[pic] | KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER |

Bruxelles, den 15.6.2006

SEK(2006)761 final

BERETNING FRA KOMMISSIONEN

Beretning om Konkurrencepolitikken 2005

INDHOLDSFORTEGNELSE

BERETNING FRA KOMMISSIONEN Beretning om Konkurrencepolitikken 2005 1

Indledning 7

I – Karteller og monopoler – EF-traktatens artikel 81, 82 og 86 12

A – Rets-, fortolknings- og procedureregler 12

1. Misbrug af dominans 12

2. Aftaler og samordnet praksis 13

2.1. Gruppefritagelsesforordninger på transportområdet 13

2.1.1. Søtransport 13

2.1.2. Luftfart 14

2.2. Gruppefritagelsesforordning for salg af motorkøretøjer 15

3. Procedureregler 16

3.1. Aktindsigt 16

3.2. Behandling af markedsoplysninger og klager 17

Boks 1: EF-traktatens artikler 81 og 82: Fællesskabets interesse i at behandle påstande om overtrædelser samt prioriteringen 18

4. Undersøgelse af EU-rettens konkurrencemæssige aspekter 20

5. Grønbog om erstatsningssøgsmål ved overtrædelse af EF’s kartel- og monopolregler 20

B – Anvendelse af artikel 81, 82 og 86 23

1. Energi, råvareindustrier, kemikalier og lægemidler 23

1.1. Energi 23

1.2. Råvareindustrier 28

1.3. Kemikalier 29

1.4. Lægemidler 29

Boks 2: AstraZeneca: misbrug af offentlige procedure i lægemiddelsektoren 30

2. Information, kommunikation og medier 32

2.1. Elektronisk kommunikationsnet og posttjenester 32

2.2. Medier 37

2.3. Informationsindustri, Internet og forbrugerelektronik 40

3. Tjenesteydelser 41

3.1. Undersøgelser af sektoren for finansielle tjenesteydelser 41

3.2. Transport 44

3.2.1. Lufttransport 44

3.2.2. Indenlandsk transport 46

3.3. Handel og andre tjenesteydelser 46

3.3.1. Liberale erhverv 46

3.3.2. Affaldshåndtering 48

4. Industri, forbrugsgoder og fremstilling 49

4.1. Forbrugsgoder og fødevarer 49

4.2. Maskinindustrien og andre fremstillingsindustrier, inklusive transportmidler 51

5. Karteller 54

5.1. Overblik over udviklingen på kartelområdet 54

5.1.1. Et nyt direktorat 54

5.1.2. Kommissionens program om bødefritagelse og -nedsættelse 55

5.2. Sager 57

C - EKN: Oversigt over samarbejdet 62

1. Generel oversigt 62

1.1. Samarbejde om politiske spørgsmål 62

1.2. Tilpasning af national ret for at sikre, at de nationale konkurrencemyndigheder håndhæver reglerne effektivt 63

1.3. Samarbejde i individuelle sager 63

2. Anvendelsen af EU's konkurrenceregler ved nationale retter i EU: Rapport om gennemførelsen af artikel 15 i forordning (EF) nr. 1/2003 66

2.1. Bistand i form af oplysninger eller i form af en udtalelse 66

2.2. Domme afsagt af nationale retter 66

2.3. Amicus curiae -indlæg 67

2.4. Finansiering af undervisning af nationale dommere i EU’s konkurrenceregler 67

2.5. Referater af Kommissionens udtalelser i medfør af artikel 15 i forordning (EF) nr. 1/2003 67

3. Samarbejdet i EKN i forskellige sektorer 69

D - Udvalgte domme 72

E – Statistikker 78

II – Fusionskontrol 81

A – Rets- og fortolkningsregler 82

1. Rapport om tilsagn i fusionssager 82

2. Ny vejledning om opgivelse af fusioner 84

3. Strømlinet sagsfordeling – erfaringerne i 2005 85

3.1. Statistisk overblik 85

3.2. Fremgangsmåden ved henvisning af sager før anmeldelsen 86

B – Kommissionsbeslutninger 87

1. Beslutninger efter artikel 8 87

2. Beslutninger efter artikel 6, stk. 1, litra b), og artikel 6, stk. 2 92

3. Henviste sager 95

4. Tilbagetrukne anmeldelser/Opgivne fusioner 100

C – Udvalgte domme 103

D – Statistikker 108

III – Statsstøttekontrol 110

A – Rets- og fortolkningsregler 110

1. Forordninger, retningslinjer og meddelelser 110

1.1. Handlingsplan for statsstøtte 110

Boks 3: Handlingsplan for statsstøtte 110

1.2. Retningslinjer for national regionalstøtte for 2007–2013 111

1.3. Nye rammebestemmelser for F&U og innovation 113

1.4. Meddelelse om statsstøtte til eksportkreditforsikring 114

1.5. Revision af rammebestemmelserne for støtte til miljøbeskyttelse 115

1.6. Tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse 115

Boks 4: Tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse 115

2. Landbrug 117

2.1. Ny årlig indberetning af statsstøtte 117

2.2. Gennemsigtighed 117

3. Kulindustri 118

4. Transport 118

5. Gennemsigtighed 119

6. Udvidelsen 120

6.1. Eksisterende støtte i de nye medlemsstater 120

6.2. Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse 121

B – Sager 122

1. Rednings- og struktureringsstøtte 122

1.1. Redningsstøtte 122

1.2. Omstruktureringsstøtte 123

2. Skibsbygningsindustrien 128

3. Stål 131

4. Offentlig radio- og tv-spredning, bredbånd, filmindustri 132

5. Banksektoren 136

6. Regional støtte 137

7. Forsknings- og udviklingsstøtte, innovationsstøtte 140

8. Støtte til miljøbeskyttelse og energibesparelser 144

9. Støtte til uddannelse, beskæftigelse og små og mellemstore virksomheder 147

10. Fiskal støtte 149

11. Støtte, hvis formål er at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer 154

12. Andet: Sundhed, posttjenester, forsvaret 155

13. Landbrug 157

14. Fiskeri 161

15. Kul 161

16. Transport 162

16.1. Jernbanetransport 162

16.2. Kombineret transport 162

16.3. Vejtransport 163

16.4. Lufttransport 163

C – Håndhævelse af statsstøttebeslutninger 166

1. Indledning 166

2. Konkrete sager 167

D – Udvalgte retssager 169

E – Statistikker 175

IV – Internationale aktiviteter 177

A – Udvidelse og Vestbalkan 177

B – Bilateralt samarbejde 178

1. Indledning 178

2. Aftale med USA, Canada og Japan 178

3. Samarbejde med andre lande og regioner 181

C – Multilateralt samarbejde 184

1. Det internationale konkurrencenetværk 184

2. OECD 186

V – Udsigterne for 2006 190

1. Karteller og monopoler 190

2. Fusioner 191

3. Statsstøtte 191

4. Internationale aktiviteter 192

Bilag – Sager omhandlet i beretningen 193

1. EF-traktatens artikel 81, 82 og 86 193

2. Fusionskontrol 195

3. Statsstøtte 196

Indledning

INDLEDNING VED GENERALDIREKTØREN FOR KONKURRENCE

I 2005 gjorde Generaldirektoratet for Konkurrence betydelige fremskridt med hensyn til en mere effektiv og målrettet anvendelse af konkurrencereglerne på tværs af alle aktivitetsområder.

På statsstøtteområdet blev der iværksat en handlingsplan, som omfatter en vidtgående reformpakke, der skal focusere statsstøttereglerne, så der i højere grad ydes mere målrettet støtte, f.eks. støtte, der tager sigte på at fremme innovation, risikovillig kapital, forskning og udvikling. Handlingsplanens endelige mål er at gøre statsstøttekontrollen mere forudsigelig og at skabe bedre økonomiske resultater og en bedre styring. Med hensyn til statsstøttekontrollen blev der også konstateret en betydelig forøgelse af arbejdsbyrden i forbindelse med sagsbehandlingen i 2005 med 676 nye sager (en stigning på 8 % i forhold til året før).

Inden for håndhævelsen af kartel- og monopolreglerne gav Generaldirektoratet for Konkurrence højeste prioritet til bekæmpelse af karteller, som er den mest skadelige form for konkurrencebegrænsende adfærd. Karteller medfører en kunstig forhøjelse af prisen på varer og tjenester, reducerer udbuddet og hindrer innovation (så forbrugerne til sidst kommer til at betale mere for en ringere kvalitet), ligesom de kan forøge de europæiske virksomheders inputomkostninger væsentligt. Kommissionens program for bødenedsættelse og -fritagelse, der har medført et stigende antal kartelundersøgelser, har været en succes, hvilket er et opmuntrende tegn på, at vores politik er effektiv. I 2005 vedtog Kommissionen fem kartelbeslutninger, og der blev pålagt bøder på i alt 683,029 mio. EUR. For at styrke kartelbekæmpelsen blev der i 2005 oprettet et særligt karteldirektorat inden for Generaldirektoratet for Konkurrence.

I forbindelse med generaldirektoratets øvrige håndhævelsesaktiviteter på kartel- og monopolområdet blev der sat øget fokus på behandling af sager, som omfatter de former for praksis, der er mest skadelige for forbrugerne. For eksempel pålagde Kommissionen AstraZeneca sanktioner for misbrug af reguleringssystemet for at forsinke markedsadgangen for generiske lægemidler, der konkurrerer med selskabets enorme salgssucces, Losec. Ud over formelle overtrædelsesprocedurer blev der også gjort brug af den nye mulighed, der findes i forordning (EF) nr. 1/2003, for at indhente bindende tilsagn fra virksomheder med henblik på at løse konkurrencepolitiske problemer. Det var for eksempel tilfældet i forbindelse med Coca-Colas kommercielle politik.

En milepæl i anvendelsen af forordning (EF) nr. 1/2003 var starten på de første to sektorundersøgelser i henhold til artikel 17 inden for henholdsvis finanssektoren og energisektoren (gas og elektricitet), som begge er af stor betydning for, at Kommissionen kan nå sine videre politiske mål for væksten og beskæftigelsen. Med disse sektorundersøgelser opfyldte Kommissionen sit løfte om en mere aktiv og økonomibaseret tilgang til håndhævelsesaktiviteterne. Kommissionen vil på grundlag af undersøgelsesresultaterne afgøre, om der inden for disse sektorer er behov for håndhævelses- og reguleringsforanstaltninger og i så fald af hvilken art for at sikre, at det indre marked kan fungere tilfredsstillende. Det vil være vigtige opgaver for generaldirektoratet i 2006 og frem at analysere resultaterne af disse sektorundersøgelser og følge dem op på en hensigtsmæssig måde.

