RESUMÉ AF KONSEKVENSANALYSEN

1.Politisk baggrund

1.I 2007 fastsatte Det Europæiske Råd et mål om at spare 20 % af den primære energi inden 2020 (sammenlignet med fremskrivningerne for 2007). I direktivet om energieffektivitet fastsættes fælles rammer for de foranstaltninger, der skal fremme energieffektivitet for at sikre, at målet nås. Der stilles krav om, at Kommissionen inden juni 2014 skal vurdere, om EU vil nå målet, og om nødvendigt foreslå yderligere foranstaltninger.

2.I den seneste europæiske energisikkerhedsstrategi (EESS) fremhæves en begrænsning af energiefterspørgsel som "et af de vigtigste værktøjer til at mindske EU's eksterne energiafhængighed og eksponering for prisstigninger".

3.I 2030-meddelelsen fastlægges de generelle rammer for EU's klima- og energipolitik i perioden 2020-2030 . Selv om det i meddelelsen anføres, at "målet for reduktion af drivhusgasemissioner på 40 % vil kræve øgede energibesparelser på ca. 25 % i 2030", anføres det også, at ambitionsniveauet for de fremtidige energisparepolitikker og de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre dem, skal fastslås i gennemgangen af direktivet om energieffektivitet, der skal bygge på den analyse, der underbygger 2030-rammerne og målene for reduktion af drivhusgasemissioner og vedvarende energi, som blev foreslået i 2030-meddelelsen.

2.Erfaringer og problemstilling

4.EU's energiforbrug steg fra 1618 Mtoe i 2000 til 1721 Mtoe i 2006, men er faldet lige siden. Selv om den økonomiske krise, som begyndte i 2008, i høj grad påvirkede energiefterspørgslen, var virkningen fra effektivitetsforbedringer (drevet af priser og politikker) endnu større. Effektiviteten er forbedret siden 2000, og forbedringerne har taget fart siden 2008. Hvis den nuværende tendens imidlertid fortsætter frem til 2020, vil omtrent 1/3 af reduktionen af energiforbruget sammenlignet med basislinjen for 2007 stamme fra lavere vækst end forventet, og kun omkring 2/3 fra øgede forbedringer inden for energieffektivitet.

5.Mellem 2008 og 2012 faldt det primære energiforbrug i størstedelen af medlemsstaterne. Her spillede ændringer i det økonomiske aktivitetsniveau en væsentlig rolle, ligesom ændringer i elektricitetsproduktionsmikset og ændringer i industriens struktur. I visse lande blev virkningen af disse faktorer modsvaret af ændringer i forbrugsniveauet (f.eks. øget gennemsnitlig boligstørrelse).

6.Politikrammen for energieffektivitet har udviklet sig betydeligt inden for de seneste år. EU's mål om energibesparelser på 20 % er nu blevet klart defineret og fungerer som politisk momentum, vejledning for investorer og benchmark for måling af udviklingen. På europæisk plan har de mest effektive politikker indtil videre været standarder for produkteffektivitet, herunder miljøvenligt design og energimærkning af produkter samt CO2-lovgivningen for personbiler og varevogne. Direktivet om bygningers energimæssige ydeevne (2010-omarbejdning) og direktivet om energieffektivitet fra 2012 kan potentielt styre energieffektiviteten i EU yderligere, hvis medlemsstaterne gennemfører dem korrekt. Potentialet på langt sigt for direktivet om energieffektivitet begrænses imidlertid i nogen udstrækning af, at visse af de centrale bestemmelser ikke længere er gældende i 2020.

7.På nationalt plan rapporterer medlemsstaterne om succes med forskellige politiske foranstaltninger. De ajourførte oplysninger, som medlemsstaterne fremsendte i deres nationale energieffektivitetshandlingsplaner, tyder på en yderligere styrkelse af de nationale politikker, herunder nye foranstaltninger til gennemførelse af direktivet om energieffektivitet, i mange medlemsstater.

8.Trods fremgangen viser analyser, at EU med den nuværende hastighed kommer til at mangle 1 eller 2 procentpoint for at nå energieffektivitetsmål om en energibesparelse på 20 % inden 2020.

9.Forskellige analyser af tiden efter 2020, herunder analyser fra IEA og Fraunhofer ISI, viser, at den nuværende politikramme ikke vil være tilstrækkelig til at realisere et fuldstændigt omkostningseffektivt energibesparelsespotentiale. Konsekvensanalysen, som ledsagede 2030-meddelelsen, viser ligeledes tydeligt, at de nuværende politikker (som vist i referencescenariet) ikke ville sikre en omkostningseffektiv overgang til en lavemissionsøkonomi med en besparelse på blot 21 % inden 2030 sammenlignet med fremskrivningerne for 2007.

10.Den primære årsag til, at 2020-målet forventeligt ikke nås, er, at selv med den seneste mere positive udvikling er medlemsstaterne i visse tilfælde ikke tilstrækkeligt engagerede i at gennemføre den eksisterende rammelovgivning. Med hensyn til perspektivet efter 2020 blev nogle af de centrale politiske redskaber tidsmæssigt udarbejdet inden for 2020-rammen og indeholder derfor ikke langsigtede incitamenter til investeringer i energieffektivitet. Endvidere er der selv med de nuværende regler fortsat store hindringer for energieffektivitet.

11.Som følge af disse underliggende drivkræfter er problemet generelt, at det omkostningseffektive energibesparelsespotentiale (både på langt og kort sigt) ikke realiseres fuldt ud, og at energieffektivitet derfor ikke i tilstrækkelig grad bidrager til EU's energipolitiske mål. Dette har følgende konsekvenser: a) en høj energiefterspørgsel øger EU's afhængighed af energiimport, navnlig gas, b) det uudnyttede energieffektivitetspotentiale påvirker prisoverkommeligheden for energi negativt og begrænser EU's økonomis konkurrenceevne, c) en høj energiefterspørgsel øger omkostningerne ved overgangen til en lavemissionsøkonomi, da mange energieffektivitetsforanstaltninger hører til de løsninger til reduktion af drivhusgasemissioner, som har de laveste omkostninger.

3.Subsidiaritet

12.Medlemsstaterne er centrale for energieffektivitetspolitikkens gennemførelse, og EU's indsats bør målrettes og understøtte deres foranstaltninger. EU's rolle består i at: a) etablere fælles rammer, som danner grundlag for sammenhængende og gensidigt styrkende mekanismer og samtidig lade det være op til medlemsstaterne at fastsætte metoder til at nå de aftalte mål, b) skabe en platform for udveksling af bedste praksis og stimulering af kapacitetsopbygning, c) fastsætte minimumskrav på områder, hvor der er en risiko for fordrejninger af det indre marked, hvis medlemsstaterne træffer individuelle foranstaltninger, d) anvende EU's instrumenter til at fremme energieffektivitet, f.eks. gennem finansiering.

4.Anvendelsesområde og formål

13.Det generelle mål er at sikre, at energieffektivitet bidrager til udviklingen af et konkurrencedygtigt, bæredygtigt og sikkert energisystem i EU.

14.De specifikke mål er at: