it * KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 29.06.1995 
KOM(95) 303 endelig udg. 
BERETNING FRA KOMMISSIONEN 
BEHANDLINGEN I TREDJELANDE AF 
EF-KREDITINSTITUTTER, EF-FORSIKRINGSSELSKABER 
OG EF-INVESTERINGSSELSKABER 

INDHOLDSFORTEGNELSE 
KAPITEL I : Indledning 
KAPITEL II : EF's indre marked for Finansielle tjenesteydelser 
KAPITEL III : Uruguay-Runden og forlængede forhandlinger om finansielle 
tjenesteydelser 
KAPITEL IV : Behandlingen al EF-investeringsselskaber, EF-kreditinstitutter og 
EF-lorsikringsselskaber i tredjelande - undersøgelsesresultater og 
konklusioner 
BILAG A 
BILAG B 
BILAG C Artikel 7 i direktivet om investeringsservice 
Udvikling på det indre marked for finansielle tjenesteydelser 
Sammenfattende oversigt 
KAPITEL I - Indledning 
1. Formålet med rapporten 
Kommissionen skal i henhold til EF-lovgivningen udarbejde en rapport - til 
forelæggelse for Rådet - om behandlingen af EF-investeringsselskaber i tredjelande 
med hensyn til disses adgang til etablering og udøvelse af investeringsvirksomhed samt 
erhvervelse af kapitalandele i investeringsselskaber i tredjelande1. Denne rapport skal 
udarbejdes senest seks måneder, inden direktivet om investeringsservice træder i kraft. 
I henhold til præamblet i direktivet om investeringsservice og i de tilsvarende tekster i 
de øvrige direktiver om finansielle tjenesteydelser er Kommissionens rapport en del af 
en procedure, der "tager sigte på, at EF-investeringsselskaber på basis af gensidighed 
nyder tilsvarende behandling i de pågældende tredjelande". Denne procedure skal være 
"smidig" og skal gøre det muligt at vurdere gensidigheden på et fællesskabsgrundlag. 
Dens centrale mål er "at fremme liberaliseringen af alle finansielle markeder i 
tredjelande", og direktivet "fastlægger procedurer for forhandling med tredjelande 
eller, som en sidste udvej, mulighed for at træffe foranstaltninger, der består i, at 
suspendere nye ansøgninger om tilladelse eller begrænse antallet af nye tilladelser". 
Den første rapport af denne art blev vedtaget af Kommissionen den 15. juli 1992 
(SEK(92)1343 endelig udg. og XV/4004/92-DA). Denne rapport vedrørte 
behandlingen i tredjelande af EF-kreditinstitutter og EF-forsikringsselskaber. 
Investeringsservice var imidlertid også omfattet af denne rapport, for så vidt som 
området var opført på listen over de aktiviteter, der i henhold til andet bankdirektiv er 
omfattet af gensidig anerkendelse (se bilaget om bankvirksomhed). 
Rapporten fra 1992 indeholdt en detaljeret beskrivelse af bestemmelserne vedrørende 
forbindelserne med tredjelande, navnlig med hensyn til nægtelse af national behandling 
og tilsvarende faktisk adgang til markedet, jf. artikel 9, stk. 3 og 4, i andet bank­
direktiv2. Enslydende bestemmelser findes i de tilsvarende direktiver om forsikring. Da 
det er de samme tanker, der ligger til grund for forbindelserne med tredjelande på 
investeringsområdet, gentages beskrivelsen ikke i denne rapport. 
Artikel 7, stk. 3, i Rådets direktiv 93/22/EØF af 10. maj 1993 om 
investeringsservice i forbindelse med værdipapirer (EFT L 141 af 11.6.1993, s. 
27). 
Rådets andet direktiv 89/646/EØF af 15. december 1989 om samordning af 
lovgivningen om adgang til at optage og udøve virksomhed som kreditinstitut og 
om ændring af direktiv 77/780/HØI« (EFT L 386 af 30.12.89, s. 7). 
2. Rapportens omfang 
Kommissionen har benyttet rapporten om behandlingen af EF-investeringsselskaber til 
også at aktualisere rapporten fra 1992 vedrørende EF-kreditinstitutter og EF-
forsikringsselskaber. Dette sker på baggrund af den udvikling, der har fundet sted i 
sektoren for finansielle tjenesteydelser i de 24 lande, rapporten omfatter3. 
Selv om der er foretaget en udvælgelse af de lande, rapporten omfatter, skal den 
omstændighed, at et bestemt land er medtaget eller udeladt, ikke fortolkes således, at 
det siger noget specielt om behandlingen af EF-kreditinstitutter, EF-
forsikringsselskaber og EF-investeringsselskaber i et af disse lande. Det 
hovedkriterium, som Kommissionen har lagt til grund, har været, hvilken relativ 
betydning finanssektoren i de pågældende lande har haft for EF's egne virksomheder, 
noget, som klart vil ændre sig, efterhånden som markederne udvikler sig og bliver 
større. Der skal også tages hensyn til, i hvilket omfang EF's virksomheder har opereret 
på et bestemt tredjelands marked på trods af restriktioner. Kommissionen forbeholder 
sig derfor ret til at udarbejde nye rapporter på baggrund af nye oplysninger, hvilket 
den naturligvis har beføjelse til i henhold til EF-lovgivningen. Derved vil 
Kommissionen fortsal opfylde sine forpligtelser i al åbenhed og gennem dialog med de 
pågældende lande samt - om nødvendigt - gennem forhandling, og den vil gøre det på 
en måde, som fuldt ud afspejler EF's ønske om at føre en liberal politik med åbenhed 
over for konkurrence i finanssektoren. 
3. Udviklingen siden rapporten i 1992 
I EF: med vedtagelsen af direktivet om investeringsservice den 10. maj 1993 fik man 
skabt grundlaget for et indre marked for finansielle tjenesteydelser inden for bank- og 
forsikringsvirksomhed samt investeringsservice. Direktivet om investeringsservice 
træder i kraft den 1. januar 1996. For kreditinstitutternes vedkommende trådte 
lovgivningen i kraft den 1. januar 1993 og for forsikringssektorens vedkommende den 
1. juli 1994. Bestræbelserne samles nu om at konsolidere det indre marked og om at 
styrke det. Jf. kapitel II. 
Multilateralt: EF og medlemsstaterne deltager aktivt i de fortsatte forhandlinger om 
finansielle tjenesteydelser som led i GATS-forhandlingerne (Den Almindelige 
Overenskomst om Handel med Tjenesteydelser). EF og medlemsstaterne har tilbudt at 
gøre sin ordning med åben adgang og vilkårene for udøvelse af virksomhed på basis af 
national behandling bindende på grundlag af mestbegunstigelsesklausulens 
bestemmelser, jf. kapitel III. 
Argentina, Australien, Brasilien, Canada, Chile, Kina, Egypten, Hong Kong, 
Indien, Indonesien, Japan, Korea, Malaysia, Mexico, Filippinerne, Rusland, 
Singapore, Sydafrika, Schweiz, Taiwan, Thailand, Tyrkiet, De Forenede Stater, 
Venezuela. 
Bilateralt er der med en række tredjelande^ trådt aftaler i kraft, som bl.a. indeholder 
bestemmelser vedrørende finansielle tjenesteydelser. Selv om disse aftaler strengt taget 
ikke er indgået på grundlag af trcdjelandsbestemmelserne i EF's direktiver om 
finansielle tjenesteydelser, indeholder de målsætninger om åbning af markedet, der 
ligner dem, der er fastsat i direktiverne. De har således til formål at opnå national 
behandling med hensyn til retten til etablering og udøvelse af virksomhed i det 
pågældende land. Disse målsætninger vil imidlertid kun gradvis blive opnået fuldt ud. 
4. Udvidelse - EFTA 
Siden rapporten i 1992 er EF blevet udvidet med Østrig, Finland og Sverige. Selv om 
disse nye medlemsstater på en begrænset række områder blev indrømmet 
overgangsperioder til at gennemføre EF-lovgivningen, er der ingen af de 
bestemmelser, der er omfattet af disse undtagelser, som berører vilkårene for 
finansielle tredjelandsvirksomheders adgang til Østrig, Finland og Sverige. Disse lande 
har traditionelt ført en liberal politik med hensyn til finansielle tjenesteydelser. Dette 
afspejles i de statistiske oplysninger, som viser, at der er flere udenlandske i forhold til 
gennemsnittet for Unionen af tolv medlemmer, såvel som med hensyn til omfanget af 
de aktiver, som disse udenlandske finansielle virksomheder besidder i Østrig, Finland 
og Sverige. 
Landene i Den Europæiske Frihandelssammenslutning EFTA, som er underskrivere af 
aftalen med EF om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, der trådte i kraft 
den 1. januar 1994 (Island, Liechtenstein og Norge), anvender EF-lovgivningen i 
forbindelse med finansielle tjenesteydelser, i et begrænset antal tilfælde dog med en 
relativ kort overgangsperiode. Island og Liechtenstein har f.eks. lov til at bevare 
restriktioner for direkte investeringer indtil den 1. januar 1996. 
Bilag A: Teksten i artikel 7 i direktivet om investeringsservice 
De såkaldte Europa-aftaler er alle trådt i kraft og omfatter Polen, Ungarn, Den 
Tjekkiske og Den Slovakiske Republik, Bulgarien og Rumænien. 
KAPITEL II - EF's indre marked for finansielle tjenesteydelser 
1. Indledning 
Sektoren for finansielle tjenesteydelser er af væsentlig betydning for økonomien i EF. I 
1992 skønnedes sektoren at tegne sig for 5,1% af EF's output5 (ca. 300 billioner 
ECU). Mellem 1980 og 1989 oplevede beskæftigelsen i sektoren en årlig stigning på i 
gennemsnit 3,2%. I 1992 skønnedes beskæftigelsen6 i finanssektoren at udgøre 3% af 
den samlede beskæftigelse i EF. I 1991 tegnede EF's direkte investeringer7 i 
tredjelande i finansielle tjenesteydelser sig for 32% af EF's samlede investeringer i 
tredjelande. 
I 1993 skønnedes kreditinstitutternes samlede aktiver i EF* at være 10,7579 mia. ECU 
svarende til 195% af EF's BNP. Kreditinstitutternes samlede indskud i EF skønnedes 
at være 9,794 mia. ECU (178% af EF's BNP). I 1992 lå de samlede 
forsikringspræmier i EF på 33410 mia. ECU eller 6,2% af EF's BNP, svarende til 963 
ECU i præmier pr. indbygger. I 1994 nåede aktieomsætningen på børserne i EF op på 
2.183" mia. ECU (37,8% af EF's BNP). I samme periode var markedskapitaliseringen 
2.31412 mia. ECU (40,1 % af EF's BNP). Antallet af selskaber med aktier på børserne i 
EF var 5.781. 
Det fælles marked for finansielle tjenesteydelser udgør derfor en vigtig og økonomisk 
afgørende del af det indre marked uden grænser med 348 mio. mennesker. Det indre 
marked for finansielle tjenesteydelser skal benyttes til at fjerne hindringerne for fri og 
åben levering af finansielle tjenesteydelser, hvad enten disse hindringer består af 
begrænsninger i etableringsretten eller hindringer for udvekslingen af tjenesteydelser 
på tværs af grænserne mellem de femten EF-medlemsstater. 
2. Adgangen til EF for finansielle virksomheder fra tredjelande 
EF fører en liberal politik med hensyn til forbindelserne med tredjelande i sektoren for 
finansielle tjenesteydelser, og det gælder både adgangen til markedet og de vilkår, 
hvorunder finansielle virksomheder fra tredjelande, der er etableret i EF, må udøve 
deres virksomhed. Dette blev beskrevet udførligt i rapporten fra 1992 og fremstilles 
kun summarisk her. 
5 Skøn baseret på bruttoværditi I væksten opgjort i markedspriser, SEC-2 database, 
EUROSTAT. 
(> Skøn baseret på SEC-2 database, EUROSTAT. EU = 11. Ingen oplysninger for 
GR. 
7 Kilde: Direkte investeringer i EF. EUROSTAT. 
8 EU - 12 lande. 
* Kilde: IMF Statistics. 
10 Kilde: SIGMA. 
" Kilde: European Stock Exchange Statistics, 
idem 8). 12 
EF er sig bevidst, at åbne markeder spiller en vigtig rolle for udviklingen og 
likviditeten på finansmarkederne og mener, at åben konkurrence på finansmarkederne 
vil føre til bedre tjenesteydelser, som vil gavne hele økonomien, da finansielle 
tjenesteydelser spiller en central rolle for en effektiv ressourcefordeling. 
EF's og medlemsstaternes politik er generelt baseret på to hovedprincipper: 
Åben markedsadgang, herunder navnlig retten til etablering på basis af national 
behandling: finansielle virksomheder fra tredjelande har adgang til EF både i 
form af etablering og i form af levering af tjenesteydelser på tværs af 
grænserne. Tredjelandes adgang til EF gennem levering af finansielle 
tjenesteydelser på tværs af grænserne behandles ikke i denne rapport. Hvad 
angår etablering kan virksomheder fra tredjelande etablere sig i samtlige EF-
medlemsstater ved at oprette et datterselskab eller en filial eller, med meget få 
undtagelser, et repræsentationskontor. EF's betingede tilbud om bestemte 
tilsagn som led i Uruguay-Rundens forlængede forhandlinger om tjenesteydelser 
vil befæste den nuværende liberale politik, hvorefter finansielle virksomheder 
fra tredjelande indrømmes ret til etablering i en hvilken som helst form. 
For det andet er der princippet om national behandling, som gælder overalt i 
EF uden undtagelse for den virksomhed, der udøves af helt eller delvis ejede 
datterselskaber, men med visse begrænsede undtagelser for så vidt angår den 
første etablering af sådanne datterselskaber og etableringen og behandlingen af 
direkte filialer. I nogle tilfælde er disse undtagelser til reglerne om national 
behandling ved at blive afskaffet, og de har under alle omstændigheder ikke i 
nævneværdigt omfang afskrækket finansielle virksomheder fra tredjelande fra at 
etablere sig på EF-markedet. 
Det centrale begreb i forbindelse med det indre marked for finansielle tjenesteydelser 
er den EF-dækkende tilladelse, undertiden omtalt som "EF-passet". Direktivet om 
investeringsservice fastsatte dette begreb for investeringsselskaber, ligesom de såkaldte 
forsikringsdirektiver af tredje generation gjorde det for forsikringssektoren og det 
andet bankdirektiv gjorde det for kreditinstitutterne. 
Begrebet EF-dækkende tilladelse giver, uanset hjemland, enhver bank-, forsikrings-
eller finansiel virksomhed, som er indregistreret i EF, lov til at oprette en filial i en 
hvilken som helst eller alle de øvrige medlemsstater eller at tilbyde tjenesteydelser til 
forbrugere i andre medlemsstater. 
3. Investeringsservice 
I henhold til direktivet om investeringsservice kræves der for at udøve virksomhed som 
investeringsselskab en tilladelse fra de ansvarlige myndigheder i hjemlandet (medlems­
staten, hvor virksomheden er indregistreret), og det vil derefter primært blive reguleret 
af denne medlemsstat, uanset om investeringsselskabet opretter en filial eller præsterer 
tjenesteydelser i en anden medlemsstat, værtslandet. 
I lighed med de øvrige direktiver om finansielle tjenesteydelser fastsætter direktivet om 
investeringsservice en harmonisering på de vigtigste punkter af bestemmelser i hele EF 
og lægger således grunden til en gensidig anerkendelse af tilladelser fra 
medlemsstaternes side. 
De former for investeringsvirksomhed, som vil kræve tilladelse, er ordremodtagelse, 
udførelse af ordrer på agenturbasis, handel, porteføljeadministration og 
tegningsgaranti, når disse aktiviteter vedrører værdipapirer eller instrumenter i 
forbindelse med værdipapirer som f.eks. finansielle futures og options. Handelsvarer 
og handelsvarer på termin er ikke omfattet. Investeringsselskabet kan i alle 
medlemsstater tilbyde visse "bitjenesteydelser", så længe de er nævnt specifikt i 
tilladelsen. 
Artikel 7 i direktivet om investeringsservice omhandler forbindelser med tredjelande. 
Stk. 4 fastsætter, at hvis Kommissionen enten på grundlag af de i stk. 3 omhandlede 
rapporter (denne rapport) eller på grundlag af andre oplysninger konstaterer, at et 
tredjeland ikke giver EF-investeringsselskaber en faktisk markedsadgang svarende til 
den, EF giver investeringsselskaber fra dette tredjeland, kan den forelægge Rådet 
forslag til et passende forhandlingsmandat med henblik på at opnå tilsvarende 
konkurrencevilkår for EF-investeringsselskaber. Rådet træffer afgørelse med 
kvalificeret flertal. 
Artikel 7, stk. 5, fastsætter, at hvis Kommissionen enten på grundlag af de i stk. 3 
omhandlede rapporter eller på grundlag af andre oplysninger konstaterer, at EF-
investeringsselskaber i et tredjeland ikke får national behandling, der giver dem samme 
konkurrencevilkår som indenlandske investeringsselskaber, og at betingelserne for 
faktisk markedsadgang ikke er opfyldt, kan den indlede forhandlinger med henblik på 
at rette op på situationen. 
Direktivet om kravene til investeringsselskabers og kreditinstitutters kapitalgrundlag 
(93/6/EØF)13 træder også i kraft den 1. januar 1996. Dette direktiv indeholder bestem­
melser om de grundlæggende krav til investeringsselskabers kapitalgrundlag og 
fastsætter de løbende risikojusterede kapitalkrav med hensyn til de markedsrisici, som 
investeringsselskaber og kreditinstitutter påtager sig i forbindelse med deres 
handelsbeholdninger. 
Der arbejdes i øjeblikket på at udvide anvendelsesområdet for direktivet om 
investeringsinstitutter fra 1985 og indføre en EF-dækkende investorgarantiordning, der 
dækker et vist minimum, hvis et investeringsselskab ikke kan opfylde sine 
forpligtelser. 
Jf. bilag B. 
Rådets direktiv af 15. marts 1993 om kravene til investeringsselskabers og 
kreditinstitutters kapitalgrundlag (93/6/EØF) (EFT L 141 af 11.6.1993, s. 1). 
4. Kreditinstitutter 
Det andet bankdirektiv, direktivet om årsregnskaber og direktivet om egenkapital, som 
alle var af afgørende betydning for indførelsen af det indre marked for kreditinstitutter, 
er siden blevet suppleret med 5 andre vigtige direktiver; disse gælder alle på basis af 
national behandling af kreditinstitutter uanset hjemland. 
Direktivet om tilsyn med kreditinstitutter (direktiv 92/30/EØF)14 kræver et konsolideret 
tilsyn med finansielle holdingselskaber og holdingkontorer med blandede aktiviteter, 
som har deres hovedsæde i EF. 
Direktiv 92/121/EØF vedrører overvågning af og kontrol med kreditinstitutter. Det har 
til formål at undgå, at kreditinstitutternes engagementer i alt for høj grad koncentreres 
på en enkelt kunde eller gruppe af kunder15. 
Direktiv 94/19/EØF omhandler indskudsgarantiordninger, som kræver, at medlems­
staterne indfører en eller fiere officielt anerkendte indskudsgarantiordninger, som 
garanterer op til 20 000 ECU16. 
Direktiv 93/6/EØF vedrører kravene til investeringsselskabers og kreditinstitutters 
kapitalgrundlag i forbindelse med markedsrisici17. 
Direktiv 91/308/EØF forbyder hvidvaskning af økonomisk udbytte af kriminelle 
handlinger og fastsætter en række foranstaltninger med henblik på at forhindre, at det 
finansielle system anvendes til hvidvaskning af penge18. 
Jf. bilag B. 
Rådets direktiv af 6. april 1992 om tilsyn med kreditinstitutter på et konsolideret 
grundlag (92/30/EØF) (EFT L 110 af 28.4.1992, s. 52). 
Rådets direktiv af 21. december 1992 om overvågning af og kontrol med 
kreditinstitutters store engagementer (92/121/EØF) (EFT L 29 af 5.2.1993, s. 1). 
Direktiv 94/19/EØF af Europa-Parlamentet og af Rådet af 30. maj 1994 om 
indskudsgarantiordninger (EFT L 135 af 31.5.1994, s. 5). 
Rådets direktiv af 15. marts 1993 om kravene til investeringsselskabers og 
kreditinstitutters kapitalgrundlag (93/6/EØF) (EFT L 141 af 11.6.1993, s. 1). 
Rådets direktiv af 10. juni 1991 om forebyggende foranstaltninger mod 
anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge (91/308/EØF) 
(EFT I. 166 af 28.6.1991, s. 77). 
5. Forsikring 
Principperne om fuldt hjemlandstilsyn og en enkelt EF-dækkende tilladelse blev indført 
i to direktiver (tredje skadesforsikringsdirektiv og tredje livsforsikringsdirektiv19), som 
blev vedtaget i 1992 og trådte i kraft den 1. juli 1994. 
Den forudgående godkendelse af præmier og den systematiske anmeldelse af 
betingelserne i forsikringspolicer er afskaffet for alk forbrugerrisici. Et selskab kan 
således afsætte sit produkt uden først at skulle indhente tilladelse for hvert enkelt 
marked, det ønsker at operere på. På grund af de særlige hensyn, der spiller ind ved 
lovpligtige forsikringer, opretholdes imidlertid den systematiske anmeldelse af disse 
typer risici. 
Selv om den ikke-systematiske anmeldelse er hovedregelen, har de kompetente 
myndigheder stadig mulighed for at indhente oplysninger hos forskellige forsikrings 
selskaber eller endda hele markedet på én gang, hvis de finder, at det er nødvendigt af 
forsigtighedsmæssige grunde. Det, der udelukkes, er den juridiske forpligtelse for 
selskaberne til at underrette myndighederne, hver gang de markedsfører et nyt produkt. 
Rådets direktiv 92/49/EØF af 18. juni 1992 om samordning af love og 
administrative bestemmelser vedrørende direkte forsikringsvirkomhed bortset fra 
livsforsikring og om ændring af direktiv 73/239/EØF og 88/357/EØF (EFT L 228 
af 11.8.1992, s. 1) 
Rådets direktiv 92/96/EØF af 10. november 1992 om samordning af love og 
administrative bestemmelser vedrørende direkte livsforsikringsvirksomhed og om 
ændring af direktiv 79/267/EØF og 90/619/EØF (EFT L 360 af 9. 12.1992, s. 1). 
10 
KAPITAL III - Uruguay-Runden og forlængede forhandlinger om finansielle 
tjenesteydelser 
I rapporten fra 1992 konkluderede Kommissionen, "at den mest effektive politik til 
åbning af markedet og til størst gavn for EF's sektor for finansielle tjenesteydelser er at 
fortsætte med at benytte sig af de muligheder, som Uruguay-Rundens forhandlinger om 
finansielle tjenesteydelser giver, for at afklare de problemer, der opstår for EF-
kreditinstitutter og EF-forsikringsselskaber". 
Det er stadig muligt at tage fat på problemerne med hensyn til markedsadgang og 
vilkårene for udøvelse af virksomhed på et givet marked som følge af den beslutning, 
der blev truffet om at fortsætte forhandlingerne om finansielle tjenesteydelser i indtil 
seks måneder efter GATS's ikrafttræden. 
De forlængede GATS-forhandlinger om finansielle tjenesteydelser skal efter planen 
være tilendebragt den 30. juni 1995. De er kommet ind i en vanskelig fase. EF og dets 
medlemsstater finder det så vigtigt som nogen sinde, at der opnås et vellykket resultat, 
og gentog deres holdning i en henvendelse til udvalget om handel med finansielle 
tjenesteydelser den 22. marts 1995. 
Nedenfor gengives teksten i den meddelelse, som EF og medlemsstaterne den 22. 
marts 1995 forelagde G ATS-ud valget om handel med finansielle tjenesteydelser: 
"Tilsagn vedrørende finansielle tjenesteydelser 
På mødet i den midlertidige gruppe om finansielle tjenesteydelser den 3. februar 1995 
opfordrede formanden deltagerne til skriftligt at tilkendegive deres bidrag til de 
løbende forhandlinger med henblik på forbedrede tilsagn. 
EF og medlemsstaterne bekræfter deres vilje til fuldt og helt at holde fast ved deres 
liste over særlige tilsagn af 15. april 1994 (GATS/SC/31). De giver fortsat tilsagn om 
at gøre en ordning med åben adgang og vilkårene for udøvelse af virksomhed på basis 
af national behandling bindende på grundlag af mestbegunstigelsesklausulens 
bestemmelser, dog under forudsætning af, at der fra andre handelspartnere opnås 
betydeligt forbedrede indrømmelser på grundlag af mestbegunstigelsesklausulen. 
Listen over tilsagn forpligter hele sektoren for finansielle tjenesteydelser. Den udgør 
mere end en fastfrysning ("standstill") og tilbyder en multilateral garanti for en meget 
betydelig liberalisering. EF og medlemsstaterne ønsker endvidere at gøre opmærksom 
på følgende vigtige kendetegn ved deres tilsagn: 
listen, som fuldt ud blev fastholdt ved Uruguay-Rundens afslutning og har 
været anvendt fuldt ud siden den 1. januar 1995, garanterer direkte adgang på 
ikke-diskriminerende vilkår og for enhver form for driftssted, hvad enten det 
drejer sig om et datterselskab, en direkte filial eller et repræsentationskontor; 
datterselskaber af udenlandske banker, forsikringsselskaber og investerings­
selskaber kan, uanset hvor i EF de er indregistreret, fuldt ud drage fordel af 
11 
EF's indre marked for finansielle tjenesteydelser og navnlig den "EF-dækkende 
tilladelse" eller "EF-passet". Dette vil gøre det muligt for dem at tilbyde 
tjenesteydelser på tværs af grænserne og at åbne filialer i alle landene i EF; 
tilsagnene giver også virksomheder eller enkeltpersoner, der er bosiddende i 
HF, ret til uden for Unionen at udøve aktiviteter og foretage transaktioner i alle 
sektorer for finansielle tjenesteydelser. 
Med EF's udvidelse til 15 medlemsstater med optagelse af Østrig, Finland og Sverige 
er fordelen ved ordningen med det indre marked og den EF-dækkende tilladelse 
endvidere blevet endnu større. Siden Uruguay-Rundens afslutning er de 
markedsmæssige muligheder for vore handelspartnere herved blevet væsentligt forøget. 
EF og medlemsstaterne har i deres lovgivning en række foranstaltninger, som gør 
adgangen til deres markeder afhængig af, at de har tilsvarende muligheder på 
markederne i tredjelande. EF og medlemsstaterne har tilbudt at give afkald på at 
anvende disse foranstaltninger under forudsætning af, at forhandlingerne får et 
tilfredsstillende resultat. Af denne grund har de hidtil afholdt sig fra at søge om 
fritagelse for mestbegunstigelsesklausulens bestemmelser, hvilket ville være 
nødvendigt, hvis sådanne foranstaltninger skulle anvendes over for GATS-
medlemmerne. En endelig afgørelse om at fastholde en sådan fremgangsmåde, som i 
sig selv vil betyde en væsentlig liberalisering, vil afhænge af, i hvor høj grad der efter 
forhandlingsperiodens afslutning vil være opnået forbedrede tilsagn og fordele. Blandt 
de faktorer, der skal tages hensyn til, når beslutningen træffes, vil være, i hvilket 
omfang det har været muligt at opnå: 
ikke-diskriminerende tilsagn fra andre parter med hensyn til markedsadgang, 
navnlig retten til etablering af alle former for driftssteder, og med hensyn til 
præstering af tjenesteydelser gennem de andre former for levering 
national behandling med hensyn til vilkårene for udøvelse af virksomhed. 