På fusionsområdet voksede håndhævelsesaktiviteterne i 2005 på grund af den generelt stigende tendens inden for fusioner og virksomhedsovertagelser. Der blev anmeldt 313 fusionssager, hvilket var en stigning på 25 % i forhold til 2004. Generaldirektoratets undersøgelser bygger normalt også på en stadig mere indgående gennemgang af de faktiske forhold. Arbejdet koncentreres om at påvise konkurrenceproblemer på grundlag af en grundig økonomisk analyse og på grundlag af faktiske forhold. Der blev lagt særlig vægt på fusioner, som kan hindre gennemførelsen af EU’s liberaliseringsmålsætninger.

Det var et vigtigt mål i forbindelse med moderniseringen at gøre EU’s konkurrenceregler mere effektive, og dette mål kan kun nås ved at sikre, at Det Europæiske Konkurrencenet, som er sammensat af Kommissionen og medlemsstaternes konkurrencemyndigheder, fungerer tilfredsstillende. Konkurrencenettet skal hovedsagelig sikre en ensartet og konsekvent anvendelse af EU’s konkurrenceregler inden for det udvidede EU. I denne forbindelse fik Kommissionen i henhold til artikel 11, stk. 4, i forordning (EF) nr. 1/2003 meddelelse om næsten 80 sager, hvor en national konkurrencemyndighed agtede at vedtage en beslutning efter artikel 81 og/eller artikel 82.

Generaldirektoratet for Konkurrence spiller sammen med Generaldirektoratet for Informationssamfundet en vigtig rolle ved gennemførelsen af de rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsmidler, som Kommissionen vedtog i 2002, og som bygger på EU’s konkurrenceretlige principper. Efter disse rammebestemmelser er Generaldirektoratet for Konkurrence sammen med Generaldirektoratet for Informationssamfundet ansvarligt for at behandle de nationale myndigheders anmeldelser af regulerende foranstaltninger på markederne for elektroniske kommunikationsmidler. I 2005 blev 201 anmeldelser af denne art behandlet (over det dobbelte af tallet for 2004: 89). Kommissionens beslutninger om sådanne anmeldelser er også blevet næsten fordoblet i 2005 i forhold til 2004, nemlig fra 64 til 117.

I 2005 blev der også taget vigtige skridt til at sikre en effektiv gennemførelse af Kommissionens beslutninger på konkurrenceområdet, som det fremgår af Microsoft-sagen, hvor der blev indledt en formel procedure overfor manglende efterlevelse af Kommissionens beslutning (december). På statsstøtteområdet er den ulovlige statsstøtte, der er uforenelig med fællesmarkedet, og som skal tilbagebetales på grundlag af beslutninger, der blev vedtaget fra 2000 til midten af 2005, faldet beløbsmæssigt: ud af i alt 9,4 mia. EUR blev ca. 7,9 mia. EUR tilbagebetalt inden udgangen af juni 2005.

Ud over handlingsplanen på statsstøtteområdet nåede Generaldirektoratet for Konkurrence langt med hensyn til sin ambitiøse revision af konkurrencepolitikken, der går ud på at udvide håndhævelsen af konkurrencereglerne for både at effektivisere EU’s konkurrenceregler og forbedre konkurrenceevnen. Generaldirektoratet for Konkurrence har udsendt et debatoplæg om anvendelsen af EF-traktatens artikel 82 på ekskluderende misbrug, og sammen med vedtagelsen af grønbogen om erstatningssøgsmål vil dette bidrage til at styrke konkurrencekulturen i EU. Som et andet eksempel kan nævnes, at Kommissionen foreslog at ophæve gruppefritagelsen af linjekonferencer fra forbuddet mod restriktiv praksis i EU’s konkurrenceregler. Ophævelsen af gruppefritagelsen vil gavne EU’s eksportører, ved at transportpriserne sænkes, samtidig med at der opretholdes pålidelige tjenester, således at virksomhedernes konkurrenceevne i EU forbedres.

Endelig anvendte Generaldirektoratet for Konkurrence i 2005 betydelige ressourcer til at støtte bedre reguleringsinitiativer. Dette omfattede især undersøgelse af Kommissionens nye initiativer for at vurdere deres indvirkning på konkurrencen samt fremme af en konkurrencekultur i medlemsstaterne. Sammen med vore bestræbelser på at udvikle konkurrencepolitikken bidrog disse tiltag til at gøre konkurrencereglerne mere effektive og skabe større gennemsigtighed og forudsigelighed for erhvervslivet og forbrugerne.

Alt i alt var 2005 et år med betydelige fremskridt, både når det gælder konsolidering af de ændrede konkurrenceregler for karteller og fusioner, og når det gælder den vidtrækkende reform på statsstøtteområdet. I 2005 nåede vi også betydeligt længere i gennemførelsen af en mere resultatorienteret, økonomisk indfaldsvinkel til konkurrenceproblemerne på tværs af de eksisterende instrumenter. Endelig iværksatte Generaldirektoratet for Konkurrence i 2005 en række vigtige nye projekter – især sektorundersøgelserne – hvis resultater vil føre til nye initiativer og/eller håndhævelsesforanstaltninger i de kommende år. Dette vil være til gavn for EU’s forbrugere, hvad enten der er tale om privatpersoner eller virksomheder, og vil bidrage til at forbedre EU’s konkurrenceevne.

MEDDELELSE FRA HØRINGSKONSULENTEN

Kommissionen oprettede stillingen som høringskonsulent for at betro gennemførelsen af de administrative procedurer i kartel- og fusionssager til en uafhængig person, der har erfaring med konkurrencespørgsmål og har den fornødne integritet til at kunne bidrage til en objektiv, gennemsigtig og effektiv behandling af disse sager. Høringskonsulenten udfører sit hverv i overensstemmelse med mandatet.

Fortrolighed i forhold til aktindsigt i henhold til meddelelsen om aktindsigt

I 2005 opstod der vanskelige problemer med hensyn til aktindsigt i en række sager. Specielt blev der i en række sager, hvor sagsakterne indeholdt tusindvis af dokumenter, som med rette var krævet behandlet fortroligt, fremsat anmodninger om aktindsigt, hvilket forsinkede proceduren. I betragtning af behovet for at efterprøve for hvert enkelt dokument, om den påståede interesse i at få aktindsigt af hensyn til kontradiktionsretten går forud for fortroligheden er det vigtigt af hensyn til overholdelsen af procedurefristerne, at aktindsigten forberedes indgående.

Det er i alle deltagernes interesse, at proceduren gennemføres hurtigt og gnidningsløst. De parter, der giver oplysningerne, og de, der anmoder om indsigt i fortrolige oplysninger, bør derfor overholde de vejledende principper for fortrolig behandling. Det gælder især følgende:

- Parter, der giver oplysninger, bør, når de anmoder om fortrolig behandling, give en tilstrækkelig begrundelse derfor og begrænse den til bestemte passager, hvis afsløring kan indebære en risiko for alvorlig skade. Oplysningerne skal gives i en version, der ikke er fortrolig, og som indeholder en nøjagtig beskrivelse af hver enkelt oplysning, der er udeladt. Det er vigtigt, at de versioner, der ikke er fortrolige, og beskrivelsen af de udeladte oplysninger giver alle parter med aktindsigt mulighed for at afgøre, om de udeladte oplysninger måtte være relevante for deres forsvar og dermed, om der er tilstrækkelig grund til at anmode Kommissionen om indsigt i de pågældende oplysninger.

- Parter, der anmoder om indsigt i fortrolige oplysninger, skal fremlægge udførlige, velbegrundede anmodninger, som klart viser, at de har interesse i bestemte dokumenter af hensyn til deres kontradiktionsret.

Høringskonsulenternes beslutninger

Som led i behandlingen af individuelle anmodninger om aktindsigt vedtog høringskonsulenterne i 2005 13 beslutninger i 7 sager på grundlag af artikel 8 i deres mandat. Efter artikel 8 kan parterne anmode om indsigt i dokumenter, som de mener er nødvendige af hensyn til deres kontradiktionsret, og som de ikke har haft adgang til, fordi de er fortrolige. Høringskonsulenten kan afslå eller tillade fuldstændig eller delvis indsigt i sådanne dokumenter.

I 2005 var det ikke nødvendigt, at høringskonsulenterne vedtog beslutninger efter artikel 9. Efter denne artikel i mandatet kan høringskonsulenterne beslutte, at Kommissionen skal videregive oplysninger, selv om en virksomhed modsætter sig det, hvis de ikke mener, at oplysningerne bør være beskyttede, eller hvis interessen i videregivelse af oplysningerne vejer tungere end den skade, det kan medføre. En sådan beslutning kan indbringes for Fællesskabets domstole, og processen omtales normalt som Akzo-proceduren.

For at undgå en tung procedure har høringskonsulenterne indført den praksis, at de, inden de vedtager en endelig og retligt bindende beslutning efter artikel 9, sender virksomhederne et brev, hvorved de tilkendegiver deres foreløbige stillingtagen. Der blev sendt flere breve af denne art i 2005.

Sagsakternes omfang

Høringskonsulenterne fastslog i 2005, at parterne i overensstemmelse med retspraksis bør have ret til efter anmodning at få indsigt i alle dokumenter, der objektivt set er forbundet med den påståede overtrædelse, med forbehold af de normale undtagelser, der skyldes at dokumenterne er fortrolige eller interne. Kommissionens berørte tjenestegrene har dog mulighed for at udøve et vist skøn i deres beslutning om at sammenlægge undersøgelser, som de finder tilstrækkelig beslægtede. De pågældende tjenestegrene kan ud fra objektive årsager beslutte, at der ved en omfattende og grundig analyse af den pågældende konkurrencebegrænsende adfærd er behov for en nærmere gennemgang af de forskellige produktmarkeder eller geografiske markeder samtidig.

Høringskonsulenternes rapporter og mundtlige høringer

Høringskonsulenterne udarbejdede i 2005 foreløbige og/eller endelige rapporter i tre fusionssager og tolv kartelsager, hvor høringerne i visse tilfælde var blevet afholdt i 2004. I 2005 blev der anmodet om mundtlige høringer i otte kartelsager. Der var ingen høringer i fusionssager. Den faldende interesse for mundtlige høringer i fusionssager kan skyldes, at parterne ønsker at benytte den begrænsede tid, der er til rådighed, til forhandlinger om retsmidler i stedet for at drage Kommissionens vurdering i tvivl over for et større publikum, der også kan omfatte virksomheder, som er imod fusionen.

