Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Kommissionens forslag til Rådets beslutning om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitik i 2001"

(2001/C 14/15)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 28. september 2000 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Beskæftigelse, Sociale og Arbejdsmarkedsmæssige Spørgsmål og Borgerrettigheder, som udpegede Wilfried Beirnaert til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 3. oktober 2000.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 376. plenarforsamling af 19. oktober 2000, med 104 stemmer for, ingen imod og 2 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. I henhold til traktatens artikel 128, stk. 2, skal Det Økonomiske og Sociale Udvalg høres i forbindelse med forslag om retningslinjer for beskæftigelsen. ØSU lægger i sin egenskab af forum for det organiserede civilsamfund særdeles stor vægt på denne høring. ØSU henleder i den forbindelse opmærksomheden på de udførlige udtalelser, som det fremlagde om retningslinjerne for 1999 og 2000(1).

1.2. Den 6. september vedtog Kommissionen forslagene om retningslinjerne for 2001 samt den fælles rapport om beskæftigelsen i 2000 og henstillingerne til medlemslandene.

1.3. Nærværende høringsudtalelse vedrører kun de nye retningslinjer for beskæftigelsen som sådan. Men ØSU vil i en initiativudtalelse behandle den mekanisme, der ligger i Luxembourg-processen, og se den i sammenhæng med Cardiff- og Køln-processerne. ØSU mener, at der bør ses nærmere på de fulgte procedurer, EU-institutionernes og arbejdsmarkedsparternes roller, retningslinjernes antal og sammensætning samt på kvaliteten af de fremskridt, der er gjort.

1.4. Retningslinjerne for 2001 er præget af konklusionerne fra topmødet i Lissabon, hvor der blev fastsat et strategisk mål for det kommende tiår. Det er hensigten at gøre Den Europæiske Union til "den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede økonomi i verden, en økonomi, der kan skabe en holdbar økonomisk vækst med flere og bedre job og større social samhørighed". Denne strategi skal sætte EU i stand til at genskabe betingelserne for fuld beskæftigelse.

Luxembourg-processen, som er baseret på udarbejdelsen af retningslinjerne for beskæftigelsespolitikken og omsættelsen af dem til nationale handlingsplaner, er nøglen til denne strategi. Konklusionerne fra topmødet i Lissabon bekræfter og befæster denne proces og opfordrer til, at der foretages en midtvejsvurdering, som"bør sætte nyt skub i denne proces, ved at retningslinjerne udbygges og tildeles mere konkrete mål, ved at der etableres tættere forbindelser til andre relevante politikområder, og ved at der fastlægges mere effektive procedurer for inddragelse af de forskellige aktører".

1.5. I forlængelse af konklusionerne fra topmøderne i Lissabon og Feira, af midtvejsvurderingen og af udviklingen på arbejdsmarkedet lægger retningslinjerne for 2001 navnlig vægt på:

- det centrale mål, at tilvejebringe betingelserne for fuld beskæftigelse;

- kravet om livslang uddannelse;

- øget involvering af arbejdsmarkedets parter i processen;

- behovet for en afbalanceret gennemførelse af de forskellige søjler;

- behovet for kvantitative og kvalitative indikatorer.

ØSU tilslutter sig fuldt ud disse nøglepunkter, som det allerede har fremhævet i sine tidligere udtalelser.

2. Generelle betragtninger

2.1. I 1999 blev der skabt 2,1 mio. nye arbejdspladser, svarende til en stigning i beskæftigelsen på 1,4 %. Arbejdsløsheden faldt fra 10 % i juli 1998 til 9,3 % i juli 1999. Denne ubestrideligt positive udvikling på arbejdsmarkedet kan imidlertid ikke skjule visse tydelige svagheder, som kræver særlig opmærksomhed:

- på trods af en forbedring af kvindernes erhvervsdeltagelse - 52 % af de nye stillinger er besat af kvinder - er kvinderne fortsat 19 % bagud i forhold til mændene;

- skønt beskæftigelsen af ældre arbejdstagere er blevet en smule forbedret som følge af opsvinget i beskæftigelsen, ligger beskæftigelsesfrekvensen for de 50-64-årige fortsat nede på 48,6 %;

- de langtidsledige, blandt hvilke også findes en særlig sårbar gruppe af unge, som ikke har kunnet afslutte deres uddannelse, udgør stadig en betragtelig del af de arbejdsløse, nemlig 46 % i 1999;

- der opstår i stadigt højere grad spændinger, ja endog flaskehalse, på arbejdsmarkederne som følge af manglen på kvalificeret arbejdskraft;

- forskellen i arbejdsløshedsprocenterne mellem regioner er stadig stor i en del medlemslande og ser endog ud til at blive endnu større.