Der har været visse opmuntrende tegn på fremskridt: der har været bebudet en bank­
reform og ændringer i lovgivningen inden for forsikrings- og værdipapirsektoren. Der 
er blevet indgået nogle vigtige bilaterale initiativer. Disse skal bekræftes på grundlag af 
mestbegunstigelsesklausulen som en del af en forbedret række af tilsagn. 
Som fastsat i ministrenes afgørelse om at videreføre forhandlingerne forbeholder EF og 
medlemsstaterne sig ret til at ændre omfanget af tilsagn ved at trække tilsagn tilbage og 
anmode om fritagelse for mestbegunstigelsesklausulens bestemmelser, hvis resultatet af 
de løbende forhandlinger er utilfredsstillende. 
Det varer ikke længe, før forhandlingerne skal være afsluttet. Medmindre der sker 
væsentlige fremskridt, som resulterer i en forbedret liberalisering, og disse multi-
lateraliseres inden forhandlingsperiodens afslutning, vil det være meget vanskeligt for 
EF og medlemsstaterne at bekræfte deres meget åbne ordning på grundlag af mest­
begunstigelsesklausulen. " 
12 
KAPITEL IV - Behandlingen af EF-investeringsselskaber, EF-kreditinstitutter og 
EF-forsikringsselskaber i tredjelande - undersøgelsesresultater og 
konklusioner 
Resumé 
Kommissionens undersøgelse al, hvorledes liF-investeringsselskaber, EF-
kieditinstitutter og EF forsikringsselskaber behandles i de lande, der er omfattet af 
denne rapport, viser, at der findes mange forskellige ordninger. Siden rapporten fra 
1992 har der fundet en vigtig udvikling sted i adskillige lande, hvoraf nogle har 
forbedret adgangen og vilkårene for udøvelse af virksomhed for EF's finansielle 
virksomheder. I nogle tilfælde er indenlandske liberaliseringsprogrammer fortsat ved at 
blive gennemført gradvist. 
Kommissionen må nu som i 1992 konstatere, at det er vanskeligt at foretage en generel 
vurdering af den behandling, tredjelande indrømmer EF's finansielle virksomheder. 
Det er nødvendigt at behandle hvert land for sig. 
Der kan imidlertid med fordel foretages visse generaliseringer. For det første: på 
markederne i de væsentlige industrilande20 og i nogle udviklingslande med etablerede 
markeder for finansielle tjenesteydelser, dvs. markeder, som tilbyder 80-85% af de 
internationale aktiviteter i forbindelse med finansielle tjenesteydelser, skyldes de 
vanskeligheder, som IIV-virksomhederne kommer ud for, som regel ikke, at de ikke får 
en "national behandling, der giver dem samme konkurrencevilkår som indenlandske 
virksomheder". Meget få, hvis i det hele taget nogen, af disse markeder frembyder 
eksempler på, at en national behandling af økonomisk betydning er blevet nægtet 
virksomhederne. Der er imidlertid en række tilfælde med en manglende faktisk adgang 
til markedet. "Faktisk adgang til markedet" er ikke blevet fortolket endeligt og bør 
derfor vurderes på et empirisk grundlag: et forbud mod ny adgang til markedet, 
geografiske restriktioner eller en sektorbestemt opdeling betyder klart, at denne 
bestemmelse, der er fastsat i EF-direktiverne, ikke opfyldes. 
For det andet: på en række markeder af stigende betydning i udviklingslandene er det 
mere almindeligt i større omfang at nægte virksomhederne national behandling, både 
med hensyn til retten til nyetablering og med hensyn til udøvelsen af aktiviteter for 
allerede etablerede virksomheder. 
For det tredje: i de seneste år er princippet om en "gradvis national behandling" 
og/eller adgang til markedet opstået. Det tager udgangspunkt i, at nogle landes sektorer 
for finansielle tjenesteydelser kan have svært ved at klare de konkurrencemæssige 
kræfter, der opstår ved en pludselig indførelse af en politik med fuld national 
behandling. De skal måske have tid til at tilpasse sig. Princippet har været anvendt i 
forbindelse med f.eks. lande, hvis økonomier har været igennem en grundlæggende 
ændring eller omlægning, og hvor sektoren for finansielle tjenesteydelser befinder sig i 
en meget tidlig og undertiden vanskelig udviklingsfase. 
?.o OECD, Singapore, Hong Kong. 
13 
EF og medlemsstaterne iod således til at begynde med princippet indgå i Europa­
aftalerne med landene i Central- og Østeuropa og med væsentlige afvigelser i de 
aftaler, der er indgået med Rusland og andre republikker i det tidligere Sovjetunionen. 
I NAFTA-aftalen mellem De Forenede Stater, Canada og Mexico anvendes endnu en 
variant af princippet, idet Mexico kan gennemføre en politik med en med tiden gradvis 
forbedret adgang til markedet og anvende en beskyttelsesmekanisme i tilfælde af 
uforudsete negative økonomiske eller finansielle forhold. 
Princippet har været genstand for en multilateral debat som led i forhandlingerne om 
finansielle tjenesteydelser. EF og medlemsstaterne har tilkendegivet, at de vil være 
rede til at anvende det som forhandlingsgrundlag i relevante tilfælde. 
EF-virksomhederne kommer ud for en lang række forskellige vanskeligheder, som 
også varierer fra sektor til sektor. Der er skrevet meget om, at finanssektorerne - bank-
, forsikrings- og investeringsområdet - har tendens til at smelte sammen. Selv om dette 
sikkert er tilfældet, er der stadig betydelige forskelle med hensyn til den politik, som 
nogle lande fører. Forsikring er i Indien et statsmonopol, mens der føres en mere 
liberal politik på bank- og investeringsområdet. Malaysia vil ikke tillade, at der ejes 
mere end 30% af et forsikringsselskab, mens det stadig er tilladt at eje 100% af et 
datterselskab i banksektoren. 
Der er også forskelle med hensyn til den juridiske form eller med hensyn til, hvor 
meget udenlandske markedsdeltagere må eje: Canada vil ikke tillade, at banker opretter 
direkte filialer, men kræver obligatorisk indregistrering (dog ikke på 
forsikringsområdet); omvendt tillader Korea ikke, at et datterselskab ejes 100%, men 
dog, at der oprettes direkte filialer. Andre lande i det sydøstlige Asien fører en politik, 
hvor nye udenlandske virksomheder på markedet kun må være mindretalsaktionærer. 
14 
ARGENTINA 
Udenlandske investeringsselskabers adgang til Argentinas værdipapirmarked er tilladt 
på et ikke-diskriminerende grundlag både som filialer og som datterselskaber. Der er 
ingen begrænsninger for de andele af indenlandske virksomheder, som kan erhverves 
og ejes af udenlandske virksomheder. Til forvaltning af pensionsfonde skal der oprettes 
en særskilt virksomhed. 
Udenlandske kreditinstitutter må etablere sig som datterselskaber eller filialer. 
Udenlandske bankfilialers virksomhed er begrænset til værdien af deres lokale kapital. 
Forudsat at der føres tilsyn, har udenlandske banker lov til at tilbyde nye finansielle 
produkter og til at udøve finansieringsvirksomhed på et ikke-diskriminerende grundlag. 
Der forekommer imidlertid forskelsbehandling i Argentina med hensyn til stats- og 
privatejede kreditinstitutter, idet alle indskud fra den offentlige sektor er placeret hos 
statsejede banker, som også er alene om at forvalte alle offentlige midler. 
På forsikringsområdet eksisterer der et fuldstændigt forbud mod nyetablering, som 
gælder for både indenlandske og udenlandske selskaber. Udenlandske selskaber kan 
kun komme ind på forsikringsmarkedet gennem erhvervelse af kapitalandele i 
eksisterende forsikringsselskaber. 
AUSTRALIEN 
Der findes et generelt krav om godkendelse af udenlandske investeringer i Australien. 
Med hensyn til investeringsservice finder der en gensidighedsanalyse sted med hensyn 
til medlemskab af fondsbørsen. Kommissionen er imidlertid ikke bekendt med nogen 
alvorlige hindringer for eller nægtelse af national behandling. 
Generelt er det billede, man får af den australske lovgivning om udenlandske 
kreditinstitutter, kendetegnet ved at være ikke-diskriminerende. Filialer af udenlandske 
banker har dog ikke tilladelse til at tage imod private indlån. Der finder en yderligere 
diskriminering sted, idet halvdelen af renteindtægterne fra udenlandske bankfilialers 
bankinterne låntagning beskattes. 
I nogle stater kan monopoler begrænse muligheden for udenlandske 
forsikringsselskabers etablering og aktiviteter. 
BRASILIEN 
Sektoren for finansielle tjenesteydelser er lukket for ny adgang fra udlandet i henhold 
til den brasilianske forfatning. Artikel 52 i Brasiliens forfatning fra 1988 forbyder, 
såfremt kongressen ikke træffer anden afgørelse, at der oprettes nye filialer og 
datterselskaber, samt at der sker en stigning i udenlandske virksomheders andel af 
aktiekapitalen i brasilianske finansielle virksomheder. Disse forbud kan på grundlag af 
internationale aftaler og af hensyn til gensidighedsprincippet og den nationale interesse 
15 
i teorien ophæves ved almindelig lovgivning, men de brasilianske myndigheder har 
hidtil ikke udnyttet muligheden for at tillade nyetablering af udenlandske virksomheder 
i landet. Den nye brasilianske regering har meddelt, at den agter at liberalisere 
markedet for finansielle tjenesteydelser ved at forelægge en forfatningsændring for 
kongressen, som vil ophæve forbuddet mod ny adgang til markedet. Denne målsætning 
synes imidlertid at være rykket længere ned på prioriteringslisten. 
Aktiviteterne i de finansielle virksomheder, der allerede er etableret på det brasilianske 
marked, gives dog national behandling. 
CANADA 
Udenlandske investeringsselskaber har adgang til det canadiske marked, men visse 
provinser kræver indregistrering i henhold til forbunds-, provins- eller territorial­
lovgivningen. Alle aktiviteter på det private område reguleres imidlertid i provinserne, 
hvilket betyder, at der findes 10 forskellige regelsæt for kapitalkrav, transaktioner og 
investeringer. 
Inden for banksektoren er det ikke tilladt udenlandske banker at oprette direkte filialer. 
En udenlandsk bank, som ønsker at udøve virksomhed i Canada, skal oprette et 
Schedule li-datterselskab (virksomheder med en kapital, der ikke overstiger CAD 750 
mio.). 
Adgang for udenlandske forsikringsselskaber er i henhold til lovgivningen undergivet 
en økonomisk behovsanalyse, selv om det er vanskeligt at vurdere de praktiske 
konsekvenser herved. 
Bestemmelser om gensidighed gælder med hensyn til indrømmelse af etablerings-
tilladelser med henblik på at tilbyde bank-, investerings- og forsikringsydelser. 
CHILE 
Værdipapirer kan handles gennem 100% udenlandskejede datterselskaber af fysiske 
eller juridiske personer, der enten som børsmæglere eller værdipapiragenter har med 
formidling af værdipapirer at gøre, men kun børsmæglere må handle med aktier eller 
afledte produkter på fondsbørsen. National behandling af etablerede udenlandske 
værdipapirfirmaers virksomhed er garanteret i den chilenske lovgivning. 
Chile gennemfører fortsat en økonomisk behovsanalyse for alle finanssektorer. 
Inden for hankvirksomhed er det tilladt at oprette datterselskaber og filialer. Der 
kræves en tilladelse ved erhvervelse af mere end 10% af aktierne i en lokal bank; dette 
anvendes på en ikke-diskriminerende måde over for både udenlandske og indenlandske 
banker. Generelt indeholder banklovgivningen (artikel 30) en garanti for national 
behandling af udenlandske banker. 
16 
I fomMlî^SçJkiûIcjQ kræves der lokal indregistrering som et aktieselskab for at tilbyde 
forsikrings- og gcnforsikringsydelser. Der er ikke tilladt at oprette direkte filialer. 
National behandling er stort set garanteret for udenlandske forsikringsselskaber, der 
allerede befinder sig på det chilenske marked. 
KINA 
Udenlandske investeringsselskaber må oprette repræsentationskontorer, men ikke 
datterselskaber eller filialer. Repræsentationskontorer er begrænset til offshore-
aktiviteter og, for så vidt angår medlemmer af fondsbørsen, kun til transaktioner i "B"-
aktier, dvs. aktier, som kun må handles uden for Kina. 
Udenlandske banker må oprette datterselskaber eller filialer i 13 økonomiske zoner. 
Etablering uden for disse zoner må kun finde sted i form af et repræsentationskontor. 
Investeringsbanker må ikke åbne filialer. Udenlandske banker må ikke drive 
virksomhed i lokal valuta, hvilket er en nægtelse af national behandling, som er af stor 
økonomisk betydning. 
Udenlandske forsikringsselskaber må kun oprette repræsentationskontorer i Kina. I en 
prøveperiode på to år kan filialer eller joint ventures af udenlandske 
forsikringsselskaber oprettes som et forsøg i byen Shanghai, hvor det er tilladt at drive 
virksomhed i lokal valuta. 
Med hensyn til alle sektorer skal virksomhederne opfylde restriktive betingelser for at 
etablere et driftssted (f.eks. minimumskrav til aktivmassen eller 30 års tidligere 
virksomhed inden for forsikring), og der gælder diskriminerende foranstaltninger for 
udenlandske institutter, især med hensyn til kapitalkrav og garanterede midler. 
EGYPTEN 
Udenlandske investeringsselskaber skal indregistreres lokalt for at udøve virksomhed 
på værdipapirmarkedet. Udenlandske bankfilialer kan komme ind på dette marked ved 
at oprette associerede selskaber på ad hoc-basis. 
Det er muligt at få adgang til bankmarkedet enten ved at oprette direkte filialer eller 
som led i joint ventures, idet aktiemajoriteten skal være på egyptiske hænder. 
Etablering af nye filialer (enten indenlandske eller udenlandske) er betinget af en 
økonomisk behovsanalyse. 100%-udenlandskejede datterselskaber på bankområdet må 
dog stadig ikke etablere sig i Egypten. 