Proceduren for mundtlige erklæringer

I 2005 blev der indført en ny procedure, som skal sikre, at virksomheder, der ønsker at samarbejde med Kommissionen i henhold til meddelelsen om bødefritagelse og -nedsættelse, ikke afskrækkes derfra som følge af edition i civile erstatningssøgsmål ved domstole uden for EU. Dette indebærer, at de øvrige deltagere i det formodede kartel ikke har adgang til virksomhedernes erklæringer på den sædvanlige måde (dvs. ved CD-ROM/DVD eller i papirform). I stedet har parterne mulighed for at tage notater af optagelserne af de erklæringer, som ansøgerne om bødefritagelse eller –nedsættelse afgiver.

I – Karteller og monopoler – EF-traktatens artikel 81, 82 og 86

A – RETS-, FORTOLKNINGS- OG PROCEDUREREGLER

1. MISBRUG AF DOMINANS

1. Den 19. december udsendte Generaldirektoratet for Konkurrence et debatoplæg om anvendelsen af EU’s konkurrenceregler på misbrug af dominans (EF-traktatens artikel 82)[1]. Formålet hermed er at skabe debat om, hvordan EU-markederne bedst beskyttes mod dominerende virksomheders ekskluderende adfærd, som vil kunne begrænse den resterende konkurrence på markederne. I oplægget foreslås det, at der fastlægges regler for en fortsat streng håndhævelse af EF-traktatens artikel 82 på grundlag af den økonomiske analyse, der er foretaget i en række nyere sager, og på grundlag af en enkelt metode til vurdering af nogle af de mest almindelige former for misbrug, såsom underbudspriser, mærkeeksklusivitet, kombinationssalg og leveringsnægtelse. Andre former for misbrug, som f.eks. diskriminerende og udnyttende adfærd, vil blive behandlet af Kommissionen i løbet af 2006. Generaldirektoratet for Konkurrence har opfordret interesserede parter til at fremsætte bemærkninger til debatoplægget inden den 31. marts 2006.

2. EF-traktatens artikel 82 forbyder misbrug af en dominerende stilling. Misbrug opdeles generelt i ekskluderende misbrug, dvs. adfærd, som udelukker konkurrenterne fra markedet, og udnyttende misbrug, hvor den dominerende virksomhed udnytter sin markedsstyrke ved for eksempel at opkræve urimeligt høje priser. Debatoplægget omhandler kun ekskluderende misbrug.

3. I oplægget beskrives de generelle regler for undersøgelse af en dominerende virksomheds ekskluderende adfærd. Når der findes en dominerende virksomhed på et marked, er konkurrencen på dette marked i forvejen svækket. Formålet med konkurrencereglerne er derfor at forhindre, at den dominerende virksomhed udøver en adfærd, som risikerer at svække konkurrencen yderligere og skade forbrugerne, hvad enten dette vil ske på kort, mellemlang eller lang sigt. Hvad angår prismæssig adfærd, såsom rabatter, behandles spørgsmålet om, hvorvidt det kun er adfærd, som risikerer at udelukke lige så effektive konkurrenter, der bør betragtes som misbrug. Oplægget kommer endvidere ind på, om der efter EF-traktatens artikel 82 bør tages hensyn til effektivitetsgevinster og i bekræftende fald hvordan. Hvis de påståede effektivitetsgevinster skal tages i betragtning, skal disse opveje den pågældende adfærds restriktive virkninger.

4. Generaldirektoratet for Konkurrence har iværksat en omfattende høring af debatoplægget. Den har allerede drøftet oplægget i Det Europæiske Konkurrencenet og har nu indledt høringen af offentligheden. Som led i denne proces vil Kommissionen afholde en offentlig høring i foråret 2006 om misbrug af dominans og især om de regler, der foreslås i debatoplægget.

2. AFTALER OG SAMORDNET PRAKSIS

2.1. Gruppefritagelsesforordninger på transportområdet

2.1.1. Søtransport

Ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 4056/86 – Gruppefritagelse for linjekonferencer

5. Den 14. december vedtog Kommissionen et forslag[2] til Rådets forordning om ophævelse af forordning (EØF) nr. 4056/86 om fastsættelse af de nærmere retningslinjer for anvendelsen af traktatens artikel 81 og 82 på søtransport[3]. Efter høring af Europa-Parlamentet vil Rådet træffe afgørelse om dette forslag med kvalificeret flertal.

6. Formålet er at ophæve gruppefritagelsen for linjekonferencer, som giver linjerederierne mulighed for at afholde konferencer med henblik på at fastsætte priser og regulere kapacitet. Efter en treårig revision viser konsekvensanalysen, at linjekonferencer ikke opfylder de fire kumulative betingelser i artikel 81, stk. 3, og at ophævelsen af gruppefritagelsen sandsynligvis vil sænke transportpriserne og samtidig sikre pålidelige ydelser og en forbedring af den europæiske industris, og især EU-eksportørernes, konkurrenceevne. Forslaget indebærer en toårig overgangsperiode for bestemmelserne om gruppefritagelsen for linjekonferencer fra det tidspunkt, hvor Rådet vedtager forordningen.

7. Forslaget tager også sigte på at ændre Rådets forordning (EF) nr. 1/2003[4] og dermed udvide dens anvendelsesområde til at omfatte cabotagetrafik og trampfart, således at alle økonomiske sektorer er omfattet af de samme generelle gennemførelsesbestemmelser på konkurrenceområdet.

8. For at lette overgangen til fuld konkurrence har Kommissionen planer om at udstede retningslinjer for konkurrencen inden for søtransportsektoren i 2007.

Forlængelse og ændring af Kommissionens forordning (EF) nr. 823/2000 – Gruppefritagelsesforordning for konsortier

9. Den 20. april vedtog Kommissionen forordning (EF) nr. 611/2005 om ændring af den eksisterende gruppefritagelsesforordning for linjerederier (konsortier)[5]. Den forlænger Kommissionens forordning (EF) nr. 823/2000 indtil den 25. april 2010 og indfører to mindre ændringer. Ændringerne giver et medlemsrederi ret til at træde ud af en konsortieaftale uden nogen form for økonomisk sanktion efter en indledende periode på højst 24 måneder, dvs. en seksmåneders forlængelse i forhold til de tidligere regler. Denne indledende periode gælder også, når parterne i en eksisterende aftale er enedes om at foretage betydelige nye investeringer i de søtransportydelser, der udbydes af konsortiet. Sådanne investeringer skal udgøre mindst halvdelen af medlemsrederiernes samlede investeringer. Endelig er en af de grundlæggende betingelser for fritagelse blevet ændret, nemlig at der skal være en effektiv priskonkurrence inden for konsortiet: ‘individuelle fortrolige kontrakter’ kan nu også anvendes som bevis på, at dette er tilfældet.

10. Gruppefritagelsen for konsortier er nært forbundet med gruppefritagelsen for linjekonferencer (Rådets forordning (EØF) nr. 4056/86), og Kommissionen fandt det derfor hverken nødvendigt eller hensigtsmæssigt at foretage betydelige ændringer i gruppefritagelsen for konsortier, før revisionen af Rådets forordning (EØF) nr. 4056/86 var afsluttet.

2.1.2. Luftfart

En afløsning af Kommissionens gruppefritagelsesforordning (EØF) nr. 1617/93

11. Kommissionen fortsatte den høringsproces, den iværksatte om revisionen af Kommissionens forordning (EØF) nr. 1617/93[6] i 2004, og offentliggjorde den 2. marts et dokument med en gennemgang af de bemærkninger, den havde modtaget som led i høringen.

12. Den 15. november vedtog Kommissionen et foreløbigt udkast til gruppefritagelsesforordning, som skulle træde i stedet for Kommissionens forordning (EØF) nr. 1617/93. Udkastet skal behandles af Det Rådgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspørgsmål. I det foreløbige udkast til gruppefritagelsesforordning er der fastsat følgende:

13. konsultationer om takster for befordring af passagerer mellem lufthavne i EU vil være omfattet af en gruppefritagelse indtil den 31. december 2006; fritagelsen kan ikke forlænges efter dette tidspunkt.

14. konsultationer om tildeling af slots og koordinering af fartplaner er omfattet af en gruppefritagelse indtil den 31. december 2006; fritagelsen forlænges ikke efter dette tidspunkt.

15. konsultationer om takster for befordring af passagere mellem lufthavne i EU og lufthavne i tredjelande er omfattet af en gruppefritagelse, der er undergivet indberetningspligt, indtil den 31. december 2008.

16. Sideløbende med udarbejdelsen af en ny gruppefritagelsesforordning har Kommissionens afdelinger indledt drøftelser med IATA og en række individuelle luftfartsselskaber om interlining.

2.2. Gruppefritagelsesforordning for salg af motorkøretøjer

Placeringsklausuler i distributionsaftaler for biler er ikke længere omfattet af en gruppefritagelse

17. Sidste del af Kommissionens reform af de konkurrenceregler, der gælder for salg af motorkøretøjer, trådte i kraft den 1. oktober. Placeringsklausuler i distributionsaftaler mellem bilproducenterne og forhandlerne er ikke længere omfattet af Kommissionens gruppefritagelsesforordning for motorkøretøjer (EF) nr. 1400/2002. Placeringsklausuler er bestemmelser i distributionsaftaler, som anviser forhandleren en bestemt hovedplacering og forbyder ham at drive flere salgs- eller leveringssteder uden for dette område.

18. Den nye regel vedrører personbiler og lette erhvervskøretøjer. Den gælder ikke for eksklusive distributionssystemer eller for aftaler, der kun har beskeden indvirkning på markedet[7]. For selektive distributionsaftaler betyder den nye regel, at placeringsklausuler, der forbyder forhandlerne at drive flere salgs- eller leveringssteder, ikke er omfattet af den retssikkerhed, som gruppefritagelsesforordningen medfører.

19. Den nye regel har følgende to formål[8]:

20. at reducere områdebegrænsningerne, så forbrugerne kan få gavn af en effektiv konkurrence mellem forhandlerne, især priskonkurrencen, i områder, hvor de ikke har nogen reel mulighed for at vælge mellem forhandlere af samme mærke, og

21. at lette udviklingen af innovative distributionsformer, såsom flermærkeforhandling.

22. Ved behandlingen af placeringsklausuler efter forordningens artikel 5 erkendte Kommissionen, at der var større muligheder for at vurdere fra sag til sag, om en klausul opfylder alle de nødvendige betingelser for fritagelse efter artikel 81, stk. 3. De mest sandsynlige positive virkninger, placeringsklausuler kan få i forbindelse med selektive distributionssystemer, består i, at de kan forhindre, at de etablerede forhandleres investeringer og salgsfremmende foranstaltninger udnyttes gratis af andre forhandlere.