2.2. Medlemsstaterne skal derfor i deres arbejdsmarkedspolitik lægge særlig vægt på disse aspekter, så meget mere som manglende kvalifikationer findes side om side med strukturel arbejdsløshed på nogle delmarkeder. Denne situation understreger i høj grad betydningen af, at der lægges en uddannelses- og efteruddannelsespolitik, som i tilstrækkelig grad er rettet mod arbejdsmarkedets behov. Medlemslandene bør derfor prioritere en tilpasning af deres politik i den retning. ØSU mener, at et tæt og effektivt samarbejde mellem alle aktørerne på uddannelsesområdet og arbejdsmarkedets parter er en garanti, men også en absolut betingelse for succes. ØSU understreger ligeledes den værdifulde indsats, som aktive ngo'er gør på uddannelsesområdet.

2.3. Arbejdsmarkedspolitikkerne bør i høj grad tage hensyn til disse mere specifikke aspekter, men det fritager efter ØSU's mening ikke regeringerne for at fokusere på fremme af beskæftigelsen i alle deres politikker. Der er derfor i realiteten brug for en integreret politik. I den anledning fremhævede Det Europæiske Råd i Lissabon med rette forsknings- og udviklingspolitikkens bidrag til oprettelsen af arbejdspladser. En sådan politik forudsætter i øvrigt gunstige erhvervspolitiske rammer for investering, innovation og iværksætterkultur. Som ØSU pegede på i sin udtalelse om retningslinjerne for beskæftigelse i 1999, indeholder undersøgelserne af betingelserne for en vellykket beskæftigelsespolitik en række forslag(2):

- en samlet økonomisk politik med sigte på bæredygtig vækst og beskæftigelse;

- tilvejebringelse af gunstige betingelser for investeringer og for styrkelse af den interne efterspørgsel;

- moderate lønstigninger og differentierede lønsystemer, med fastholdelse af lønoverenskomsterne som regulerende element på arbejdsmarkedet;

- reduktion af arbejdskraftomkostningerne via nedsættelse af de lovbestemte sociale bidrag;

- en kombination af aktive arbejdsmarkedspolitiske foranstaltninger og incitamenter til at søge arbejde;

- strukturreformer af økonomien for at øge konkurrenceevnen.

3. Særlige bemærkninger om retningslinjerne for beskæftigelsen i 2001

3.1. Om indholdet af retningslinjerne 2001

ØSU er af den opfattelse, at det vil være rigtigt at bevare de fire grundsøjler - således at forstå, at det er ønskeligt at lade de foranstaltninger, der er truffet på nationalt plan, få tid til at virke, og at bevare sammenhængen i politikkerne - men det mener, at det er nødvendigt at fremhæve nogle nye, supplerende fokuspunkter, der tager hensyn til de mål, der blev fastsat på topmødet i Lissabon og den sociologiske, økonomiske og socialpolitiske udvikling i de forskellige medlemslande (sundhed og sikkerhed, uddannelse, social udstødelse osv.). ØSU støtter derfor Kommissionens indgangsvinkel.

3.1.1. Forbedring af beskæftigelsesevnen

ØSU minder om det generelle mål, der blev fastsat på topmødet i Lissabon, og som tager sigte på at øge beskæftigelsesfrekvensen fra gennemsnitligt 61 % i dag til så tæt på 70 % som muligt senest i 2010 og øge antallet af kvinder i beskæftigelse fra gennemsnitligt 51 % i dag til over 60 %.

Opfyldelsen af dette mål kræver, at medlemslandene stilles over for den uafvendelige udfordring, det er at investere mere i uddannelse af arbejdstagere og arbejdssøgende ved hjælp af livslang læring. Uddannelsesindsatsen skal opfylde virksomhedernes behov, både i markedssektoren og i den ikke-kommercielle sektor og skal være fremadrettet. En sådan indsats gør det muligt at øge unge menneskers, kvinders og ældre arbejdstageres deltagelse på arbejdsmarkedet. ØSU støtter derfor Kommissionen, der fremhæver aktive foranstaltninger til fordel for beskæftigelsen, men samtidig understreger den store betydning, som uddannelsesforanstaltningerne har for beskæftigelsen.