Markedsadgangen er blevet lidt bedre på forsikringsområdet siden 1990. 100%-ejede 
udenlandske datterselskaber kan oprettes i visse særlige "offshore"-zoner. Det er 
imidlertid først i år 2000, at adgangen til hele forsikringssektoren vil blive åbnet for 
joint ventures, idet udenlandske virksomheder kun må besidde mindretalsaktieposter. 
Under alle omstændigheder vil der så blive anvendt en økonomisk behovsanalyse. 
17 
HONG KONG 
Udenlandske investeringsselskaber må etablere sig gennem underfilialer eller 
erhvervelse af kapitalandele, dog først efter at have været etableret i landet i fem år. 
Udenlandske hanker må ikke oprette datterselskaber, men kan erhverve en 
kontrollerende kapitalinteresser i en lokal bank. Oprettelse af filialer er baseret på 
gensidighed og kræver, at der forinden er oprettet et repræsentationskontor. Der findes 
ingen lignende begrænsninger i forsikringssektoren. Der indrømmes national 
behandling med hensyn til udøvelse af virksomhed i alle tre sektorer. 
INDIEN 
Med undtagelse af forbuddet mod, at udenlandske børsmæglervirksomheder udøver 
virksomhed direkte på de indiske børser, og begrænsningen med hensyn til 
investeringsbankernes mulighed for at oprette filialer er Kommissionen ikke bekendt 
med, at der er nægtet nogen virksomhed national behandling i sektoren for 
investeringsservice. 
Trods de nylige betydelige ændringer i forretningsbanksektoren må EF-banker ikke 
oprette datterselskaber, og i forbindelse med oprettelse af filialer er der krav om 
gensidighed. I "investerings"-banksektoren er det tilladt at oprette en filial og besidde 
majoritetsinteresser i et datterselskab. Aktiviteterne finder generelt sted på grundlag af 
national behandling. 
Forsikringsmarkedet er lukket for EF-forsikringsselskaber. 
INDONESIEN 
EF-bankerne står over for en række forholdsvis vigtige diskriminerende restriktioner i 
Indonesien. Med hensyn til etablering kræves det af såvel banker, forsikringsselskaber 
som værdipapirfirmaer, at de indgår joint ventures med lokale institutter. Selv om de 
bank- og forsikringsreformer, der fandt sted i 1992, nu giver udenlandske 
virksomheder lov til at eje op til 80% (endog 85% i bank- og værdipapirsektorerne) af 
disse joint ventures, er der ingen garanti for, at en så stor udenlandsk deltagelse kan 
fastholdes på lang sigt. Den såkaldte "indonesieringspolitik" kræver nemlig, at enhver 
lokal finansiel virksomhed er under indonesisk kontrol. Selv om der ikke er fastsat 
nogen tidsplan for tvungne afgivelser af kapitalandele i banksektoren, fastsætter 
ministerielle forordninger, at udenlandske partnere, som besidder en aktiemajoritet i et 
joint venture-forsikringsselskab, i løbet af en periode på 20 år skal overdrage 
kontrollen med aktiemajoriteten til deres indonesiske partnere. 
Med hensyn til vilkårene for udøvelse af virksomhed er kapitalkravene større for 
udenlandske institutter end for indenlandske virksomheder. Der er forsat restriktioner 
for udenlandske bankers geografiske udvidelsesmuligheder. Endvidere blev der i januar 
18 
1995 indført en diskriminerende beskatning på 20% på præmier, der betales til 
udenlandske forsikringsselskaber. 
JAPAN 
Japan fører generelt en politik med national behandling af udenlandske finansielle 
virksomheder både med hensyn til deres etablering og deres virksomhed. Alligevel 
oplever udenlandske virksomheder alvorlige problemer i forbindelse med adgangen til 
markedet i Japan, og dette af flere grunde. Tunge og konservative administrative 
bestemmelser, markedsopdeling og eksistensen af nære virksomhedsforbindelser, 
etablerede net og mønstre for virksomhedsudøvelse er de primære grunde til 
udenlandske virksomheders manglende adgang til og indtrængen på markedet, navnlig i 
forsikringssektoren- Det forventes, at der i denne sektor vil ske en betydelig ændring i 
løbet af 1995. 
Japan har bekræftet sit tilsagn om en politik med regelsanering i finanssektoren i de 
seneste to år. På forsikringsområdet er der foretaget en betydelig revision af 
forsikringsloven. Man påtænker at indføre et mæglersystem; man har til hensigt at 
fremskynde og forenkle procedurerne for produktgodkendelse. Nogle valutaaktiviteter, 
som tidligere var forbeholdt bankerne, er nu tilladt for værdipapirfirmaer gennem 
datterselskaber. Udenlandske hanker kan nu have 100%-ejede datterselskaber eller 
filialer, som opererer på værdipapirområdet. De kan frivilligt bibeholde grænsen på 
50% og således undgå at skulle opfylde kravet om en streng opdeling af aktiviteterne 
(såkaldte brandmure), en mulighed, som de indenlandske virksomheder ikke har. Dette 
er blevet betegnet som "mere end national behandling". Bestemmelserne vedrørende 
den traditionelle markedsopdeling er blevet lempet. Adskillige anmodninger fra EF er 
derfor imødekommet af Japan. 
Men spørgsmål i forbindelse med tegningsgaranti (lead-management i forbindelse med 
selskabsemissioner er ukendt for udenlandske virksomheder), tjenesteydelser i 
forbindelse med investeringsforvaltning (distributionsproblem) og forvaltning af 
pensionsfonde (bedre adgang for investeringsrådgivningsfirmaer) mangler fortsat at 
blive taget op. Der er derfor behov for yderligere lempede foranstaltninger til åbning af 
markedet med hensyn til forvaltning af aktiver og investeringer, selskabernes 
værdipapirer og for at supplere og færdiggøre den hidtidige regelsaneringsproces i 
Japan. De foranstaltninger, der er opnået enighed om mellem USA og Japan 
vedrørende forsikring og finansielle tjenesteydelser, vil yderligere fremme åbningen af 
markedet og regelsaneringsprocessen inden for en række finansielle tjenesteydelser, når 
de gennemføres. Det vil så vise sig, i hvilket omfang andre virksomheder end de 
amerikanske i praksis vil nyde gavn af disse bestemmelser. 
KOREA 
I værdipapirsektoren er en tilladelse til at oprette filialer af udenlandske værdipapir-
firmaer afhængig af kriterier, som fastsættes af de koreanske myndigheder. Denne 
politik har medført kvantitative begrænsninger for antallet af udenlandske 
19 
værdipapirfirmaer, som må udøve virksomhed på det koreanske marked. Udenlandske 
værdipapirfirmaer må kun oprette filialer eller joint ventures, hvor de udenlandske 
aktieandele ikke må overstige 50%, men mindst skal være 40%. I de fleste tilfælde 
gives der national behandling med hensyn til vilkårene for udøvelse af virksomheden. 
Udenlandske værdipapirfirmaer er generelt undergivet de samme restriktioner som de 
indenlandske firmaer med hensyn til, hvad de kan handle med; de kan således ikke 
handle med aktier, der ikke er børsnoteret; de kan kun handle med obligationer til 
valutaindlændinge, eftersom udlændinge ikke må købe indenlandske obligationer. 
Investeringsforvaltning og investeringsselskabsforvaltning hæmmes af strenge 
restriktioner: begrænsninger af udenlandske kapitalinteresser (5%), handel med 
udenlandske værdipapirer er forbudt, begrænsninger af koreanske valutaindlændinges 
adgang til udenlandske værdipapirprodukter. 
20 
Den vigtigste restriktion i udenlandske værdipapirfirmaers virksomhed er begrænsnin­
gerne af udenlandske investeringer i koreanske værdipapirer. Adgangen til aktiviteterne 
på børserne begrænses i realiteten af, at udenlandske virksomheder tilsammen højst må 
eje 12% af aktierne i koreanske virksomheder og hver for sig højst 3%. Udenlandsk 
besiddelse af koreanske obligationer er ikke tilladt. 
Adgang til banksektoren er kun mulig gennem filialer og repræsentationskontorer, som 
ikke må drive forretningsvirksomhed. Udenlandske filialer skal kapitaliseres til en 
værdi af tre mia. won. Udenlandske banker, som ønsker at oprette filialer, skal høre til 
blandt de 500 største i verden (i forhold til aktiverne) og have haft et 
repræsentationskontor i mindst et år. Datterselskaber tillades ikke. Udenlandske 
kapitalinteresser i eksisterende forretningsbanker må højst udgøre 10%. Udenlandsk 
deltagelse i indenlandske investeringsbanker er tilladt. 
De fleste af de vanskeligheder, som EF-bankerne oplever i den koreanske finanssektor, 
skyldes strenge lovgivningsrammer. Nogle problemer er et resultat af 
forskelsbehandling på visse områder. Der er konstateret problemer i forbindelse med 
udenlandske bankers virksomhed i Korea, navnlig for så vidt angår finansiering i lokal 
valuta, konkurrence om lån til indenlandske virksomheder og om indlån med hensyn til 
renter samt adgang til bankautomater (ATM) og clearingnet. 
Når der skal meddeles nye forsikringsgodkendelser til udenlandske eller indenlandske 
forsikringsselskaber anvender Korea kriterier, der er baseret på det økonomiske behov. 
Godkendelseskriterierne er strenge: udenlandske virksomheder skal have 10 års 
erfaring på hjemmemarkedet, de samlede præmieindtægter i hele verden og de samlede 
aktiver skal overstige halvdelen af koreanske livsforsikringsselskabers gennemsnitlige 
præmieindtægter og samlede aktiver (dvs. de skal have præmieindtægter i hele verden 
påca. 1,5 mia. USD årligt). 
Forsikringsmarkedet i Korea kontrolleres meget strengt, og i de seneste tyve år er der 
kun godkendt meget få nye virksomheder. Takster og bestemmelser i 
forsikringspolicerne kontrolleres strengt, navnlig i skadesforsikringssektoren, hvilket 
begrænser den reelle konkurrence inden for erhvervet. 
MALAYSIA 
Malaysia har en række omfattende begrænsninger for udenlandske finansielle virksom­
heder. Siden 1982 er der ikke meddelt nogen nye tilladelser til forretningsbanker, 
undtagen til begrænsede offshore-aktiviteter i Labuan. For øjeblikket meddeles der 
ingen nye tilladelser til forsikringsselskaber og værdipapirfirmaer. For så vidt angår 
etablering gennem erhvervelse af aktier, er alle udenlandske finansielle virksomheder 
stadig begrænset til mindretalsaktieposter. 
Der gælder fortsat omfattende begrænsninger for drift og udvideise af udenlandske 
virksomheder. Disse omfatter et krav om, at alle udenlandske bank- og 
forsikringsfilialer skal omdannes til datterselskaber. Men mens eksisterende 
21 
udenlandske bankfilialer af forretningsbanker efter lokal indregistrering har lov til at 
blive 100%-ejede datterselskaber af udenlandske banker, skal udenlandske partnere i de 
nyligt indregistrerede forsikringsselskaber overdrage alle aktiebeholdninger, der 
overstiger 30% af den lokale virksomheds samlede egenkapital. En todelt lovgivning 
blev indført i december 1994 i banksektoren, som stiller udenlandske bankers lokale 
etablering overordentlig ugunstig sammenlignet med lokale banker på grund af meget 
store forsigtigheds- og kapitalkrav, som ikke står i forhold til de aktiviteter, der udøves 
(og den dermed forbundne risiko). 
Selv om finansielle virksomheder fra EF for øjeblikket har forholdsvis mange 
aktiviteter i Malaysia, vil de nyligt indførte restriktioner sandsynligvis have en negativ 
indvirkning på deres aktiviteter, hvilket rent faktisk var tilfældet på 
forsikringsområdet. 
MEXICO 
Adgangen til det mexicanske marked er blevet lettere efter NAFTA-aftalens 
ikrafttræden den 1. januar 1994. Udenlandske finansielle virksomheder har nu adgang 
via et amerikansk eller canadisk datterselskab. Oprettelse af filialer er stadig ikke 
tilladt. Åbningen af markedet vil finde sted i etaper fra den 1. januar 1994 til den 1. 
januar 2000. I banksektoren vil den udenlandske markedsandel få lov til at stige fra 8% 
til 15%, i forsikringssektoren fra 6% til 12% og i værdipapirsektoren fra 10% til 20%. 
Mange finansielle virksomheder i EF' har allerede udnyttet de nye bestemmelser. 
Udenlandske finansielle virksomheder, som er etableret i Mexico, indrømmes national 
behandling. 
FILIPPINERNE 
Adgangen til det filippinske marked for finansielle tjenesteydelser er blevet forbedret 
efter bank- og forsikringsreformen i 1994. Nye tilladelser er blevet meddelt, omend i 
et meget begrænset antal, til at oprette udenlandske bankfilialer (for første gang siden 
1948) 100%-ejede datterselskaber eller filialer på forsikringsområdet. Restriktionerne 
for udenlandske aktieposter i banksektoren er blevet hævet væsentligt fra 30% til 60% 
af de stemmeberettigede aktier. Loftet for udenlandske kapitalinteresser i lokale 
forsikringsselskaber er blevet afskaffet. Men nye etableringer inden for alle finansielle 
sektorer er fortsat undergivet økonomiske behovsanalyser. 
Der gælder stadig restriktioner for udenlandske finansielle virksomheder med hensyn 
til oprettelse af filialer og udvidelsesmuligheder. Endvidere er kapitalkravene større 
end for indenlandske finansielle virksomheder. For udenlandske bankfilialer vil disse 
variere alt efter, hvor mange underfilialer der er oprettet (indtil 6), og for udenlandske 
forsikringsselskaber alt efter omfanget af udenlandske kapitalinteresser. 