23. Med hensyn til den første type placeringsklausuler, der er nævnt i forordningen – dvs. klausuler, der forbyder yderligere salgssteder – er det vanskeligt at se, hvordan bilproducenterne kan kræve restriktioner på dette område for at undgå, at deres arbejde udnyttes gratis af andre. Efter forordningen kan bilproducenterne kræve, at nye salgssteder opfylder alle kvalitetsnormer, der gælder for forhandlere i det område, hvor salgsstedet skal etableres, ligesom de kan kontrollere på forhånd, at kravene er opfyldt. Herved undgås normalt risikoen for, at investeringer og salgsfremmende foranstaltninger, som de eksisterende forhandlere har foretaget, udnyttes gratis af nye forhandlere. Det er også usandsynligt, at nye salgssteder vil øge bilproducenternes transaktions- og logistikomkostninger, da den gældende kontrakt med forhandleren fortsat vil være afgørende for, hvor producenten skal levere de biler, som forhandleren har bestilt. Det betyder, at der i de tilfælde, hvor forhandlerne etablerer et nyt salgssted i en anden medlemsstat, er behov for en yderligere kontrakt med den lokale importør, selv om producenten naturligvis kan uddelegere funktioner såsom kontrol med, om kvalitetskriterierne overholdes, til den lokale importør. Købsbetingelserne og salgsmålene vil være de samme som dem, der gælder for forhandlerens primære placering.

24. Med hensyn til den anden type placeringsklausul, der er nævnt i forordningen – dvs. klausuler, der forbyder forhandlerne at oprette nye leveringssteder – vil en individuel undersøgelse efter EF-traktatens artikel 81 sandsynligvis føre til et andet resultat. Der kan være større risiko for, at sådanne leveringssteder (mis)bruges til gratis at udnytte den etablerede forhandlers investeringer, salgsarbejde og goodwill i det pågældende område. Hvis leveringsstederne i praksis anvendes til "salg" (i modsætning til ren "udlevering"), kan en producent påberåbe sig fritagelsen efter artikel 81, stk. 3, forudsat at en begrænsning i etableringen af leveringssteder er den eneste måde, hvorpå man kan forhindre risikoen for gratis udnyttelse, hvilket kunne medføre en destabilisering af producentens distributionsnet.

3. PROCEDUREREGLER

3.1 . Aktindsigt

25. Den 13. december vedtog Kommissionen en meddelelse om regler for indsigt i Kommissionens sagsakter i forbindelse med kartel- og fusionssager[9]. Meddelelsen danner grundlag for udøvelsen af retten til aktindsigt i henhold til de regler, der udtrykkeligt henvises til i meddelelsen. Den omfatter ikke muligheden for at fremlægge dokumenter som led i andre procedurer. Retten til aktindsigt, der er beskrevet i meddelelsen og som adskiller sig fra den generelle ret til aktindsigt efter forordning (EF) nr. 1049/2001[10] giver personer, som Kommissionen har rettet en klagepunktsmeddelelse til, mulighed for at udøve deres kontradiktionsret i praksis.

26. Meddelelsen – der afløser den meddelelse om aktindsigt, som blev vedtaget i 1997 – tager sigte på at skabe større gennemsigtighed og klarhed i Kommissionens procedure for behandling af anmodninger om aktindsigt i kartel- og fusionssager. Det fastsættes således i meddelelsen, at alle, som Kommissionen retter klagepunkter til, har ret til aktindsigt enten elektronisk eller i papirudgave. Det er fastsat i meddelelsen, hvornår parterne kan få aktindsigt. Det anføres nærmere, at "Kommissionens sagsakter" omfatter alle dokumenter i forbindelse med den bestemte procedure, der har ført til Kommissionens klagepunktsmeddelelse. Parterne har dog ingen adgang til Kommissionens interne dokumenter (som omfatter informationsudveksling med medlemsstaterne), forretningshemmeligheder og andre fortrolige oplysninger. Kommissionen fortolker principielt begrebet interne dokumenter som al korrespondance mellem Kommissionen og dens eksterne eksperter. Der gives dog indsigt i resultaterne af en undersøgelse, der er bestilt i forbindelse med en procedure, samt i dokumenter, der er nødvendige for at forstå den metode, der er anvendt i undersøgelsen, eller for at afprøve, om den teknisk set er korrekt.

27. Meddelelsen indeholder en udførlig beskrivelse af procedurerne for behandling af fortrolige oplysninger og for gennemførelse af aktindsigt. Den indeholder også en beskrivelse af proceduren for bilæggelse af uenighed om fortrolighedskrav, herunder høringskonsulenternes rolle.

28. I meddelelsen behandles også spørgsmålet om adgang til bestemte dokumenter for klagere i kartelsager og for andre implicerede parter i fusionssager. Denne ret er dog mere begrænset end retten til aktindsigt.

3.2. Behandling af markedsoplysninger og klager

29. Kommissionen værdsætter de oplysninger, den modtager fra virksomheder og forbrugere, da disse oplysninger bidrager til at sikre en effektiv håndhævelse af konkurrencereglerne. Kommissionen er meget interesseret i oplysninger om områder, hvor markedet ikke fungerer tilfredsstillende, og om tilfælde, hvor der foreligger mistanke om overtrædelse af konkurrencereglerne.

30. Disse oplysninger kan gives til Kommissionen på følgende måder:

31. Afsløring af mistænkelige forhold og anmodning om favorabel behandling[11] har højeste prioritet. Karteller er den værste form for konkurrencebegrænsende virksomhed, og Kommissionen bruger mange ressourcer på at bekæmpe dem.

32. Markedsoplysninger[12] er altid af stor interesse for Kommissionen, hvad enten de fører til en undersøgelse i en konkret sag eller ej. Det er kun ved at indsamle en lang række oplysninger fra en lang række kilder, at Kommissionen kan opnå generel indsigt i markedet.

33. Formelle klager[13], som rejser klare spørgsmål af interesse for Fællesskabet, og som indeholder relevante baggrundsoplysninger, er også af stor betydning for Kommissionen. Mange af de vigtige kommissionsbeslutninger ville måske ikke have kunnet vedtages uden de oplysninger og det aktive samarbejde, som en klager har bidraget med. Det er normalt nyttigt at kontakte Generaldirektoratet for Konkurrence, inden man indgiver en formel klage. De uformelle kontakter, der således kan føres, før klagen indgives, giver mulighed for at drøfte den potentielle klagers oplysninger på et tidligt tidspunkt og kan bidrage til at afklare, hvor højt Kommissionen vil prioritere sagen.

34. Alle disse måder at give oplysninger på er af betydning og kan medføre, at der indledes en konkurrencesag. Kommissionen vil omhyggeligt behandle og besvare alle henvendelser.

BOKS 1: EF-TRAKTATENS ARTIKLER 81 OG 82: FÆLLESSKABETS INTERESSE I AT BEHANDLE PÅSTANDE OM OVERTRÆDELSER SAMT PRIORITERINGEN Potentielle klagere opfordres til at tage følgende forhold i betragtning, inden de indgiver en formel klage til Kommissionen. Medlemsstaternes konkurrencemyndigheder og domstole Når forbrugerne og erhvervslivet overvejer, om de skal sende Kommissionen en formel klage, bør de være opmærksomme på, at medlemsstaternes konkurrencemyndigheder også anvender EU’s konkurrenceret og samarbejder med Kommissionen inden for Det Europæiske Konkurrencenet (ECN). Potentielle klagere bør derfor overveje, om en medlemsstats konkurrencemyndighed har de rette forudsætninger for at gribe ind. Hvis der for eksempel er mistanke om, at en overtrædelse fortrinsvis påvirker konkurrencen på én enkelt medlemsstats område, er det muligt, at den nationale konkurrencemyndighed i det pågældende land ønsker at behandle sagen. I tilfælde, hvor en sag påvirker konkurrencen i mere end én medlemsstat, kan de nationale konkurrencemyndigheder også samarbejde om at indsamle beviser, og to eller tre medlemsstaters konkurrencemyndigheder kan behandle sagen i fællesskab. Der findes mere omfattende retningslinjer for arbejdsdelingen inden for ECN på Kommissionens netsted[14]. Potentielle klagere bør også overveje at anlægge sag ved en national domstol. Det kan i mange tilfælde være hensigtsmæssigt at lade nationale domstole behandle en sag, herunder krav om opfyldelse af kontraktforpligtelser, anvendelse af den civilretlige ugyldighedssanktion i artikel 81, stk. 2, eller anmodninger om foreløbige forholdsregler[15]. Kommissionen går også stærkt ind for, at de, der har lidt skade på grund af konkurrencebegrænsende adfærd, anlægger sag om skadeserstatning ved nationale domstole[16], og har således udsendt en grønbog[17], som behandler spørgsmålet om, hvordan det kan gøres lettere at kræve skadeserstatning. Prioritering Potentielle klagere, der overvejer at indgive en formel klage til Kommissionen, bør også være opmærksomme på, at Kommissionen ganske vist behandler alle de oplysninger, den modtager, meget seriøst, men at den ikke har ressourcer til at foretage en indgående undersøgelse af alle de problemer, den får forelagt. Kommissionen må fastlægge en prioritering og koncentrere sine begrænsede midler om at undersøge de alvorligste overtrædelser og om at behandle sager, der er relevante for udvikling af EU’s konkurrencepolitik og for en ensartet anvendelse af EF-traktatens artikel 81 og 82[18]. På grundlag af de foreliggende oplysninger anvender Kommissionen et eller flere af følgende kriterier, alt efter den konkrete sag, for at afgøre, om klagen er af tilstrækkelig interesse for Fællesskabet til, at den bør undersøges indgående[19]: det omfang, hvori konkurrenceforholdene inden for det indre marked påvirkes, især med udgangspunkt i: den pågældende adfærds geografiske udstrækning eller økonomiske betydning, eller markedets størrelse eller de pågældende produkters eller den pågældende adfærds betydning for de endelige forbrugere, eller. den markedsstilling, som de virksomheder, der klages over, indtager, eller den måde, hvorpå hele det pågældende marked fungerer. den påkrævede undersøgelses omfang eller kompleksitet, sandsynligheden for at der kan påvises en overtrædelse, og om det ud fra disse forhold vil være berettiget at foretage en indgående undersøgelse. klagerens mulighed for at indbringe sagen for en national domstol, idet der især tages hensyn til, om sagen er eller allerede har været genstand for privat håndhævelse eller er af en sådan art, at det vil være hensigtsmæssigt at behandle den på denne måde. det hensigtsmæssige i at gribe ind over for en individuel klage, der vedrører et eller flere bestemte retlige spørgsmål, som Kommissionen i forvejen er i færd med at behandle i en eller flere andre sager, eller som den allerede har behandlet, og/eller som er indbragt for Fællesskabets domstole. det forhold, at den pågældende adfærd er bragt til ophør eller ændret, især når tilsagn er gjort bindende ved en kommissionsbeslutning efter artikel 9 i forordning (EF) nr. 1/2003, eller hvor de pågældende virksomheder har ændret deres adfærd af andre årsager, forudsat at hverken de betydelige vedvarende konkurrencebegrænsende virkninger eller de påståede overtrædelsers alvor betyder, at klagen bliver af interesse for Fællesskabet, til trods for at den pågældende adfærd er bragt til ophør eller ændret. betydningen af andre EU- eller nationalretlige områder, der påvirkes af den pågældende adfærd, sammenlignet med de betænkeligheder med hensyn til konkurrenceforholdene, som klageren har givet udtryk for. Disse kriterier anvendes dog fleksibelt. Det er umuligt at fastlægge abstrakte regler for, hvornår Kommissionen bør gribe ind, og hvornår dette ikke ville være rimeligt. Der vil altid være faktorer, som ikke er nævnt ovenfor, men som kan påvirke prioriteringen i en bestemt sag. Kommissionen er heller ikke forpligtet til at afvise en sag, fordi den ikke er af interesse for Fællesskabet, men når Kommissionen ikke mener, at sagen er af tilstrækkelig interesse for Fællesskabet til, at det er berettiget at foretage en indgående undersøgelse, vil den normalt afvise klagen med henvisning til et eller flere af disse kriterier. Kommissionen bestræber sig på at meddele klagerne inden fire måneder efter modtagelsen af klagen, om den vil foretage en indgående undersøgelse af sagen eller ej. |