3.1.1.1. ØSU vurderer det positivt, at retningslinje 1 (ny start for unge arbejdsløse) og 2 (ny start for voksne arbejdsløse) er blevet lagt sammen, hvis hensigten med dette er at understrege, at det er nødvendigt med forebyggende helhedsløsninger. ØSU understreger dog, at den særligt sårbare situation, som unge og voksne truet af langtidsledighed befinder sig i, kræver forstærkede tiltag. Hvad de unge angår, viser erfaringen i realiteten, at de unge, som går ud af skolen med dårlige kvalifikationer, udgør en særligt udsat gruppe. Derfor opfordres der i retningslinjerne til iværksættelse af passende støtte til disse unge. ØSU går navnlig ind for, at retningslinjerne fokuserer på de uddannelser, der er særligt tilpasset denne gruppe.

3.1.1.2. ØSU understregede i sin initiativudtalelse til topmødet i Lissabon, at det er af stor betydning, at kvinder i højere grad får adgang til ny teknologi. Det er et af de mest afgørende midler til at fremme ligestilling i informationssamfundet. Manglerne på dette område skal afhjælpes, så kvinderne ikke bliver udstødt af arbejdsmarkedet.

3.1.1.3. Stigningen i beskæftigelsesfrekvensen sker til dels også gennem en øgning af beskæftigelsesfrekvensen for ældre arbejdstagere. I ØSU's kommende initiativudtalelse om ældre arbejdstagere understreges det, at det er nødvendigt med en politik, der sikrer arbejdstagere over 40 år livslang jobegnethed og opkvalificering. Det er altså med tilfredshed, at ØSU kan konstatere, at Kommissionen i retningslinje 3 foreslår positive særforanstaltninger for at bevare ældre arbejdstageres arbejdsevne og kvalifikationer, indføre fleksible arbejdsordninger og skabe øget bevidsthed hos arbejdsgiverne om ældre arbejdstageres potentiale. Fordelen ved denne ordning i retningslinjerne er, at medlemsstaterne får ansvaret for den praktiske gennemførelse via en fælles ramme.

3.1.1.4. ØSU har altid været opmærksom på problemerne for de svagest stillede grupper og personer på arbejdsmarkedet, som f.eks. handicappede, etniske minoriteter og indvandrere. Derfor kan ØSU tilslutte sig opfordringen i retningslinje 8 til fordel for en politik, der bekæmper diskrimination af disse gruppers adgang til arbejdsmarkedet. Organisationerne bør drages ind i denne politik for et rummeligt arbejdsmarked. ØSU kan også tilslutte sig Kommissionens forslag om at organisere et europæisk handicapår. ØSU vurderer imidlertid, at den særlige opmærksomhed, der bør rettes mod handicappede, burde have været udtrykt i retningslinjerne for beskæftigelsesevnen.

Når retningslinjen opfordrer medlemsstaterne til at definere de forløb af effektive foranstaltninger, der skal til for at integrere risikogrupper og dårligt stillede enkeltpersoner for at undgå en marginalisering af disse, så må de berørte organisationer ifølge ØSU involveres, især handicaporganisationerne.

3.1.2. Udvikling af en iværksætterkultur

3.1.2.1. En politik, der fremmer opstart af virksomheder, viser sig at være et afgørende element i en effektiv beskæftigelsespolitik. Men man kan konstatere, at til trods for ubestridelige forbedringer bliver strømmen af administrative formaliteter ved med at afholde folk fra at føle lyst til at starte egen virksomhed. Dette bremser virksomhedernes, såvel små som stores, vækst, samtidig med at disse virksomheder skal tage udfordringerne fra en stadig mere livlig konkurrence op. I udtalelsen til Lissabon-topmødet insisterede ØSU på afskaffelsen af de barrierer, der hindrer nye virksomheder i at etablere sig og udvikle sig(3). Denne kritik knytter an til de problempunkter, der oplistes i det europæiske charter om små virksomheder, som ØSU støtter, og ifølge hvilket de små virksomheder, især inden for servicesektoren, er en uerstattelig kilde til beskæftigelse(4). I den anledning vil ØSU ligeledes understrege, hvor vigtigt det er for etableringen af nye virksomheder i regioner med høje arbejdsløshedsprocenter, at formaliteterne og de administrative omkostninger lempes.

3.1.2.2. Som Kommissionen bemærkede, sker de bestræbelser, der sigter på at reducere skatterne og arbejdsgiverafgifterne på arbejdskraften kun langsomt i mange medlemsstater. Men reduktionen af disse skatter og bidrag har i flere lande vist sig at være en vigtig faktor, ganske vist en blandt mange, til at fremme beskæftigelsen. Ligesom Kommissionen vurderer ØSU, at der er grund til at tage fat på disse reformer, uden at det må berøre den finansieringsmæssige balance i de sociale sikringssystemer.