RUSLAND 
22 
Med hensyn til finansielle tjenesteydelser er det russiske marked i begrænset omtang 
åbent for udenlandske institutter. På de finansielle markeder findes der i øjeblikket 
ingen særlige restriktioner for udenlandske finansielle virksomheder, bortset fra at 
disse højst kan besidde 10% af de udbudte statsgældsbeviser. Visse diskriminerende 
foranstaltninger ventes indført i en nær fremtid for at beskytte det russiske marked. 
I banksektoren er status quo reglen. Præsidentens dekret af 10. juni 1994 forbyder i 
realiteten, at nye udenlandske virksomheder kommer ind på markedet i to år, idet de 
ikke kan handle med russiske kunder. Efter udløbet af denne periode gælder den i den 
europæiske partnerskabs- og samarbejdsaftale fastsatte målsætning om tilsvarende 
national behandling i løbet af de første fem år efter undertegnelsen. Udenlandske 
virksomheder diskrimineres desuden på anden vis, idet der stilles strengere krav til 
deres egenkapitals størrelse, og idet udenlandske kapitalinteresser begrænses generelt 
(til 12% af det russiske banksystems kapital). 
I forsikringssektoren er udenlandsk deltagelse begrænset til 49% af kapitalen i et 
russisk forsikringsselskab (dekret af 27. november 1992). For mæglervirksomhed 
hersker der generelt frihed. Målet er også her at indføre ordningen med tilsvarende 
national behandling i løbet af de første fem år efter undertegnelsen af aftalen mellem 
EF og Rusland. 
SINGAPORE 
Der er to markeder: et meget stort marked for finansielle tjenesteydelser på offshore-
området (som er karakteriseret ved en meget stor udenlandsk tilstedeværelse) og det 
indenlandske marked. Der er en betydelig udenlandsk tilstedeværelse på begge 
markeder. På det indenlandske marked har der imidlertid siden 1974 været et stop for 
meddelelse af fuldstændige banktilladelser - til enten lokale eller udenlandske ansøgere, 
og udenlandskejede banker, som er meddelt tilladelse, må ikke oprette filialer i 
Singapore. 
Inden for investeringsservice har udenlandske virksomheder i forbindelse med en lang 
række aktiviteter (investeringsforening, statslige værdipapirer, finansielle futures, 
investeringsbankvirksomhed) de samme rettigheder til at etablere sig og tilbyde 
finansielle produkter som indenlandske virksomheder. Medlemskab af Singapores 
fondsbørs har imidlertid i mange år været begrænset til lokale børsmæglere. Adgang til 
Singapores fondsbørs kan kun opnås ved at erhverve 49% af en lokal børsmægler­
virksomhed eller den særlige status som "internationalt medlem", der giver mulighed 
for at handle på valutaudlændinges vegne. 
På forsikringsområdet indregistreres der for tiden ingen nye selskaber (hverken 
udenlandske eller lokale). Singapores pengemyndigheder har anført, at det lille 
indenlandske marked ikke berettiger, at der indregistreres nye set skaber. Der er ikke 
indgået rapporter om diskriminerende begrænsning af aktiviteterne. 
23 
SYDAFRIKA 
I Sydafrikas sektor for finansielle tjenesteydelser sker der betydelige ændringer. En 
liberalisering af adgangen til værdipapirmarkedet er under forberedelse. 
I banksektoren er adgangen i øjeblikket stadig begrænset, da der kræves lokal 
indregistrering. Nye bestemmelser vil imidlertid tillade oprettelse af direkte filialer fra 
udgangen af 1995. 
På forsikringsområdet skal et selskab etableres som lokalt indregistreret aktieselskab, 
og det er forbudt at oprette direkte filialer. 
National behandling er garanteret i alle undersektorer. 
SCHWEIZ 
Udenlandske investeringsselskaber må etablere sig som datterselskab eller filial og 
udøve virksomhed på basis af national behandling. 
Med hensyn til etablering, drift og finansiering af bankaktiviteter har den schweiziske 
regering ikke indført nogen juridiske begrænsninger for udenlandske banker. Bank­
lovgivningen er baseret på gensidighedsprincippet. 
Udenlandske forsikringsselskaber i forsikringssektoren skal åbne et agentur eller en 
filial. Virksomheder, som arbejder med både livs- og skadesforsikring i deres 
hjemlande, må ikke arbejde med livsforsikring i Schweiz, kun skadesforsikring. 
Livsforsikringsselskaber har kun lov til at tilbyde et begrænset antal forsikringsklasser, 
nemlig fire. Aktiviteter, der ikke har at gøre med forsikring, er ikke tilladt. Det 
forsikringsselskabs hovedkontor, som ansøger om at åbne et agentur eller en filial i 
Schweiz, skal være enten et aktieselskab (Aktiengesellschaft, société anonyme) eller et 
andelsselskab (Genossenschaft, société coopérative). Der kræves normalt mindst tre års 
erfaring i hjemlandet. Der kræves en minimumsaktiekapital af moderselskabet. 
Takster, generelle betingelser i forsikringspolicerne og dokumenter, der anvendes i 
forbindelse med visse klasser af skadesrisici, skal meddeles en forudgående 
godkendelse. Med hensyn til skadesforsikring skal de forsikringsmæssige hensættelser 
af den schweiziske portefølje dækkes af bundne aktiver. Med hensyn til livsforsikring 
skal filialer og agenturer oprette en organisationsfond i Schweiz, hvis størrelse 
fastsættes af den kompetente forsikringsmyndighed, og som skal repræsenteres i likvide 
aktiver. 
TAIWAN 
Udenlandske virksomheder, som opererer på Republikken Kinas værdipapirmarked, 
oplever stadig forskelsbehandling, som begrænser mange aktivitetsområder. 
24 
Siden rapporten fra 1992 er vilkårene for adgangen til hankmarkedet blevet betydelig 
bedre. Adgangen til bankmarkederne er imidlertid stadig begrænset til filialer og 
repræsentationskontorer. 100%-ejede datterselskaber er ikke tilladt. Endvidere må en 
udenlandsk institutionel investor kun eje op til 5% af et børsnoteret selskabs samlede 
aktiebeholdning. Nogle af de restriktioner for driften, der findes i øjeblikket, f.eks. 
med hensyn til kapitalbevægelse, virker afskrækkende for udenlandske banker. 
I øjeblikket er der ingen EF-virksomheder, der opererer på forsikringsmarkedet. Det er 
derfor Ikke muligt at kommentere den behandling, der indrømmes. 
THAILAND 
På værdipapjrområdet meddeles der ingen nye tilladelser; køb af mindretalsaktieposter 
i el bestående værdipapirfirma (49%) eller i et finansieringsselskab (25%) er den eneste 
adgang til markedet, der er mulig for nye virksomheder på markedet. Med hensyn til 
bestående virksomheders vilkår for udøvelse af virksomhed vil Thailand afskaffe det 
særlige godkendelseskrav, der stilles til værdipapirfirmaer, som ønsker at udvide 
virksomheden til andre kapitalmarkedsaktiviteter end deres oprindelige: yderligere 
tilladelser vil blive meddelt automatisk efter anmodning. 
Trods nylige liberal iseringsplaner i hanksektoren begrænser Thailand stadig 
etableringen af finansielle virksomheder fra EF i væsentlig grad. I øjeblikket er der 
ingen adgang for nye deltagere (hverken nationale eller udenlandske) i den thailandske 
forretningsbanksektor, med undtagelse af i et meget begrænset omfang, hvis de har fået 
tilladelse til at omdanne en BIBF- eller PIBF-filialtilladelse på offshore-området til en 
fuld filialtilladelse på onshore-området. Udenlandsk deltagelse i thailandske banker er 
fortsat begrænset til aktieposter på 25%. Vilkårene for udøvelse af EF-bankernes 
virksomhed vil blive bedre, hvis det nuværende forbud mod, at udenlandske banker 
opretter underfi Hal net, ophæves i praksis som bebudet i den overordnede plan for 
finansielle tjenesteydelser, der blev forelagt i marts 1995. 
I forsikringssektoren meddeles der ingen nye tilladelser, og udenlandsk deltagelse i 
lokale forsikringsselskaber er begrænset til 25%. Handelsministeriet har imidlertid 
planer om at forelægge et ændringsforslag til den eksisterende forsikringslov, som vil 
hæve det eksisterende loft for udenlandsk aktiedeltagelse fra 25% til 49% og give 
udenlandske forsikringsselskaber tilladelse til at oprette filialer i Thailand. 
TYRKIET 
Udenlandske investeringsselskaber kan ikke oprette direkte filialer eller et repræsen­
tationskontor. Etablering af datterselskaber er undergivet en økonomisk behovsanalyse. 
Efter etableringen kan udenlandske værdipapirfirmaer udføre aktiviteterne på basis af 
national behandling. 
Udenlandske hanker må oprette et datterselskab eller en filial. Efter etableringen 
udøver de deres virksomhed på basis af national behandling. 
25 
Udenlandske forsikringsselskaber må oprette el datterselskab eller en filial. Med få 
undtagelser, f.eks. lovpligtig forsikring for offentlige køretøjer, indrømmes 
udenlandske forsikringsselskaber national behandling ved udøvelsen af deres 
virksomhed. 
DE FORENEDE STATER 
I sektoren for finansielle tjenesteydelser har De Forenede Stater sædvanligvis budt 
udenlandske investeringer velkommen og ført en politik, som er baseret på national 
behandling af udenlandske virksomheder. Der indrømmes normalt national behandling 
på forbundsplan med nogle få undtagelser, som for det meste er uden betydning. På 
enkeltstatsplan indrømmes der normalt også national behandling, selv om en række 
stater fastholder restriktioner, herunder krav om gensidighed, over for udenlandske 
virksomheder, navnlig på bank- og forsikringsområdet. I en række tilfælde er visse 
etablerede udenlandske banker blevet fritaget for visse restriktioner, som gælder for 
amerikanske banker, f.eks. med hensyn til muligheden for at etablere datterselskaber 
på værdipapirområdet i henhold til International Banking Aet af 1978. 
De vigtigste restriktioner, som finansielle virksomheder fra EF står over for, skyldes 
bestemmelser af ikke-diskriminerende karakter, som begrænser de aktiviteter, bankerne 
rjar tilladelse til, eller som forhindrer kombinationen af bank- og værdipapiraktiviteter 
inden for samme bankorganisation, eller som begrænser bankernes 
udvidelsesmuligheder på tværs af statsgrænserne. Selv om disse restriktioner gradvis er 
blevet lempet på forskellige måder, kan de stadig forhindre EF-banker, der i EF er 
associeret med forsikringsselskaber, værdipapirfirmaer eller erhvervsvirksomheder, i at 
indlede henholdsvis bank- og forsikrings- eller værdipapiraktiviteter i USA. I tilfælde, 
hvor et EF-forsikringsselskab, som har aktiviteter i USA, uden for USA bliver 
associeret med en bank, der ligeledes har aktiviteter i USA, vil den deraf opståede 
bankorganisation skulle opgive enten bank- eller forsikringsaktiviteterne. Der har i 
praksis været en række tilfælde, hvor de amerikanske myndigheder har krævet, at 
europæiske virksomheder/banker ophører med at udøve visse former for virksomhed. 
Restriktionerne for bankernes geografiske udvidelsesmuligheder blev lempet i 1994. 
Virkningen af "Interstate Banking and Branching Act" vil i høj grad afhænge af de 
foranstaltninger, som forbundsbankens kompetente myndigheder træffer ved for­
tolkningen og gennemførelsen af lovbestemmelserne. Afgørelser i de enkelte stater vil 
indvirke på disse bestemmelser. De skulle være ikke-diskriminerende. 
VENEZUELA 
Adgangen til det venezuelanske marked for finansielle tjenesteydelser er blevet 
betydeligt liberaliseret i de seneste par år efter vedtagelsen af en ny lovgivning. 
Adgangen for udenlandske banker og forsikringsselskaber er imidlertid baseret på 
gensidighed. Det er muligt for udenlandske finansielle virksomheder at få adgang til 
værdipapirmarkedet gennem erhvervelse af kapitalandele i indenlandske banker eller 
26 
andre finansielle virksomheder, nyetablering af investeringsbanker og universalbanker 
såvel som investeringsselskaber samt gennem oprettelse af direkte filialer. 
I såvel bank- som forsikringssektoren kan etablering af et nyt driftssted ske i form af et 
datterselskab eller en filial; det er også tilladt at erhverve kapitalandele i indenlandske 
banker eller forsikringsselskaber. 
Allerede etablerede udenlandske finansielle virksomheder indrømmes generelt national 
behandling i forbindelse med deres aktiviteter. 
27 
Foranstaltninger efter artikel 7, stk. 4, eller artikel 7, stk. 5, i direktivet om 
investeringsservice (og tilsvarende bestemmelser i andet bankdirektiv og 
forsikringsdirekti verne) 
Kommissionen har undersøgt muligheden for foranstaltninger i henhold til direktiverne. 
Dens konklusioner er anført i det følgende: 
Artikel 7, stk. 4 
Selv i lande, hvor EF-investeringsselskaber, EF-kreditinstitutter og EF-forsikrings-
sclskaber har opnået en betydelig markedsandel enten i absolutte tal eller i forhold til 
den markedsandel, som andre lande har opnået, er der meget få tilfælde, hvor EF's 
institutter har en faktisk markedsadgang svarende til den, EF giver tredjelande. Der er 
meget få lande, der indrømmer en så stor fleksibilitet på både bank- og 
forsikringsområdet, når det gælder adgangen til markedet, etableringsformen (filial, 
datterselskab, repræsentationskontor eller erhvervelse af en kapitalandel), den samme 
grad af frihed til geografisk udvidelse, det samme aktivitetsområde eller de finansielle 
produkters forskelligartethed. 
Således anvender adskillige lande ikke-diskriminerende bestemmelser, som begrænser 
finansielle virksomheders aktiviteter og konkurrencefrihed; det drejer sig bl.a. om 
begrænsninger for de geografiske udvidelsesmuligheder, begrænsninger for de 
finansielle aktiviteter, der må udøves, eller opdeling af aktiviteterne, navnlig mellem 
bankvirksomhed, værdipapirer og forsikring; andre eksempler er tilfælde, hvor den 
type finansielle produkter, der er tilladt, kan være begrænset, eller indførelsen af nye 
produkter er forbundet med restriktioner eller en langvarig godkendelsesprocedure. 