- 4. UNDERSØGELSE AF EU-RETTENS KONKURRENCEMÆSSIGE ASPEKTER

35. Det er et nøglepunkt i Lissabon-strategien, der blev lanceret på ny den 22.-23. marts, at reglerne skal forbedres på såvel EU-plan som nationalt plan for at fremme konkurrenceevnen. Arbejdet med at opnå en "bedre regulering" blev indledt i 2002 i henhold til Kommissionens handlingsplan, der blev revideret den 16. marts. Det omfatter alle forslag til EU-retsakter, der endnu ikke er vedtaget, eksisterende regler (forenkling) og nye forslag til lovgivning og politikker. I overensstemmelse med handlingsplanen vedtog Kommissionen i juni ændrede retningslinjer for konsekvensanalyser[20], som omfattede alle de lovgivningsmæssige og politiske initiativer i Kommissionens årlige arbejdsprogram. Ved konsekvensanalyserne undersøges alternative muligheder for løsning af et bestemt problem, samtidig med at man vurderer disses økonomiske, miljømæssige og sociale virkninger.

36. I retningslinjerne for konsekvensanalyser erkendes det, at en skarp konkurrence inden for et gunstigt erhvervsklima er en vigtig drivkraft for vækst i produktiviteten og fremme af konkurrenceevnen[21]. Undersøgelsen af de konkurrencemæssige aspekter udgør derfor en integrerende del af en konsekvensanalyse. Retningslinjerne indeholder en liste - som dog ikke er udtømmende - over de typer forslag, der skal undersøges for eventuelle negative virkninger for konkurrencen (f.eks. regler for liberaliserede netindustrier, foranstaltninger, der påvirker adgangsbarriererne, fritagelser for konkurrencereglerne, osv.)[22].

37. De grundlæggende kriterier, der anvendes ved undersøgelsen af de konkurrencepolitiske aspekter, består i to fundamentale spørgsmål. For det første: Hvilke konkurrencebegrænsninger kan forslaget direkte eller indirekte medføre (begrænser det markedsadgangen, påvirker det virksomhedernes adfærd, osv.)? For det andet: Kan det pågældende mål nås med mindre restriktive midler ? Undersøgelsen kan indebære et valg mellem mindre restriktive regulerende eller markedsbaserede metoder for at nå bestemte mål, hvorved man forhindrer unødvendige konkurrencebegrænsninger, som ikke står i rimeligt forhold til målene. Dette er i både forbrugernes og erhvervslivets interesse.

5. GRØNBOG OM ERSTATSNINGSSØGSMÅL VED OVERTRÆDELSE AF EF’S KARTEL- OG MONOPOLREGLER

38. Konkurrencereglerne i EF-traktatens artikel 81 og 82 kan håndhæves af såvel konkurrencemyndighederne (offentlig håndhævelse) som virksomheder og privatpersoner gennem sagsanlæg ved en national domstol (privat håndhævelse). Et af formålene med moderniseringen af Fællesskabets kartel- og monopolregler var at give de nationale domstole og konkurrencemyndigheder en vigtigere rolle ved håndhævelsen af dem. Forordning (EF) nr. 1/2003 understreger Kommissionens, de nationale domstoles og de nationale konkurrencemyndigheders fælles ansvar i denne forbindelse og indeholder de nødvendige metoder til at udvide håndhævelsen af EF’s kartel- og monopolregler og gøre den mere ensartet. Med hensyn til den offentlige håndhævelse arbejder Kommissionen og de nationale konkurrencemyndigheder nu nært sammen om anvendelsen af EF’s kartel- og monopolregler inden for Det Europæiske Konkurrencenet. Hvad den private håndhævelse angår, afskaffede forordning (EF) nr. 1/2003 Kommissionens eneret til at anvende artikel 81, stk. 3, og gav dermed de nationale domstole mulighed for at anvende EF-traktatens artikel 81 og 82 fuldt ud. De nationale domstole har enekompetence til at idømme erstatning til skadelidte i forbindelse med overtrædelser af konkurrenceretten.

39. Erstatningssøgsmål er hovedpunktet i den grønbog, som Kommissionen vedtog den 19. december[23]. Kommissionen ønsker at fremme denne type søgsmål, hvoraf der hidtil kun har været anlagt meget få[24], fordi det tjener to formål. Erstatningssøgsmål giver ikke blot skadelidte i forbindelse med overtrædelser af Fællesskabets kartel- og monopolregler mulighed for at opnå kompensation, men giver også virksomhederne yderligere incitament til at overholde disse regler. Erstatningssøgsmål tjener ikke blot til at styrke virkningerne af, at konkurrencemyndighederne har konstateret en overtrædelse, men bør også være et selvstændigt håndhævelsesmiddel. Den private håndhævelse af Fællesskabets kartel- og monopolregler bliver dermed et redskab til at udvide håndhævelsen af EF-traktatens artikel 81 og 82. Ved at individuelle virksomheder eller forbrugere i Europa bliver i stand til at anlægge erstatningssøgsmål, bliver de desuden direkte involveret i håndhævelsen af konkurrencereglerne. Herved bliver konkurrencereglerne mere direkte relevante for virksomhederne og forbrugerne. Ved at udvide håndhævelsen af Fællesskabets kartel- og monopolregler bidrager erstatningssøgsmålene til, at disse regler overholdes, og at der dermed skabes en effektiv konkurrence i Europa. De er således vigtige redskaber til etablering og opretholdelse af en konkurrencedygtig økonomi, der er et hovedelement i Lissabon-strategien, som tager sigte på at skabe vækst i EU’s økonomi og beskæftigelse for EU’s borgere.

40. Domstolen bekræftede i sin dom af 2001 i sag Courage mod Crehan, at skadelidte i forbindelse med en overtrædelse af Fællesskabets kartel- og monopolregler har ret til at kræve erstatning, og at medlemsstaterne skal sikre de proceduremæssige rammer for et effektivt klagesystem[25]. Det er hovedformålet med grønbogen at påvise de største forhindringer for et mere effektivt system for krav om skadeserstatning og at fremlægge forskellige muligheder til yderligere overvejelse og eventuelle tiltag, der skal gøre det lettere at fremsætte krav om skadeserstatning for brud på Fællesskabets kartel- og monopolregler.

41. Grønbogen behandler en række nøglespørgsmål, såsom adgang til bevismateriale, krav om påvisning af skyld, skadeserstatning, muligheden for at påberåbe sig overvæltning af omkostninger som et forsvarsargument, de indirekte aftageres situation, muligheden for kollektive søgsmål, sagsomkostninger, koordinering af den offentlige og den private håndhævelse samt domstolskompetence og lovvalgsregler.

42. Det er formålet med grønbogen at skabe debat om, hvordan man kan øge antallet af vellykkede erstatningssøgsmål for overtrædelse af Fællesskabets kartel- og monopolregler. På grundlag af reaktionen på grønbogen vil Kommissionen vurdere, om det eventuelt er nødvendigt at fremme sådanne søgsmål yderligere, og i så fald hvordan.

B – ANVENDELSE AF ARTIKEL 81, 82 OG 86

1. ENERGI, RÅVAREINDUSTRIER, KEMIKALIER OG LÆGEMIDLER

1.1. Energi

Sektorundersøgelser for gas og el

43. For så vidt angår anvendelsen af EU’s kartelregler i energisektoren, var lanceringen af sektorundersøgelser på gas- og elområdet langt det vigtigste tiltag. Kommissionen vedtog den 13. juni en afgørelse[26] om indledning af sektorundersøgelser på gas- og elområdet i henhold til Kommissionens beføjelser i medfør af artikel 17 i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003. Begrundelsen for sektorundersøgelserne er beskrevet i en meddelelse fra kommissionsmedlemmet med ansvar for Konkurrence i samarbejde med kommissionsmedlemmet med ansvar for Energi[27].

44. Sektorundersøgelserne er et led i Kommissionens bestræbelser på at lancere Lissabon-strategien på ny med det mål at stimulere økonomisk vækst, øge beskæftigelsen og gøre EU til "den mest dynamiske og konkurrencedygtige videnbaserede økonomi i verden". For at hjælpe Lissabon-strategien tilbage på sporet valgte Kommissionen at forfølge en mere proaktiv anvendelse af konkurrencereglerne, især gennem sektorundersøgelser, for at sikre åbne og konkurrencedygtige markeder i Europa, navnlig i energisektoren[28].

45. Undersøgelserne fokuserer på de nyligt liberaliserede el- og gasindustrier. Markedsintegrationen har været skuffende langsom og har hidtil ikke kunnet ændre betydeligt på de ofte store koncentrationsgrader, der præger begge sektorer. 2004 og 2005 var præget af betydelige prisstigninger, og kunderne klager i højere grad over ikke at kunne sikre sig konkurrencedygtige tilbud fra leverandørerne. Det peger i retning af, at markederne ikke fungerer optimalt, hvorfor der blev indledt en undersøgelse i henhold til artikel 17 i forordning (EF) nr. 1/2003 og Kommissionens undersøgelsesinstrumenter bragt i anvendelse.

