumenter, der ikke var adgang til). Disse kritikpunkter var tidligere blevet afvist af Kommissionens direktorat COMP/E i samråd med høringskonsulenten.

8. Parterne blev opfordret til at indsende skriftlige bemærkninger til både udfaldet af den mundtlige høring og en intern note udarbejdet i GD MARKT, som indeholdt en analyse af de omkring 700 klager fra forbrugere, der var nævnt i den klagepuntsmeddelelse, parterne fik tilsendt den 26. februar 2001. Bemærkningerne skulle indsendes senest den 16. marts 2001.

9. I perioden mellem april og juni 2001 indledte parterne forhandlinger med Kommissionen med det formål at bringe sagerne til afslutning. Der blev indgået aftaler med Bayerische Landesbank Girozentrale, Hamburgische Landesbank Girozentrale, Landesbank Hessen Thüringen Girozentrale, Westdeutsche Landesband Girozentrale og SEB Bank AG (tidligere BfG Bank AG). Efter at de havde afgivet formelle tilsagn om en betydelig nedsættelse af deres gebyrer for veksling af eurozonevalutaer før feriesæsonens start, blev sagerne mod ovennævnte banker afsluttet. Der blev indgået tilsvarende aftaler med bankerne i Finland (sag COMP/37.788), Irland (COMP/37.790), Belgien (COMP/37.787), Portugal (COMP/37.789) og Nederlande (COMP/37.791). Sagerne mod Commerzbank AG, Dresdner Bank AG, Bayerische Hypo- und Vereinsbank AG, Vereins- und Westbank AG og Deutsche Verkehrsbank/Reisebank AG blev ikke indstillet.

10. Mellem den 13. og den 30. august 2001 modtog Kommissionen breve fra sidstnævnte parter, hvori de stillede krav om adgang til samtlige dokumenter i Kommissionens besiddelse, der indeholdt oplysninger om betingelserne for afslutningen af sagerne mod andre tyske og ikke-tyske banker, idet de hævdede, at de havde ret til at undersøge, om de var blevet udsat for forskelsbehandling fra Kommissionens side.

11. Ved breve af 16. og 17. august og af 4. og 17. september 2001 gav høringskonsulenten afslag på disse anmodninger. Han udtalte, at de tisagn, som parterne i de ikke-tyske banksager havde afgivet for at bringe en ende på overtrædelserne begået på markeder uden for Tyskland, på ingen måde have konsekvenser for kontradiktionsretten for de tyske banker, der var involveret i en særskilt sag, der var blevet indledt mod dem for overtrædelser på det tyske marked. Med hensyn til begrundelserne for afslutningen af sagerne mod de andre tyske banker gjorde høringskonsulenten gældende, at parterne var blevet tilstrækkeligt informeret gennem Kommissionens pressemeddelelser, som indeholdt en beskrivelse af de pågældende tilsagn, og at oplysningerne om forhandlingerne med de enkelte banker var fortrolige, hvorfor de ikke kunne udleveres til de pågældende bankers konkurrenter.

12. To af parterne, nemlig Reisebank AG og Commerzbank AG, indbragte høringskonsulentens breve, som de betegnede som "beslutninger", for Førsteinstansretten. De opfordrede desuden Førsteinstansretten til at træffe foreløbige forholdsregler og påbyde Kommissionen at indstille gennemførelsen af disse "beslutninger" og pålægge den at indstille sagen mod de appellerende parter, indtil Førsteinstansretten havde vedtaget kendelse i sagen, herunder navnlig undlade at forelægge det rådgivende udvalg eller Kommissionen som helhed et udkast til Kommissionens endelige beslutning, hvis den var ufordelagtig for de appellerende parter.

13. Ved kendelse af 5. december 2001 afviste Førsteinstansrettens præsident parternes begæring om foreløbige forholdsregler. Reisebank AG og Commerzbank AG appellerede denne kendelse. Appellen har ikke opsættende virkning.

Høringskonsulenten slutter derfor, at parternes ret til kontradiktion ikke er blevet tilsidesat. Udkastet til beslutning indeholder kun klagepunkter, som parterne har haft lejlighed til at kommentere.