Kommissionen skulle derfor være i stand til at forelægge Rådet et forslag til 
forhandlingsmandat med henblik på at opnå en faktisk adgang til markedet svarende til 
den, EF indrømmer værdipapirfirmaer, kreditinstitutter og forsikringsselskaber fra 
dette tredjeland. Kommissionen har imidlertid konkluderet, at et sådant forslag til et 
mandat ville være overflødigt i øjeblikket. Som nævnt tidligere deltager EF og 
medlemsstaterne i multilaterale forhandlinger, som i det mindste til dels tager sigte på 
at opnå større konkurrencemuligheder for EF's finansielle virksomheder. Efter 
Kommissionens mening nytter det ikke noget på nuværende tidspunkt at søge et 
særskilt mandat til at forhandle med det samme formål i henhold til direktiverne om 
finansielle tjenesteydelser. Kommissionen fortsætter sine uformelle kontakter på både 
politisk og officielt plan med myndighederne i de pågældende lande for at forstærke sin 
indsats i GATS-sammenhæng. Kommissionen forbeholder sig imidlertid ret til at 
"forelægge Rådet forslag til et passende forhandlingsmandat med henblik på at opnå 
tilsvarende konkurrencevilkår for EF-investeringsfirmaer, EF-kreditinstitutter og EF-
forsikringsselskaber". Denne ret vil blive udøvet over for de enkelte lande og vil bl.a. 
tage hensyn til resultaterne af de forlængede GATS-forhandlinger om finansielle 
tjenesteydelser, som skal være afsluttet den 30. juni 1995. 
Artikel 7, stk. 5 
Der gælder lignende overvejelser med hensyn til foranstaltninger efter artikel 7, stk. 5. 
28 
Det hedder i artikel 7, stk. 5 (og de tilsvarende bestemmelser i andet bankdirektiv og 
forsikringsdircklivernc), at hvis EF-invcslcringssclskabcr ikke får national behandling, 
og betingelserne for faktisk markedsadgang ikke er opfyldt, kan Kommissionen indlede 
forhandlinger med henblik på at rette op på situationen. 
I praktisk talt alle tilfælde21 deltager de lande, som''Kommissionen har undersøgt ved 
udarbejdelsen af denne rapport, i de nuværende forlængede forhandlinger om 
finansielle tjenesteydelser som vedlaget som en del af aftalen i forbindelse med 
Uruguay-Runden i december 1993. 
EF's mål med forhandlingerne omfatter elementer som bedre markedsadgang og 
garantier for national behandling ved levering af tjenesteydelser på tværs af grænserne, 
som ikke er indeholdt i tredjelandsbestemmelscrne i direktiverne om finansielle 
tjenesteydelser. Men bedre garantier for markedsadgang og national behandling med 
hensyn til etablering og udøvelse af aktiviteter i et andet land udgør måske det vigtigste 
generelle mål med forhandlingerne. I den henseende vil EF skulle være sikker på, at de 
forhandlingsresultater, der opnås inden den 30. juni 1995, udgør et betydeligt 
fremskridt i forhold til situationen ved udgangen af december 1993. Medmindre denne 
betingelse opfyldes, bor man ikke tage det for givet, at EF vil fastholde sit nuværende 
forhandlingslilbud, bl.a. tilbudet om at give afkald på at gøre brug af muligheden for at 
indskrænke eller suspendere den ret til etablering, som indrømmes finansielle 
tredjelandsvirksomheder i EF. Muligheden for at søge om fritagelse for 
mestbegunstigelsesklausulen og fortsætte med at anvende indskrænknings- og 
suspcnsionsbeføjclscrnc står fortsat åben. 
KONKLUSION 
Kommissionen konkluderer derfor, at EF og medlemsstaterne fortsat skal forfølge 
deres markcdsåbningspolitik via GATS-forhandlingerne om finansielle tjenesteydelser. 
Kommissionen vil fortsat følge udviklingen i forhandlingerne i nært samråd med 
medlemsstaterne. Dette er helt i overensstemmelse med tredjelandsbestemmelscrne i 
direktiverne, hvori der er en stærk betoning af, at en åbning af markedet bør opnås 
gennem en forhandlingsproces. En vurdering af de endelige resultater vil blive 
udarbejdet og forelagt Rådet. Denne vurdering vil også indeholde en undersøgelse af, 
hvilke følger forhandlingsresultaterne vil få for den fremtidige anvendelse af 
tredjelandsbestemmelscrne i direktiverne om finansielle tjenesteydelser. 
Taiwan og Kina har ikke deltaget i Uruguay-Runden. Begge har imidlertid ansøgt 
om at blive medlemmer af WTO, hvilket nødvendigvis også kræver medlemskab 
af GATS. 
29 
BILAG A : Artikel 7 i direktivet om investeringsservice 
1. Medlemsstaternes kompetente myndigheder underretter Kommissionen om: 
a) enhver meddelelse af tilladelse til et direkte eller indirekte datterselskab, 
hvis moderselskab eller moderselskaber henhører under et tredjelands ret 
b) et sådant selskabs erhvervelse af kapitalandele i et investeringsselskab i 
EF, som bevirker, at dette investeringsselskab bliver dets datterselskab. 
I begge tilfælde underretter Kommissionen Rådet, indtil Rådet på forslag af 
Kommissionen har nedsat et udvalg om værdipapirer. 
Når der er meddelt tilladelse til et direkte eller indirekte datterselskab at et 
moderselskab eller liere moderselskaber, som henhører under et tredjelands ret, 
angives koncernens opbygning i den meddelelse, de kompetente myndigheder 
indgiver til Kommissionen. 
2. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om alle generelle vanskeligheder, 
som deres investeringsselskaber har mødt i forbindelse med etablering eller 
ydelse af investeringsservice i et tredjeland. 
3. Kommissionen udarbejder, første gang senest seks måneder før direktivets 
gennemførelse og derefter med jævne mellemrum, en rapport, hvori den ud fra 
de i stk. 4 og 5 omhandlede kriterier gennemgår behandlingen af EF-
investeringsselskaber i tredjelande med hensyn til disses adgang til etablering og 
udøvelse af investeringsvirksomhed samt erhvervelse af kapitalandele i 
investeringsselskaber i tredjelande. Kommissionen forlægger Rådet disse 
rapporter, i givet fald ledsaget af passende forslag. 
4. Hvis Kommissionen enten på grundlag af de i stk. 3 omhandlede rapporter eller 
på grundlag af andre oplysninger konstaterer, at et tredjeland ikke giver EF-
investeringsselskaber en faktisk markedsadgang svarende til den, EF giver 
investeringsselskaber fra dette tredjeland, kan den forelægge Rådet forslag til et 
passende forhandlingsmandat med henblik på at opnå tilsvarende 
konkurrencevilkår for EF-investeringsselskaber. Rådet træffer afgørelse med 
kvalificeret flertal. 
5. Hvis Kommissionen enten på grundlag af de i stk. 3 omhandlede rapporter eller 
på grundlag af andre oplysninger konstaterer, at EF-investeringsselskaber i et 
tredjeland ikke får national behandling, der giver dem samme 
konkurrencevilkår som indenlandske investeringsselskaber, og at betingelserne 
for faktisk markedsadgang ikke er opfyldt, kan den indlede forhandlinger med 
henblik på at rette op på situationen. 
Under de i første afsnit nævnte omstændigheder kan det også på et hvilket som 
helst tidspunkt samtidig med, at der indledes forhandlinger efter 
30 
fremgangsmåden i det direktiv, hvorved Rådet nedsætter det i stk. 1 
omhandlede udvalg, bestemmes, at medlemsstaternes kompetente myndigheder 
skal indskrænke eller suspendere deres afgørelser om endnu ikke behandlede 
eller endnu ikke indgivne ansøgninger om tilladelse og om erhvervelse af 
kapitalandele foretaget af direkte eller indirekte moderselskaber. Varigheden af 
disse foranstaltninger må ikke overstige tre måneder. 
Inden udløbet af denne frist på tre måneder kan Rådet på baggrund af forhand­
lingsresultaterne med kvalificeret flertal på forslag af Kommissionen beslutte, 
om foranstaltningerne skal opretholdes. 
En sådan indskrænkning eller suspension kan ikke finde anvendelse, når 
investeringsselskaber, som behørigt er meddelt tilladelse i EF, eller deres 
datterselskaber opretter datterselskaber, eller når sådanne investeringsselskaber 
eller datterselskaber erhverver kapitalandele i et EF-investeringsselskab. 
6. Hvis Kommissionen konstaterer et af de i stk. 4 og 5 nævnte forhold, skal 
medlemsstaterne efter anmodning fra Kommissionen underrette den om: 
a) enhver ansøgning om meddelelse af tilladelse til et direkte eller indirekte 
datterselskab af et eller flere moderselskaber, som henhører under det 
pågældende tredjelands ret 
b) enhver plan, som de får forelagt i henhold til artikel 10, om et sådant 
selskabs erhvervelse af kapitalandele i et EF-investeringsselskab, som 
bevirker, at dette investeringsselskab bliver dets datterselskab. 
Disse oplysninger vil ikke længere blive krævet, når der er indgået en aftale 
med det tredjeland, som er omhandlet i stk. 4 eller 5, eller når de i stk. 5, andet 
og tredje afsnit, nævnte foranstaltninger ikke længere finder anvendelse. 
7. Foranstaltninger, der træffes i medfør af denne artikel, skal være i overens­
stemmelse med EF's forpligtelser i henhold til internationale - såvel bilaterale 
som multilaterale - aftaler om adgang til at påbegynde og udøve virksomhed 
som investeringsselskab. 
31 
BILAG B 
Udvikling på det indre marked for finansielle tjenesteydelser 
INVESTERINGSSERVICE 
Grundlaget for et europæisk værdipapirmarked blev lagt med en række direktiver, som 
for hovedpartens vedkommende blev vedtaget i 1980'erne, og som indeholder 
bestemmelser om fælles regler for de oplysninger, der kræves til optagelse til officiel 
notering på en fondsbørs (direktiv 79/279/EØF), og de periodiske oplysninger, der 
skal offentliggøres af børsnoterede selskaber (direktiv 82/121/EØF). Der er også 
vedtaget fælles regler vedrørende det prospekt, der skal offentliggøres med henblik på 
børsnotering (direktiv 80/390/EØF), herunder gensidig anerkendelse af dette prospekt 
(direktiv 87/345/EØF), således at det bliver lettere at notere et selskab på flere 
fondsbørser. Disse foranstaltninger skal bidrage til at få selskaberne til at behandle EF 
som ét enkelt marked med henblik på optagelse på en fondsbørs efter emission af aktier 
og obligationer. 
Som et supplement til disse forslag fik Kommissionen vedtaget et direktiv 
(89/298/EØF) om fælles krav til det prospekt, der skal offentliggøres, når værdipapirer 
udbydes til offentligheden. 
En forbedring af gennemsigtigheden på værdipapirmarkederne og en forøgelse af 
investorernes tillid til, at deres transaktioner foregår på retfærdig vis (navnlig i 
forbindelse med virksomhedsovertagelser og andre prisfølsomme oplysninger), var 
også det, man ønskede at opnå med direktiverne om offentliggørelse af oplysninger ved 
erhvervelse og afhændelse af en betydelig andel i et børsnoteret selskab (direktiv 
88/627/EØF) og om bekæmpelse af insider-handel i EF (direktiv 89/592/EØF). 
Direktivet om investeringsinstitutter (direktiv 85/61 l/EØF, senere ændret) trådte i kraft 
i oktober 1989. Dette direktiv gør det muligt for institutter for kollektiv investering i 
værdipapirer at markedsføre deres andele overalt i EF, naturligvis forudsat at de 
overholder de fastsatte mindstekrav. 
Et indre marked for investeringsmæglere vil eksistere fra og med den 1. januar 1996, 
hvor direktivet om investeringsservice (93/22/EØF) træder i kraft. Dette vil gøre det 
muligt for børsmæglere/valutahandlere og andre investeringsselskaber at oprette filialer 
og tilbyde tjenesteydelser i hele EF på grundlag af deres hjemlandstilladelse og under 
hjemlandstilsyn. 
Direktivet om kravene til investeringsselskabers og kreditinstitutters kapitalgrundlag 
(93/6/EØF) træder i kraft på samme tid. Dette direktiv indeholder bestemmelser om de 
grundlæggende kapitalkrav til investeringsselskaber og fastsætter de løbende risiko­
justerede kapitalkrav med hensyn til de markedsrisici, som investeringsselskaber og 
kreditinstitutter påtager sig i forbindelse med deres handelsbeholdninger. 
Der arbejdes i øjeblikket på at udvide anvendelsesområdet for direktivet om 
investeringsinstitutter fra 1985 og indføre en EF-dækkende investorgarantiordning, der 
dækker et vist minimum, hvis et investeringsselskab ikke kan opfylde sine 
forpligtelser. 
32 
Del A 
DelB 
Del C 
nj 34 
BANKVIRKSOMHED 
Med det første bankdirektiv af 1977 (direktiv 77/780/EØF) opnåede man to hovedmål­
sætninger. For det første fjernede det de fleste hindringer for retten til fri etablering af 
banker og andre kreditinstitutter, og for det andet indeholdt det fælles regler for 
indrømmelse af tilladelser til udøvelse af bankvirksomhed. 
Det er imidlertid andet bankdirektiv (direktiv 89/646/EØF), der udgør hjørnestenen for 
del indre marked for finansielle tjenesteydelser. Dette direktiv indeholder bestemmelser 
om én enkelt EF-dækkende tilladelse, som er gyldig overalt i EF, og som betyder, at 
en bank eller et kreditinstitut, der er etableret i én medlemsstat, kan tilbyde sine 
tjenesteydelser overalt i Europa ved enten at oprette filialer i andre medlemsstater eller 
levere disse tjenesteydelser på tværs af grænserne til kunder i andre medlemsstater. 