46. I elsektoren fokuserer undersøgelsen på prisdannelsesmekanismer på engros-markederne, elproduktion og –forsyning samt afgørende faktorer for producenternes dispatchings- og udbudsstrategier. Der fokuseres særligt på, hvorvidt elproducenter har en stærk markedsposition og kan påvirke engros-priserne på el. Økonometriske analyser vil sandsynligvis indgå i vurderingen. Der vil desuden blive set nærmere på hindringer for markedsadgang og for grænseoverskridende transporter, som f.eks. hindringer opstået som følge af langsigtede forsyningsaftaler i visse medlemsstater samt de retlige og driftsmæssige rammer for de sammenkoblingslinjer, der forbinder de nationale elnet.

47. I gassektoren fokuserer undersøgelsen på de langfristede importaftaler, swap-aftaler og hindringer for grænseoverskridende transporter af gas. Balanceringskravene for gasnetsbrugere og lagring af gas vil også blive undersøgt til bunds ligesom langtidsaftaler på nedstrømsmarkeder og deres virkninger for omkostningerne ved leverandørskift og for markedsadgangen.

48. Gas- og elundersøgelserne vil ikke se på helt de samme spørgsmål, da konkurrencen i disse sektorer er på forskellige udviklingsstadier, og de kan have relativt forskellige produktionsstrukturer. Forbindelserne mellem de to sektorer vil dog også blive taget i betragtning. Faktisk er gas i stigende grad et vigtigt primært brændstof i elproduktionen, og de mere konkurrencedygtige gasmarkeder kan have øjeblikkelig gunstig virkning på elmarkederne.

49. GD COMP’s mål er at blotlægge, om det er overtrædelser af EF-traktatens artikel 81, 82 og 86, der er skyld i de tilsyneladende dårligt fungerende gas- og elmarkeder, da Kommissionen i så fald vil kunne iværksætte en proaktiv korrigerende indsats. På grundlag af de oplysninger, der indsamles under undersøgelsen og de prioritetsområder for håndhævelse, der bliver opstillet, vil GD COMP behandle sager efter EF-traktatens artikel 81, 82 og 86, efterhånden som de opstår. Undersøgelsesresultaterne forventes også at få betydning for en vurdering af effektiviteten af de gældende forskriftsrammer for liberaliseringen af gas- og elmarkederne.

50. Under forberedelsen af undersøgelserne rådførte GD COMP sig med industrisammenslutninger, forbrugergrupper, andre af Kommissionens afdelinger (herunder GD Transport og Energi) samt nationale konkurrencemyndigheder og nationale tilsynsmyndigheder og deres repræsentanter på europæisk plan for at målrette undersøgelsen og sikre dens effektivitet. GD COMP’s mål er at sikre gennemsigtighed i hele forløbet. Kommissionen har opstillet en række undersøgelsespunkter på baggrund af en første analyse af svarene i en række fora og navnlig efter mødet i Rådet (energi) den 1. december, hvor Kommissionen også aflagde beretning om gennemførelsen af lovgivningspakken for energiliberaliseringen. GD COMP har kortlagt de største problemer i sit diskussionsoplæg[29], og de vedrører den fortsat høje koncentrationsgrad, vertikal udelukkelse, manglende markedsintegration og gennemsigtighed samt prisdannelsesmekanismen. Der bliver efter en offentlig høring fremlagt en foreløbig rapport i begyndelsen af 2006. Den endelige rapport om undersøgelsen af energisektoren forventes afsluttet ved udgangen af 2006.

51. Sektorundersøgelserne styrker i betydelig grad Kommissionens evne til proaktivt at øge konkurrencen i de nyligt liberaliserede gas- og elsektorer, men håndhævelsen i specifikke sager fortsatte også med uændret engagement i 2005 for at understøtte liberaliseringsprocessen.

Langfristede gasforsyningsaftaler på nedstrømsmarkeder

52. Et særligt problem, der opstod efter åbningen for konkurrence i gassektoren i 2005, er en mulig udelukkelse på nedstrømsmarkedet gennem langfristede gasforsyningsaftaler mellem de traditionelle leverandører på den ene side og distributionsselskaber og industrielle og kommercielle brugere på den anden side.

53. Langfristede aftaler hindrer kunderne i at skifte til alternative leverandører, som kan tilbyde større værdi for pengene. I nogle tilfælde vil gældende aftaler ikke udløbe før om mange år, og de kunder er derfor ude af stand til at drage fordel af den stigende konkurrence i sektoren. Der er også betydelige stordriftsfordele på gasforsyningsmarkedet, f.eks. på grund af de store omkostninger forbundet med balancering og fleksibilitet, som alt andet lige vil falde bort, efterhånden som gasforsyningsmængderne stiger. Langfristede aftaler på nedstrømsmarkedet for gas kan således også forsinke alternative leverandørers mulighed for at opbygge tilstrækkelige markedsandele til at kunne konkurrere effektivt. Sådanne langfristede aftaler kan derfor bidrage til markedsudelukkelse og skabe konkurrenceproblemer på længere sigt, når de ikke er nødvendige for at opveje ulemper for forbrugerne.

54. GD COMP og de nationale konkurrencemyndigheder og de nationale tilsynsmyndigheder drøftede ved to lejligheder spørgsmålet om nedstrømsaftaler i Det Europæiske Konkurrencenets undergruppe for energispørgsmål. Bundeskartellamt har offentliggjort en rapport om spørgsmålet om langfristede aftaler på markedet for gasforsyning til lokale forsyningsværker ("Stadtwerke") i Tyskland. Bundeskartellamt indledte derefter forhandlinger med de femten største leverandører på markedet for at indføre klare grænser for deres forsyningsaftalers varighed. Forhandlingerne brød sammen i september, og Bundeskartellamt bekendtgjorde at ville indlede formelle forbudsprocedurer[30]. GD COMP er også i færd med at undersøge en sag om langfristede gasforsyningsaftaler på det belgiske marked.

Sager om områdemæssige begrænsninger

55. I løbet af 2005 videreførte GD COMP sin indsats for at sikre, at tidligere forretningspraksis på energimarkederne fra før liberaliseringen ikke underminerer liberaliseringsforløbet. Bestræbelserne bar frugt i form af ophævelse af de områdemæssige begrænsninger i gasforsyningsaftaler, som Gazprom har indgået med en række vigtige etablerede engros-leverandører i EU. Områdemæssige begrænsninger hindrer gasimportører i at eksportere gas til andre medlemsstater og/eller begrænser deres ansporing til dette, hvilket generer markedsintegrationen og konkurrencen mellem etablerede producenter.

56. GD COMP havde i 2003 sikret, at Gazprom og det italienske olie- og gasselskab Eni Spa [31] afholdt sig fra sådan praksis. I februar[32] sikrede GD COMP forbedringer af gasforsyningsaftalerne mellem den etablerede østrigske gasgrossist, OMV , og den russiske gasproducent Gazprom. Navnlig skulle OMV ikke længere hindres i uden for Østrig at videresælge den gas OMV køber fra Gazprom, og sidstnævnte skulle frit kunne sælge til andre kunder i Østrig uden først at tilbyde OMV gassen (den såkaldte fortrinsret). OMV indvilligede også i at bidrage til kapacitetsforøgelsen på TAG-rørledningen, som transporterer russisk gas gennem Østrig til Italien. Resultatet her svarer til det resultat, der blev nået med Eni i 2003. Tilsagnene er i al væsentlighed identiske med dem, Kommissionen fik fra ENI, den anden aktionær i TAG-rørledningen, i oktober 2003. I lyset af disse udviklinger blev det besluttet at afslutte undersøgelsesproceduren.

57. GD COMP afsluttede i juni[33] undersøgelsen af gasforsyningsaftalerne mellem Gazprom og det største tyske engrosselskab, E.on Ruhrgas AG , som tilhører E.on-koncernen, efter at have opnået tilsagn om fjernelse af de områdemæssige begrænsninger i aftalerne. Gazprom vil endvidere ikke længere være bundet af den "mest begunstiget kunde"-klausul, der tidligere indgik i aftalerne. Klausulerne forpligtede Gazprom til at tilbyde Ruhrgas betingelser svarende til dem, der blev tilbudt Ruhrgas’ konkurrenter på engros-markedet i Tyskland.

58. Afslutningen af de to sager betyder, at samtlige sager, som Kommissionen indledte i 2001 vedrørende eksportbegrænsninger for russisk gas (Østrig, Frankrig, Tyskland, Italien og Nederlandene) nu er afsluttet. Andre undersøgelser indledt i 2001 pågår fortsat vedrørende italienske og spanske operatørers import af gas fra Algeriet.

Lovgivningsmæssige rammer

59. De lovgivningsmæssige rammer for det indre marked for el og gas blev yderligere udbygget i løbet af 2005. Rådet og Europa-Parlamentet vedtog den 28. september en forordning om betingelserne for tredjepartsadgang til naturgastransmissionsnet, og denne forventes at forbedre mulighederne for grænseoverskridende handel for nye markedsdeltagere[34]. I begyndelsen af 2006 forventes vedtaget et direktiv om forsyningssikkerhed og infrastrukturudvikling i elsektoren[35]. Formålet er at opstille pålidelige forskriftsrammer, der kan stimulere nye investeringer i elproduktion og infrastrukturer.

60. Kommissionen forsatte i 2005 sine bestræbelser på at sikre, at medlemsstaterne gennemfører det andet gasdirektiv[36] og det andet eldirektiv[37], som udgør de forskriftsmæssige hjørnestene i liberaliseringen af energimarkederne. Der er sket betydelige fremskridt. Sidstnævnte to direktiver forpligter også Kommissionen til ved udgangen af 2005 at aflægge en rapport over fremskridt hen imod etableringen af et indre marked for gas og el. Kommissionen fremlagde rapporten for Rådet (energi) den 1. december. Rapporten stemmer overens med GD COMP’s analyse i sektorundersøgelserne og foreslår, at der foretages landeundersøgelser, inden der ved udgangen af 2006 tages stilling til behovet for en tredje liberaliseringspakke.

61. Domstolen præciserede også nogle vigtige aspekter af forskriftsrammerne, da den den 7. juni afsagde dom i VEMW -sagen[38]. Selv om sagen specifikt vedrørte langfristede reserveringer af sammenkoblingskapacitet til Nederlandene, har den vigtige virkninger for mange tidligere indgåede langfristede kapacitetsreserveringer af sammenkoblingslinjer, når de fortsat var gyldige efter det første eldirektivs ikrafttræden[39].