3.1.3. Fremme af virksomhedernes og de ansattes tilpasningsevne

3.1.3.1. ØSU deler Kommissionens opfattelse, at "søjlen om tilpasningsevne" bør gøres til genstand for særlig opmærksomhed fra medlemsstaterne og arbejdsmarkedets parter, hvis betydningsfulde rolle Kommissionen med rette understreger. Tilrettelæggelsen af arbejdet er stadig lukket inde i traditionelle mønstre, der blokerer eller bremser for den nødvendige tilpasning til markedsfluktuationerne; parallelt hermed bør beskyttelsen af de sociale rettigheder afspejle de ændringer af værdinormerne, der sker i samfundet. Orlovsmuligheder, fravær af familiemæssige grunde, afspadseringsordninger og deltidsarbejde, f.eks., bør give plads for sociale og familiemæssige forpligtelser og løbende efteruddannelse.

3.1.3.2. I sin udtalelse om sikkerhed og sundhedsbeskyttelse på arbejdspladserne vurderede ØSU, at hensynet til sikkerhed og sundhedsbeskyttelse på arbejdspladserne bør indarbejdes i en af retningslinjerne for beskæftigelse. "En effektiv sundheds- og sikkerhedspolitik kan begrundes ikke blot ud fra indlysende menneskelige hensyn og ud fra de økonomiske omkostninger ved ulykker og sygdomme, men også med, at den forbedrer arbejdstagernes jobegnethed og produktivitet og gavner beskæftigelsen"(5). ØSU noterer med tilfredshed, at Kommissionen har optaget disse hensyn i sine forslag.

3.1.4. Fremme af lige muligheder

ØSU vurderer, at retningslinjerne bør afspejle konklusionen fra topmødet i Lissabon, der opfordrede til at fremme lige muligheder i alle dets aspekter, især ved at forbedre mulighederne for at forene arbejde og familieliv, navnlig ved at fastsætte en ny benchmark for bedre muligheder for børnepasning. ØSU anser det ligeledes for nyttigt at følge den konkrete gennemførelse af direktivet om ligebehandling af kvinder og mænd på tættere hold. Spørgsmålet om lige jobmuligheder vil blive behandlet i en særskilt udtalelse fra ØSU.

3.2. Implementeringsmekanismer

3.2.1. ØSU konstaterer, at på trods af, at EU-institutionerne finder det vigtigt at involvere arbejdsmarkedets parter i beskæftigelsesprocessen, herunder ikke blot i forberedelsen og implementeringen af de nationale handlingsplaner for beskæftigelse, viser det sig, at arbejdsmarkedet i praksis ikke inddrages lige meget i alle medlemsstater, og specielt ikke på det stadium, hvor de nationale handlingsplaner for beskæftigelse evalueres af Kommissionen. Derfor kan ØSU kun tilslutte sig Lissabon-topmødets appel om, at arbejdsmarkedets parter skal drages tættere ind i Luxembourg-processen. ØSU vurderer dog, at det er vigtigt, at såvel Kommissionen som de nationale regeringer giver arbejdsmarkedets parter mulighed for at spille deres rolle uden uhensigtsmæssige eller uovervejede indgreb og således at de fuldt påtager sig deres ansvar på deres kompetencefelter.

3.2.2. Arbejdsmarkedets rolle befæstes af den betydning, som Lissabon-topmødet tillægger "en ny, åben koordinationsmetode med henblik på at udbrede god praksis og opnå større konvergens hen imod EU's vigtigste mål". Denne metode har netop vist sit værd på beskæftigelsesområdet, som medlemsstaterne har det primære ansvar for.

3.2.3. ØSU anser det for særdeles positivt, at der er en stigende sammenhæng og kobling mellem prioriteterne i retningslinjer for beskæftigelse, programmeringsdokumenterne, der er vedtaget af Udvalget for Den Europæiske Socialfond, og hovedpunkterne i den sociale agenda, som Kommissionen har foreslået.

Bruxelles, den 19. oktober 2000.

Göke Frerichs

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) ØSU's udtalelser om "Gennemførelsen af retningslinjerne for beskæftigelsespolitikken", EFT C 209 af 22.7.1999 og EFT C 368 af 20.12.1999.

(2) ØSU's udtalelse om "Gennemførelsen af retningslinjerne for beskæftigelsespolitikken i 1999", EFT C 209 af 22.7.1999.

(3) ØSU's udtalelse om "Beskæftigelse, økonomiske reformer og social samhørighed - hen imod et Europa kendetegnet ved innovation og viden", EFT C 117 af 26.4.2000, s. 62.

(4) ØSU's udtalelse om "Det europæiske charter om små virksomheder", EFT C 204 af 18.7. 2000.

(5) ØSU's udtalelse om sundhed og sikkerhed på arbejdspladserne, EFT C 51 af 23.2.2000, s. 33-41.