Denne tilladelse vil blive gensidigt anerkendt af banktilsynsmyndighederne i alle andre 
medlemslande. 
Med den EF-dækkende tilladelse til udøvelse af bankvirksomhed vil det ikke blot blive 
krævet af medlemsstaterne, at de anerkender og tillader de traditionelle tjenesteydelser, 
der vil også blive krævet gensidig anerkendelse af visse banktjenester eller -aktiviteter, 
som måske ikke normalt er blevet betragtet som bankvirksomhed som sådan (f.eks. 
handel med værdipapirer). I direktivet stilles der krav om, at medlemsstaternes 
myndigheder skal tillade og gensidigt anerkende følgende former for bankvirksomhed: 
1. Modtagelse af indlån og andre tilbagebetalingspligtige midler. 
2. Udlånsvirksomhed (herunder bl.a. forbrugerkreditter, realkreditlån, factoring 
og diskontering, handelskreditter). 
3. Finansiel leasing. 
4. Betalingsformidling. 
5. Udstedelse og administration af betalingsmidler (f.eks. kreditkort, rejsechecks, 
bank veksler). 
6. Sikkerhedsstillelse og garantier. 
7. Transaktioner for egen eller kunders regning vedrørende: 
a) pengemarkedsinstrumenter (checks, veksler, indskudsbeviser m.v.) 
b) valutamarkedet 
c) finansielle futures og options 
d) valuta- og renteinstrumenter 
e) negotiable værdipapirer. 
8. Medvirken ved emission af værdipapirer og tjenesteydelser i forbindelse 
hermed. 
35 
9. Rådgivning til virksomheder vedrørende kapitalstruktur, driftsstrategi og 
dermed beslægtede spørgsmål og rådgivning samt tjenesteydelser vedrørende 
fusion og opkøb af virksomheder. 
10. "Money broking". 
11. Porteføljeadministration og -rådgivning. 
12. Opbevaring og forvaltning af værdipapirer. 
13. Kreditoplysninger. 
14. Boksudlejning. 
Tre andre direktiver var nødvendige ved gennemførelsen af det indre marked for 
banksektoren, nemlig det tidligere vedtagne direktiv om årsregnskaber og 
konsoliderede regnskaber (direktiv 86/635/EØF), direktivet om kreditinstitutters 
egenkapital (direktiv 89/299/EØF) og direktivet om solvensnøgletal (direktiv 
89/647/EØF). 
Regnskabsdirektivet indeholder særlige regler med henblik på at bringe de generelle 
bestemmelser vedrørende årsregnskaberne for visse selskabsformer (fjerde og syvende 
selskabsdirektiv) i anvendelse på banksektoren. I direktivet stilles der krav om, at 
kreditinstitutter og finansielle virksomheder ved udgangen af hvert regnskabsår 
offentliggør harmoniserede opgørelser over deres økonomiske og finansielle situation 
med resultater i form af en balance, en resultatopgørelse, et regnskab og dertil hørende 
bilag. For at forbedre sammenligneligheden mellem årsregnskaber og dermed 
sammenligneligheden mellem de oplysninger, der udleveres til kreditorer, debitorer og 
aktionærer, indeholder direktivet regler om en harmonisering af opstillingen af og 
indholdet i de enkelte poster på balancen og i resultatopgørelsen samt en nomenklatur, 
terminologi og værdiansættelsesregler. 
Direktivet om kreditinstitutters egenkapital, som blev vedtaget i 1989, indeholder 
bestemmelser om en harmonisering på de vigtigste punkter af medlemsstaternes regler 
vedrørende egenkapital. Deri er fastsat de komponenter, der kan henføres til 
egenkapitalen, idet der skelnes mellem kerne-egenkapitalen og den supplerende 
egenkapital, som har en lavere status. Med forbehold af de begrænsninger, der er 
fastsat i direktivet, omfatter egenkapitalen således indbetalte kapitalreserver, midler til 
dækning af generelle kreditinstitutrisici, værdireguleringer, midler, for hvilke 
medlemmerne af et andelskreditinstitut hæfter solidarisk, kumulative præferenceaktier 
og underordnet indskudskapital. Den supplerende egenkapital må ikke være større end 
kerne-egenkapitalen. I direktivet præciseres nogle af de kriterier, der skal gælde for 
visse egenkapitalkomponenter, men medlemsstaterne kan fortsat frit anvende strengere 
bestemmelser. 
Direktivet om kreditinstitutters egenkapital er centralt for direktivet om 
solvensnøgletal, hvori er fastlagt fælles definitioner og metoder for beregningen af 
disse nøgletal, som skal være på mindst 8% for solvensnøgletallene. I begge disse 
36 
direktiver er der taget hensyn til det arbejde, der er udført i Den Internationale 
Betalingsbanks Udvalg for Banklovgivning og Banktilsyn, Basel. 
Der er fem andre vigtige direktiver. Det første er direktivet om tilsyn med kredit­
institutter (direktiv 92/30/EØF), som kræver et konsolideret tilsyn med finansielle 
holdingselskaber og holdingkontorer med blandede aktiviteter, som har deres 
hovedsæde i EF. Det andet, direktiv 92/12l/EØF, vedrørende overvågning af og 
kontrol med kreditinstitutter. Det har til formål at undgå, at kreditinstitutters 
engagementer i alt for høj grad koncentreres på en enkelt kunde eller grupper af 
kunder. For det tredje direktiv 94/19/EØF, som omhandler indskudsgarantiordninger, 
og som kræver, at medlemsstaterne indfører en eller flere officielt anerkendte 
indskudsgarantiordninger, som dækker op til 20 000 ECU. For det fjerde vedrører 
direktiv 93/6/EØF kravene til investeringsselskabers og kreditinstitutters 
kapitalgrundlag med hensyn til markedsrisici. Endelig er der direktiv 91/308/EØF, 
som forbyder hvidvaskning af økonomisk udbytte af kriminelle handlinger og fastsætter 
en række foranstaltninger med henblik på at forhindre, at det finansielle system 
anvendes til hvidvaskning af penge. Dette direktiv sikrer et aktivt samarbejde mellem 
kreditinstitutter og finansielle virksomheder og de kompetente myndigheder ved at 
ophæve krav om tavshedspligt med henblik på at opnå målsætningen. 
FORSIKRINGSVIRKSOMHED 
I 1961 blev der vedtaget et ambitiøst program for gennemførelse af etableringsfrihed 
og frihed til udveksling af tjenesteydelser på forsikringsområdet. 
I 1964 blev der vedtaget et direktiv om ophævelse af begrænsningerne i etablerings­
friheden og den fri udveksling af tjenesteydelser inden for genforsikring. I de 
daværende seks medlemsstater blev der kun ført en meget begrænset kontrol med 
genforsikring, og direktivet gjorde ikke meget andet end at bekræfte de faktiske 
forhold i medlemsstaterne og medførte således ikke nogen harmonisering af de 
nationale regler. 
Direktiverne af første generation 
Den næste generation af direktiver (de såkaldte førstegenerationsdirektiver), dvs. første 
skadesforsikringsdirektiv (73/239/EØF) og første livsforsikringsdirektiv (79/267/EØF) 
vedrører etableringsfriheden inden for direkte forsikringsvirksomhed. 
Med henblik på at give denne frihed et reelt indhold måtte medlemsstaterne blive enige 
om en række grundprincipper, som blev lagt fast i direktiverne. 
Et forsikringsselskab, der ønsker at påbegynde virksomhed, skal således først søge om 
tilladelse hertil hos de nationale myndigheder, og tilladelsen skal søges særskilt for 
hver forsikringsklasse. Tilladelsen gives kun, såfremt de præcise betingelser, der er 
nævnt i direktivet, er opfyldt. 
37 
Hvad angår forsikringsmæssige hensættelser og aktiver, indeholder disse direktiver 
ingen detaljerede harmoniseringsregler. Harmoniseringen gælder kun selve det 
tilstræbte mål, så medlemsstaterne er kun forpligtet til at sikre, at forsikringsselskabet 
har tilstrækkelige forsikringsmæssige hensættelser, der skal være dækket af 
ækvivalente og kongruente aktiver, der befinder sig i det land, hvor virksomheden 
udøves. På samme måde som for de almindelige og særlige betingelser i 
forsikringspolicer fik medlemsstaternes dog ret til at videreføre deres nationale regler. 
I etableringsdirektiverne bevaredes således ordningen med værtslandstilsyn. 
Etableringsdirektiverne tjente således primært til at bekræfte de eksisterende forhold på 
tolv særskilte, opdelte markeder, idet landene fik ret til at bibeholde deres nationale 
forsigtighedslovgi vning. 
38 
Direktiverne af anden generation 
Den fremgangsmåde, der blev anlagt i de såkaldte andengenerationsdirektiver, nemlig 
direktivet fra 1988 om udveksling af tjenesteydelser på skadesforsikringsområdet 
(90/619/EØF), kombinerede elementer fra hjemlandstilsynet med elementer fra 
værtslandstilsynet. 
På baggrund af en dom afsagt af EF-Domstolen i 1986 skelnes der i begge direktiver 
mellem forsikringstagere, der ikke har behov for særlig beskyttelse ved indgåelse af 
aftaler med forsikringsselskaber fra en anden medlemsstat, og forsikringstagere, der 
har behov for særlig beskyttelse. Inden for skadesforsikring omfatter den første 
kategori primært store erhvervskunder, der kan klare sig selv (store risici). Inden for 
livsforsikring omfatter den kunder, der selv tager kontakt med et forsikringsselskab. 
For disse to typer forsikringstager enedes medlemsstaterne om, at de ville foretage en 
gensidig anerkendelse af hinandens systemer uden at gribe til en videre harmonisering 
af især bestemmelserne om finansiel kontrol. I overensstemmelse med EF-Domstolens 
dom forblev de eksisterende værtslandstilsynsregler imidlertid gældende for andre 
forsikringstagere i afventning af en yderligere samordning af medlemsstaternes 
lovgivning vedrørende forsikringsmæssige hensættelser, aktiver til dækning heraf og 
almindelige og specielle bestemmelser i forsikringspolicer. Der blev gennemført en 
begrænset harmonisering med hensyn til valget af gældende aftaleret samt 
fortrydelsesret. 
Direktiverne af tredje generation 
Et virkeligt indre marked i HF indebærer et marked, hvor forsikringsselskaber og 
forsikringsmæglere frit kan operere i hele EF i henhold til reglerne om fri 
etableringsret eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser. Konkurrencen skal 
tage udgangspunkt i priser, produktets og tjenesteydelsens art. Forbrugerne skal have 
mulighed for at vælge blandt en bred vifte af konkurrerende produkter og udbydere. 
Forsikringsselskaberne skal underkastes samme grundlæggende tilsynsregier, som skal 
tage udgangspunkt i en række forsigtighedskriterier og tjene til at beskytte forbrugerne. 
Tilsynet varetages af del land, hvori forsikringsselskabet har vedtægtsmæssigt 
hjemsted, og samme land udsteder den tilladelse, der gælder i hele EF. Dermed 
indføres fuld hjemlandstilsyn og én enkelt EF-dækkende tilladelse. 
Disse principper blev suppleret af to direktiver (tredje skadesforsikringsdirektiv og 
tredje livsforsikringsdirektiv), som blev vedtaget i 1992 og trådte i kraft den 1. juli 
1994, og som giver et forsikringsselskab, der har fået meddelt tilladelse i ét EF-land, 
adgang til alle 15 markeder på grundlag af én enkelt tilladelse (i stedet for 15 særskilte 
tilladelser), der giver det ret til at etablere sig og tilbyde tjenesteydelser. Den 
finansielle kontrol varetages fra 1994 alene af myndighederne i det land, hvor selskabet 
har vedtægtsmæssigt hjemsted. Med hensyn til kontrollen med produkterne vil 
medlemsstaterne kunne fastholde deres nationale kontraktretlige bestemmelser, men 
disse vil dog være underkastet de generelle principper i EF-retten, således som den er 
blevet fastlagt af EF-domstolen i ovennævnte coassurance-sager. Disse principper vil 
fungere som et filter over for nationale bestemmelser, der uretmæssigt begrænser 
konkurrencen inden for bestemte typer af produkter. 
39 
Ovennævnte direktiver indeholder regler for hjemlandets og værtslandets respektive 
ansvar og det samarbejde, de skal etablere. De vedrører både processen for 
godkendelse af en ny virksomhed og forsigtighedstilsynet med allerede eksisterende 
virksomheder. De afspejler hjemlandets større ansvar, men giver samtidig værtslandet 
ret til at indlede procedurer eller - i hastesager - at intervenere direkte, hvis en 
virksomhed handler i modstrid med ufravigelige retsregler. 
Direktiverne har ikke til formål at gennemføre en fuldstændig harmonisering af 
medlemsstaternes tilsynsordninger og -regler, men snarere gennem en tilstrækkelig 
harmonisering på de vigtigste punkter at fastsætte de betingelser, som gør det muligt at 
skride til en gensidig anerkendelse af det, den enkelte medlemsstat gør for at beskytte 
sine forbrugere. Med hensyn til bestemte kontrolaspekter kan en medlemsstat anvende 
strengere regler på virksomheder med hovedsæde på dets område, dvs. inden for dets 
jurisdiktion. 
Denne gensidige anerkendelse kan først og fremmest lade sig gøre ved hjælp af et 
fælles sæt af regler vedrørende beregningen af forsikringsmæssige hensættelser og de 
aktiver, der medgår til dækningen heraf, og ved at give medlemsstaterne ret til at 
bevare deres nationale aftaleret, dog med forbehold af EF-Domstolens retspraksis. Det 
udbyggede samarbejde mellem tilsynsmyndighederne udgør et andet vigtigt element. 