62. Domstolen fandt, at den fortrinsret til adgang, som nederlandske forskrifter gav indgåede forsyningsaftaler (23 % af den samlede sammenkoblingskapacitet i dette særlige tilfælde) udgjorde forskelsbehandling, som er forbudt i henhold til eldirektivet fra 1996, hvis artikel 7 og 16 kræver ligebehandling af alle brugere af nettet, nye som gamle. Domstolen begrundendede sit synspunkt i, at enhver anden fortolkning kunne hindre overgangen fra et lukket, monopolistisk marked til et åbent, konkurrencepræget marked. Domstolen anlagde også den betragtning, at Nederlandene i henhold til direktivet kunne have anmodet om en undtagelse for eksisterende aftaler, men undlod at gøre det i tide.

63. Dommen kan blive fulgt op af andre retssager på nationalt plan og søgsmål fra nationale tilsynsmyndigheder. For håndhævelsen af kartelreglerne åbner dommen op for mulig indbringelse af sager for GD COMP, selv om Domstolens dom ikke udtrykkeligt omhandler konkurrencespørgsmål.

64. Sektorundersøgelsen vil sandsynligvis give GD COMP et godt overblik over faktuelle forhold i forbindelse med langfristede reservationer og behovet for eventuelle opfølgende undersøgelser.

65. Endelig blev handelen med CO2-kvoter påbegyndt i 2005[40]. Selv om virkningen heraf ikke kun er relevant for energisektoren, mærkes det helt tydeligt på elmarkederne. Systemet med kvotehandel synes at have påvirket elpriserne, for elproducenter medregner delvis kvoteprisen i de priser, der faktureres de endelige forbrugere. En række elforbrugere har klaget over, at prisstigningerne ikke skulle have fundet sted, da kvoterne i de fleste tilfælde blev tildelt gratis.

REPSOL

66. Selv om Kommissionen i løbet af 2005 prioriterede de nyligt liberaliserede gas- og elsektorer højt, fortsatte indsatsen over for overtrædelser i andre energisektorer, bl.a. distribution af motorbrændstoffer.

67. Kommissionen offentliggjorde den 20. oktober 2004 en meddelelse[41] efter artikel 27, stk. 4, i forordning (EF) nr. 1/2003 for at markedsteste tilsagn foreslået af REPSOL C.P.P. ("REPSOL") som omhandlet af artikel 9, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1/2003. Genstanden for Kommissionens undersøgelse efter EF-traktatens artikel 81 er brugen af eneretsklausuler for forsyningen af motorbrændstoffer i distributionsaftaler indgået af REPSOL, som fører til udelukkelse af det spanske marked, for så vidt angår engros- og detailsalg af motorbrændstoffer. Aftalerne blev oprindeligt anmeldt til Kommissionen, men anmeldelsen bortfaldt den 1. maj 2004.

68. REPSOL fik den 17. juni 2004 tilsendt den foreløbige vurdering i henhold til artikel 9, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1/2003.

69. Den foreløbige vurdering påpeger, at markedsadgangen er vanskelig, og at REPSOL’s aftaler i vidt omfang bidrager til mulig udelukkelse af markedet, da de binder en stor del af markedet til REPSOL, og fordi de er af så lang varighed (især aftalerne af "bygningsejertypen" og "brugshavertypen", hvor REPSOL havde en tidsbegrænset ejendomsret, har en varighed på mellem 25 og 40 år).

70. REPSOL’s tilsagn giver en række forhandlere med aftaler af "bygningsejertypen" eller "brugshavertypen" opsigelsesret mod betaling af kompensation til REPSOL. Yderligere ville REPSOL også afholde sig fra at indgå nye aftaler med DODO-tankstationer[42] med en varighed på over fem år, og indtil udgangen af 2006 ikke købe nogen ny DODO-tankstation. Iværksættelsen af de afgivne tilsagn skulle overvåges af en tilsynsadministrator udpeget af REPSOL.

71. På grundlag af resultatet af markedstesten af de foreslåede tilsagn har REPSOL afgivet reviderede tilsagn, og Kommissionen forventer at vedtage en beslutning i henhold til artikel 9, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1/2003 for at gøre de reviderede tilsagn bindende.

1.2. Råvareindustrier

ALROSA – De Beers handelsaftale

72. Kommissionen offentliggjorde den 3. juni en meddelelse[43] efter artikel 27, stk. 4, i forordning (EF) nr. 1/2003 for at markedsteste tilsagn[44] afgivet af ALROSA og De Beers som omhandlet af artikel 9, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1/2003. Genstanden for Kommissionens undersøgelse efter EF-traktatens artikel 81 og 82 og efter EØS-aftalens artikel 53 og 54 er en handelsaftale mellem de to selskaber, der begge er aktive inden for minedrift og forsyning af rådiamanter. Aftalen blev oprindeligt anmeldt til Kommissionen, men anmeldelsen bortfaldt den 1. maj 2004.

73. De klagepunktsmeddelelser, der blev tilsendt selskaberne i januar og juli 2003, udgjorde Kommissionens foreløbige vurdering i henhold til artikel 9, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1/2003.

74. Den foreløbige vurdering synes at vise, at De Beers indtager en dominerende stilling på verdensmarkedet for rådiamanter. De Beers ville ved at indgå handelsaftalen med sin største konkurrent, ALROSA, få kontrol over en betydelig forsyningskilde på markedet for rådiamanter og få adgang til et større diamantudbud end ellers. Herved ville ALROSA også blive fjernet som forsyningskilde på markedet uden for Rusland og øge De Beers' eksisterende markedsstyrke, hvilket ville forhindre, at konkurrencen på markedet for rådiamanter kunne skærpes eller opretholdes.

75. Ifølge den foreløbige vurdering ville verdens største diamantproducent De Beers med handelsaftalen også fungere som distributør af omkring halvdelen af sin største konkurrents produktion. Da det drejer sig om betydelige omsætningsmængder, og aftalen blev indgået mellem de to største virksomheder på markedet for rådiamanter, ville aftalen føre til stærkt svækket konkurrence.

76. De Beers og ALROSA foreslog tilsagn med henblik på gradvis at reducere deres indbyrdes salg af rådiamanter til 700 mio. USD i 2005, 625 mio. USD i 2006, 550 mio. USD i 2007, 475 mio. USD i 2008, 400 mio. USD i 2009 og 275 mio. USD i 2010 og derefter. For prisfastsættelse, sortering og vurdering ville ALROSA og De Beers indgå en aftale svarende til handelsaftalen. Iværksættelsen af de afgivne tilsagn skulle overvåges af en tilsynsadministrator udpeget af henholdsvis ALROSA og De Beers.

77. På grundlag af resultatet af markedstesten af de foreslåede tilsagn overvejer Kommissionen at vedtage en beslutning i henhold til artikel 9, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1/2003 for at gøre de reviderede tilsagn bindende.

1.3. Kemikalier

78. GD COMP udførte i løbet af 2005 "konkurrence-screeninger" af en række udkast til forskrifter inden for kemikaliesektoren, bl.a. den planlagte revision af plantebeskyttelsesdirektivet 91/414/EØF[45], som regulerer markedsføring af plantebeskyttelsesmidler, samt Kommissionens forslag til en forordning om registrering, vurdering, godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier[46] (REACH), hvorefter omkring 30 000 allerede eksisterende kemikalier samt alle fremtidige skal registreres.

79. Den igangværende analyse af konkurrenceforholdene med henblik på mulige ændringer af forslagene i løbet af lovgivningsforløbet har fokuseret på at sikre, at forskrifterne og navnlig de omkostninger, der pålægges industrien ikke fører til fordrejninger af konkurrencen.

1.4. Lægemidler

Generisk konkurrence

80. En konkurrencedygtig europæisk lægemiddelindustri står højt på Kommissionens dagsorden, navnlig i lyset af Lissabon-strategien. Det er nødvendigt, at nyskabende produkter omfattes af en stærk beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder, så virksomhederne kan få godtgjort deres udgifter til F&U og skabe vinding af deres nyskabende indsats. Hvis virksomhederne imidlertid på ulovlig vis prøver at forlænge en sådan beskyttelse, ansporer det ikke til innovation og kan udgøre en grov overtrædelse af EU’s konkurrenceregler. Konkurrence fra generiske produkter fremstillet af tredjemand efter patentets udløb ansporer sædvanligvis til yderligere innovation inden for lægemidler.

81. Inden for rammerne af AstraZeneca -sagen (se Rubrik 2 nedenfor) og sideløbende med denne blev GD COMP opmærksom på mulig konkurrencebegrænsende adfærd med sigte på at udelukke eller forsinke konkurrence fra generiske produkter. Disse tendenser har ført til intensiveret overvågning af konkurrenceforholdene inden for generiske lægemidler.

Parallelhandel med lægemidler

82. Kommissionen mener, at parallelhandel med lægemidler kan bidrage til afbalancering mellem medlemsstater med henholdsvis høje og lave priser og til oprettelsen af et fælles marked for lægemidler. De Europæiske Domstole har indtaget et snævert standpunkt vedrørende anvendelsen af EF-traktatens artikel 81 for at indføre kvotasystemer, som begrænser eller umuliggør handel mellem medlemsstaterne ud fra den betragtning, at sådanne systemer udgør ensidig adfærd fra virksomhedernes side.

83. Ensidige kvotasystemer på forsyningssiden kan imidlertid falde ind under EF-traktatens artikel 82. Det kan dog være nødvendigt at tage mulige objektive begrundelser for sådanne systemer i betragtning.