Den forudgående godkendelse af præmier og systematiske anmeldelse af betingelserne i 
forsikringsaftaler er afskaffet for alk forbrugerrisici. Et selskab kan således afsætte sit 
produkt uden først at skulle indhente tilladelse for hvert enkelt marked, det ønsker at 
operere på. På grund af de særlige hensyn, der spiller ind ved lovpligtige forsikringer, 
opretholdes imidlertid den systematiske anmeldelse af disse typer risici. 
Selv om den ikke-systematiske anmeldelse er hovedreglen, har de kompetente myndig­
heder stadig mulighed for at indhente oplysninger hos forskellige forsikringsselskaber 
eller endda hele markedet på én gang, hvis de finder, at det er nødvendigt af forsigtig-
hedsmæssige grunde. Det, der udelukkes, er den juridiske forpligtelse for selskaberne 
til at underrette myndighederne, hver gang de markedsfører et nyt produkt. 
W41 
BILAG C 
SAMMENFATTENDE OVERSIGT 
Oversigt over konklusionerne i rapporten fra 1995 
vedrørende tredjelande 
Land Sektor Etablering Aktiviteter Erhvervelse af 
kapitalandele 
Argentina 
Australien Værdipapirer 
Bankvirksomhed 
Forsikringsvirk­
somhed 
Værdipapirer 
Bankvirksomhed 
Forsikringsvirk­
somhed Datterselskab, 
filial. 
Datterselskab, 
filial. 
Forbud mod ny 
adgang. 
Problemer med 
adgang til fonds­
børsen (gensidig­
hed), ellers ingen. 
Datterselskab, 
filial. 
Kan være begræn­
set af statsmono­
poler. National behand­
ling. 
National behand­
ling. 
National behand­
ling. 
Udenlandske 
banker har ikke 
direkte adgang til 
checkclearing-
system; ingen 
adgang til cen­
tralbankens dis­
konteringssystem. 
Beskatning af 
halvdelen af ren­
teindtægterne fra 
udenlandske ban­
kers interne lån; 
ikke tilladt at mod­
tage private indlån. 
National behand­
ling. Ubegrænset 
erhvervelse af 
andele. 
Ubegrænset 
erhvervelse af 
andele. 
Erhvervelse af 
andele i eksis­
terende virksom­
heder tilladt. 
Godkendelse af 
udenlandske inve­
steringer på 15% 
eller mere, der 
udgør over 5 mio. 
42 
Lund Sektor Etablering Aktiviteter Erhvervelse af 
kapitalandele 
Brasilien 
Canada Værdipapirer 
Bankvirksomhed 
Forsikringsvirk­
somhed 
Værdipapirer 
Bankvirksomhed 
Forsikringsvirk­
somhed Lukket for adgang 
siden 1988. Virk­
somheder fra før 
1988 fritages. 
Lukket for adgang 
siden 1988. Virk­
somheder fra før 
1988 fritages. 
Oprettelse af 
direkte filialer ikke 
tilladt. 
Datterselskab, 
filial; krav om 
gensidighed. 
Drift af filialer 
direkte fra ud­
landet ikke tilladt. 
Udenlandske 
banker skal oprette 
Schedule 11-
dattersclskab; krav 
om gensidighed. 
Datterselskab, 
filial, omfattet af 
økonomisk be­
hovsanalyse; krav 
om gensidighed. Etablerede virk­
somheder er 
undergivet restrik­
tioner med hensyn 
til udvidelse. 
Etablerede virk­
somheder er 
undergivet restrik­
tioner med hensyn 
til udvidelse. 
National 
behandling af 
etablerede virk­
somheder. 
Private aktiviteter 
reguleres på pro­
vinsplan. 
Ugunstig kon­
kurrencestilling 
som følge af krav 
om drift som dat­
terselskab. 
Visse foranstalt­
ninger påvirker 
aktiviteterne, dvs. 
kapitalkrav til 
moderselskaberne. Forbud mod 
stigning i uden­
landsk besiddelse. 
Institutionelle in­
vestorer må be­
sidde 49% af 
aktierne. 
Forbud mod 
stigning i uden­
landsk besiddelse. 
Institutionelle in­
vestorer må be­
sidde 49% af 
aktierne. 
Udenlandsk delta­
gelse begrænset til 
50% af kapitalen. 
43 
Land Sektor Etablering Aktiviteter Erhvervelse af 
kapitalandele 
Chile 
Den Kinesiske 
Folkerepublik Værdipapirer 
Bankvirksomhed 
Forsikringsvirk­
somhed 
Værdipapirer 
Bankvirksomhed 
Forsikringsvirk­
somhed Skal oprette 'cor-
rcdorcs de bolsa' 
med henblik på 
medlemskab af 
børsen; økonomisk 
behovs-analyse. 
Datterselskab, 
filial; omfattet 
af økonomisk 
behovsanalyse. 
Ingen oprettelse af 
direkte filialer; 
økonomisk be­
hovsanalyse. 
Må kun oprette 
repræsentations­
kontorer. 
Datterselskab, 
filial i visse regio­
ner. 
Må oprette repræ­
sentationskontorer. 
Filial, joint 
ventures tilladt i 
Shanghai på for­
søgsbasis. National behand­
ling. 
National behand­
ling. 
National behand­
ling af etablerede 
virksomheder. 
Begrænset til 
offshore-aktiviteter 
og transaktioner i 
"B"-aktier. 
Aktiviteter i lokal 
valuta ikke tilladt. 
Begrænsninger for 
investeringer. Tilladelse kræves 
til erhvervelse af 
10% eller mere af 
eksisterende bank. 
44 
Land Sektor Etablering Aktiviteter Erhvervelse af 
kapitalandele 
Egypten 
Hong Kong 
Indien 
• 
Indonesien Værdipapirer 
Bankvirksomhed 
Forsikringsvirk­
somhed 
Værdipapirer 
Bankvirksomhed 
Forsikringsvirk­
somhed 
Værdipapirer 
Bankvirksomhed 
Forsikringsvirk­
somhed 
Værdipapirer 
Bankvirksomhed 
Forsikringsvirk­
somhed Med CM A's god­
kendelse. 
Filial, joint ven­
ture, omfattet af 
behovsanalyse. 
Datterselskaber i 
offshorc-7,oner. 
National behand­
ling. 
Filial, afhængig af 
filial og tidligere 
repræsentations­
kontor. 
National behand­
ling. 
Filial til inve­
steringsbanker. 
Filial, krav om 
gensidighed. 
Lukket. 
Kun via joint 
venture. 
Kun via joint 
venture. 
Kun via joint 
venture. Specificerede 
aktiviteter tilladt. 
Forbud mod nye 
aktiviteter siden 
oktober 1993. 
National behand­
ling. 
National behand­
ling. 
National behand­
ling. 
Ingen porteføljein­
vesteringer i 
indregistrerede 
virksomheder. 
National behand­
ling. 
Høje kapitalkrav. 
Høje kapitalkrav. 
Høje kapitalkrav; 
må ikke forsikre 
statsejendom; 
præmier til uden­
landske virksom­
heder pålægges en 
beskatning på 20% 
af forventet net­
toindkomst. Må højst besidde 
49% af joint 
ventures. 
Må erhverve en 
kontrollerede 
kapitalinteresse. 
Begraenset til 
51%. 
45 
Land Sektor Etablering Aktiviteter Erhvervelse af 
kapitalandele 
Japan 
Korea 
Malaysia Værdipapirer 
Bankvirksomhed 
Forsikringsvirk­
somhed 
Værdipapirer 
Bankvirksomhed 
Forsikringsvirk­
somhed 
Værdipapirer 
Bankvirksomhed 
Forsikringsvirk­
somhed National behand­
ling. 
National behand­
ling. 
National behand­
ling. 
Finansministeriets 
tilladelse kræves. 
Filial, joint ven­
ture. 
Filial, skal høre til 
blandt de 500 
største i verden. 
Økonomisk be­
hovsanalyse. 
Ingen nye tilladel­
ser til mæglervirk­
somhed. 
Ingen nye tilladel­
ser i øjeblikket. 
Ingen nye tilladel­
ser i øjeblikket. National behand­
ling. 
National behand­
ling. 
National behand­
ling. 
Restriktioner for 
adgang til offent­
lige midler, be­
siddelse af fast 
ejendom, finan­
siering i lokal 
valuta; adgang til 
bankautomater og 
clearingnet. 
Streng kontrol af 
takster og policer. 
Overordentligt 
høje forsigtigheds-
og kapitalkrav; 
kontrol med udlån; 
ingen adgang til 
bankautomatnet. 
Genforsikring kun 
tilladt i tilfælde af 
utilstrækkelig 
kapacitet eller eks­
pertise i Malaysia. Udenlandsk delta­
gelse begrænset til 
50%. 
Højst 10% uden­
landsk deltagelse. 
Må erhverve andel 
i joint venture; 
højst 30% af 
kapitalen ved 
aftalens begyndel­
se. 
Højst 30% uden­
landske aktieandele 
plus godkendelse. 
Højst 30% uden­
landske aktieandele 
plus godkendelse. 
46 
Land Sektor Etablering Aktiviteter Erhvervelse af 
kapitalandele 
Mexico 
Filippinerne 
Rusland Værdipapirer 
Bankvirksomhed 
Forsikringsvirk­
somhed 
Værdipapirer 
Bankvirksomhed 
Forsikringsvirk­
somhed 
Værdipapirer 
Bankvirksomhed 
Forsikringsvirk­
somhed Kun via et cana­
disk eller ameri­
kansk dattersel­
skab. 
Kun via et cana­
disk eller ameri­
kansk dattersel­
skab. 
Datterselskab, 
repræsentations­
kontor. 
Datterselskab, 
filial. 
Datterselskab, 
filial. 
Datterselskab, 
filial. 
Ingen adgang i to 
år. 
Joint venture. National behand­
ling. 
National behand­
ling. 
National behand­
ling. 
Generelt national 
behandling. 
National behand­
ling. 
Ikke tilladt at 
forsikre statsejen­
dom eller yde 
sikkerhedsstillelse 
for opfyldelse af 
kontrakt for of­
fentlige virksom­
heder. Særlige 
indskudskrav; 
forskellige kapital­
krav. Højst 40% uden­
landsk aktiebesid­
delse; 30% af 
banksystemets 
samlede midler; 
60% besiddelse af 
stemmeberettigede 
aktier. 
Eksisterende 
virksomhed kan 
overtages 
fuldstændig. 
| 
47 
tand Sektor Etablering Aktiviteter Erhvervelse af 
kapitalandele 
Singapore 
Sydafrika 
Schweiz Værdipapirer 
Bankvirksomhed 
Forsikringsvirk­
somhed 
Værdipapirer 
Bankvirksomhed 
Forsikringsvirk­
somhed 
Værdipapirer 
Bankvirksomhed 
Forsikringsvirk­
somhed Ingen nye indregi­
streringer. 
Ingen nye tilladel­
ser i øjeblikket. 
Ingen nye virk­
somheder indregi­
streres for tiden. 
Lukket. 
Datterselskab, 
filial, repræsenta­
tionskontor. 
Som et lokalt 
indregistreret 
aktieselskab. 
National behand­
ling. 
National 
behandling. 
Filial, agentur. National behand­
ling. 
National behand­
ling. 
National behand­
ling. 
National behand­
ling. 
National behand­
ling. 
Kun skadesforsik­
ring, hvis moder­
selskabet arbejder 
med både livs- og 
skadesforsikring. Adgang til Singa­
pores fondsbørs 
kun ved erhver­
velse af 49% 
kapitalinteresser. 
Udenlandske 
aktieposter be­
grænset til 40% af 
den samlede 
egenkapital. 
48 
Land Sektor Etablering Aktiviteter Erhvervelse af 
kapitalandele 
Taiwan 
Thailand 
Tyrkiet Værdipapirer 
Bankvirksomhed 
Forsikringsvirk­
somhed 
Værdipapirer 
Bankvirksomhed 
Forsikringsvirk­
somhed. 
Værdipapirer 
Bankvirksomhed 
Forsikringsvirk­
somhed Diskriminerende 
behandling be­
grænser adgangen. 
Filial, 
respræscntations-
kontor. 
Ingen EF-selskaber 
på markedet. 
Særskilte tilladel­
ser kræves til hver 
aktivitet. 
Ingen nye tilladel­
ser i øjeblikket. 
Ingen nye tilladel­
ser i øjeblikket. 
Datterselskab, 
omfattet af økono­
misk behovsanaly­
se. 
Datterselskab, 
filial. 
Datterselskab, 
filial. Begrænsninger for 
udenlandske insti­
tutionelle in­
vestorer; forbud 
mod individuelle 
porteføljeinve­
steringer. 
Betydelige restrik­
tioner med hensyn 
til udenlandske 
bankers virksom­
hed; restriktioner 
med hensyn til 
kapitalbevægelse; 
udlånslofter. 
Begrænsninger for 
børsmæglervirk­
somhed. 
Strenge krav til 
forholdet mellem 
udlån og kapital; 
begrænsning af 
udenlandsk långiv­
ning. 
National behand­
ling. 
National behand­
ling. 
National behand­
ling. Samlede individu­
elle aktieposter 
begrænset til 5%; 
samlede kollektive 
aktieposter be­
grænset til 15%. 
Højst 49% uden­
landske kapitalin­
teresser. 
Højst 25% uden­
landske kapitalin­
teresser. 
49 
Land Sektor Etablering Aktiviteter Erhvervelse af 
kapitalandele 
USA 
Venezuela Værdipapirer 
Bankvirksomhed 
Forsikringsvirk­
somhed 
Værdipapirer 
Bankvirksomhed 
Forsikringsvirk­
somhed National behand­
ling. 
National behand­
ling; sektorbestemt 
opdeling. 
National behand­
ling; sektorbestemt 
opdeling. 
Datterselskab, 
filial. 
Datterselskab, 
filial. 
Datterselskab, 
filial. National behand­
ling. 
National behand­
ling. 
I princippet natio­
nal behandling. 
National behand­
ling. 
National behand­
ling. 
National behand­
ling. 
50 
ISSN 0254-1459 
KOM(95) 303 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 10 11 
Katalognummer : CB-CO-95-336-DA-C 
ISBN 92-77-91082-8 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
^n