BOKS 2: ASTRAZENECA: MISBRUG AF OFFENTLIGE PROCEDURE I LÆGEMIDDELSEKTOREN KOMMISSIONEN VEDTOG DEN 15. JUNI EN BESLUTNING MED ET BØDEPÅLÆG TIL ASTRAZENECA AB OG ASTRAZENECA PLC (AZ) PÅ 60 MIO. EUR FOR AT HAVE OVERTRÅDT EF-TRAKTATENS ARTIKEL 82 OG EØS-AFTALENS ARTIKEL 54 VED AT MISBRUGE OFFENTLIGE PROCEDURER OG REGLER I EN RÆKKE EØS-LANDE FOR AT UDELUKKE GENERISKE FIRMAER OG PARALLELFORHANDLERE FRA KONKURRENCEN MED AZ’S MAVESÅRSPRODUKT LOSEC[47]. Ved fastsættelsen af bøden blev det taget i betragtning, at nogle forhold ved misbruget – dvs. misbrug af offentlige procedurer – kan anses for at være en nyskabelse. 1. Det relevante marked Det relevante marked omfatter nationale markeder for såkaldte protonpumpeinhibitorer ("PPI'er"), der er receptpligtig medicin mod mave-tarm-sygdomme (f.eks. mavesår). AZ’s Losec var den første PPI. 2. AZ’s dominans på de berørte nationale PPI-markeder Kommissionens konklusioner om dominans i de relevante år i de berørte lande er bl.a. baseret på AZ’s store markedsandel og stilling som etableret aktør på PPI-markedet. Den første aktør på et lægemiddelmarked er almindeligvis i stand til at opnå og opretholde højere priser end senere ankomne deltagere på markedet. Kommissionens beslutningen behandlede også spørgsmålet om aftagermonopoler (dvs. nationale sundhedssystemer) og prisregulering. Det bemærkes i beslutningen, at aftagermonopolers forhandlingsstyrke er betydeligt reduceret i forhold til virksomheder, der tilbyder reelt innovative produkter (såsom Losec). Endvidere er aftagermonopoler ikke i stand til at kontrollere markedsadgangen. 3. Misbrug af reguleringssystemet AZ’s første overtrædelse omfattede misbrug af en af Rådets forordninger fra 1992[48], hvormed der indførtes et supplerende beskyttelsescertifikat (SBL), ifølge hvilken den grundlæggende patentbeskyttelse for lægemidler kan forlænges. Misbruget bestod hovedsageligt i et mønster af vildledende oplysninger, som AZ fra medio 1993 gav i forbindelse med dets ansøgninger til forskellige patentkontorer i en række EØS-lande, da der blev ansøgt om SBL-certifikater for omeprazol (den aktive bestanddel i AZ’s produkt Losec). På grund af disse vildledende oplysninger fik AZ ekstra beskyttelse i flere lande. Adgangen til markedet for billigere generiske udgaver af Losec blev således udskudt med omkostninger for sundhedssystemerne og kunderne til følge. Kommissionen fandt, at brugen af sådanne procedurer og reguleringstiltag under specifikke omstændigheder kan udgøre misbrug, navnlig når myndighederne eller andre organer, der forvalter procedurerne, kun i begrænset omfang eller slet ikke har skønsbeføjelser. Det forhold, at der er afhjælpende foranstaltninger under andre retsbestemmelser, kan ikke i sig selv udelukke anvendelsen af EF-traktatens artikel 82, heller ikke hvis de dækker nogle af aspekterne ved denne udelukkelsespraksis. Kommissionen fandt i sin beslutning, at der ikke er grund til at begrænse anvendelsesområdet for konkurrenceretten til situationer, hvor sådan praksis ikke udgør en overtrædelse af andre love, og hvor der ikke er andre afhjælpende foranstaltninger. 4. Misbrug af tilladelsesprocedurer for markedsføring af lægemidler Det andet tilfælde af misbrug fandt sted i slutningen af 1990’erne og bestod i AZ's anmodninger om opgivelse af dets markedstilladelser for Losec-tabletter i Danmark, Norge og Sverige sammen med dets tilbagetrækning af Losec-tabletter og lancering af Losec MUPS-tabletter i disse tre lande. Den selektive opgivelse fjernede referencen for markedstilladelser, som generiske firmaer og parallelimportører havde brug for på det tidspunkt for at få adgang til og/eller forblive på markedet. Kommissionen fandt, at AZ med sin praksis havde søgt, og til dels opnået en de facto forlængelse af beskyttelsen langt ud over det tidsrum, der ellers kunne komme på tale efter de relevante regler. Dette andet misbrug kendetegnes også ved forsøg på udelukkelse i en reguleringskontekst, hvor de pågældende myndigheder havde begrænsede eller slet ingen skønsbeføjelser. Virksomheder i dominerende stillinger har et særligt ansvar med hensyn til at anvende specifikke rettigheder, private eller offentlige, på rimelig vis vedrørende andre parters markedsadgang. Kommissionen bemærkede i sin beslutning, at enkeltstående handlinger som lancering, tilbagetrækning eller anmodninger om opgivelse af markedstilladelser normalt ikke vil udgøre et sådant misbrug. |

2. Information, kommunikation og medier

2.1. Elektronisk kommunikationsnet og posttjenester

Gebyrer for mobiltelefoniske roamingtjenester

84. For roamingtjenesters vedkommende (dvs. gebyrer for brug af mobiltelefoner under rejser i udlandet) sendte Kommissionen den 10. februar klagepunktsmeddelelser til de tyske mobilnetoperatører T-Mobile International AG & Co. KG (T-Mobile) og Vodafone D2 GmbH (Vodafone) . Klagepunkterne vedrører de takster, både T-Mobile og Vodafone afkrævede udenlandske mobilnetoperatører for international roaming i engrosleddet (de såkaldte IOT-priser (Inter Operator Tariffs)). De foreløbige konklusioner af Kommissionens undersøgelse af T-Mobile var, at T-Mobile misbrugte sin dominerende stilling i Tyskland for udbydelse af internationale roamingtjenester i engrosleddet på eget netværk fra 1997 og mindst indtil udgangen af 2003 ved at opkræve urimelige og overdrevne priser. Kommissionen nåede til samme foreløbige konklusioner for de priser, som Vodafone havde opkrævet i tidsrummet fra 2000 og mindst indtil udgangen af 2003.

Bredbåndstjenester

85. For bredbåndstjenesters vedkommende accepterede Kommissionen i 2004 tilsagn afgivet af Deutsche Telekom AG (DT) om at ophøre med sin praksis i form af en "margenklemme" over for delt adgang til abonnentledninger (samtrafik) i Tyskland, da Kommissionen foreløbigt fandt, at dette udgør misbrug af dominerende stilling[49]. Den efterfølgende løsning var baseret på den margenklemmemetode, der blev fastlagt i beslutningen for Deutsche Telekom [50] . Efter at have rådført sig med den tyske tilsynsmyndighed – Bundesnetzagentur (BNetzA) – accepterede Kommissionen løsningsforslaget, som førte til et betydeligt fald i samtrafikpriserne. Derefter begyndte en række virksomheder at udbygge netværk for at udbyde bredbåndstjenester på samtrafikbasis. I en ansøgning til BNetzA af 24. maj bekendtgjorde DT imidlertid sin hensigt om at øge samtrafikpriserne igen. Efter at have konstateret, at dette ville genoplive margenklemmen som fra før løsningen, greb Kommissionens afdelinger derefter ind med et påbud til DT om at efterkomme sine egne tilsagn. For at hindre Kommissionen i at indlede den formelle undersøgelsesprocedure indgav DT en ny ansøgning til BnetzA, hvori anvendtes samme priser som I 2004. BNetzA – som Kommissionens tjenestegrene havde et tæt samarbejde med i denne sag – godkendte derefter engrospriser, som var lavere end de ansøgte og lavere end, hvad der var nødvendigt for DT for at efterkomme sine tilsagn[51]. Kommissionen forventer, at de bedre betingelser for udbud af bredbåndstjenester via samtrafik vil påvirke konkurrenceforholdene positivt og yderligere udbrede bredbåndstjenester i Tyskland, hvilket på sigt vil øge forbrugernes valgmuligheder og mindske forbrugerpriserne.

Undersøgelse af 3G-sektoren

86. Kommissionen afsluttede i september sin sektorundersøgelse af konkurrencesituationen på markedet for nye systemer for mobilkommunikation, der kan transmittere audiovisuelt indhold (3G). Sektorundersøgelsens resultater var blevet præsenteret for offentligheden den 27. maj, og markedsdeltagerne havde fremsat bemærkninger til resultaterne.

87. Sektorundersøgelsen, der var et fælles initiativ fra Kommissionen og EFTA-Tilsynsmyndigheden, udførtes i 2004 og første halvår 2005 og blev påbegyndt, fordi Kommissionen ønskede at sikre sig, at sportsindhold, der er af afgørende betydning for udbredelsen af nye mobile tjenester, ikke holdes tilbage som følge af konkurrencebegrænsende praksis. Undersøgelsen bestod i en omfattende gennemgang af praksis hos samtlige aktører, der er aktive inden for erhvervelse, gensalg og drift af mobile rettigheder til sportsbegivenheder.

88. Omkring 230 organisationer besvarede de spørgeskemaer, der blev udsendt i 2004. GD COMP analyserede endvidere under gennemgangen af de indsamlede oplysninger 50 sagsforhold, hvor der opstod konkurrenceproblemer på tidspunktet for salget af G3-rettigheder.

89. Sektorundersøgelsens resultater gav Kommissionen et klart overblik over aktuelle markedsudviklinger og de mest udbredte markedsførings- og driftsmønstre i hele værdikæden for sportsindhold til mobile platforme. Sektorundersøgelsens resultater og opfølgende aktioner er beskrevet i en rapport, der opsummerer undersøgelseskonklusionerne[52].

90. Rapporten indeholder en beskrivelse af en række potentielt konkurrencebegrænsende praksis, der blev fundet under sektorundersøgelsen, og som kan begrænse tilgængeligheden af innovative mobile sportstjenester for forbrugerne. Rapporten fokuserer på fire hovedområder, hvor undersøgelsen påviste konkurrenceproblemer:

91. Bundling: situationer hvor stærke medieoperatører har opkøbt alle audiovisuelle rettigheder til vigtige sportsbegivenheder som et bundt for at sikre sig eneret over samtlige platforme uden at have til hensigt at udnytte G3-rettighederne eller give dem i licens.

92. Embargoer: situationer, hvor overdrevent restriktive betingelser (stramme tidsembargoer eller unødvendige begrænsninger af kliplængden) knyttes til mobile rettigheder, hvilket i praksis begrænser 3G-indholdets tilgængelighed.

93. Fælles markedsføring: situationer hvor 3G-rettigheder forbliver uudnyttede, fordi det ikke lykkes kollektive salgsorganisationer at sælge 3G-rettighederne til de enkelte sportsklubbers begivenheder.

94. Eneret: tildeling af eneret for 3G-rettigheder i situationer, der fører til stærke operatørers monopolisering af vigtigt indhold.

95. Rapporten opfordrede markedsdeltagerne til at revurdere deres forretningspraksis og i tide råde bod på mulige konkurrencebegrænsende virkninger som følge af deres forretningspraksis. Dennævner også, at GD COMP sammen med de berørte nationale konkurrencemyndigheder vil foretage en gennemgang af de potentielt skadelige sagsforhold af nationale dimensioner, som blev kortlagt under sektorundersøgelsen.

Høringsprocedure efter artikel 7 i rammedirektivet (2002/21/EF)

96. I henhold til EU’s fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester[53] er de nationale tilsynsmyndigheder forpligtet til at afgrænse relevante markeder for elektronisk kommunikation tilpasset de nationale forhold, og det i overensstemmelse med konkurrencerettens principper.

97. I overensstemmelse med markedsanalyseproceduren må de nationale tilsynsmyndigheder stille alle udkast til foranstaltninger vedrørende afgrænsning af relevante markeder, oplysninger om, hvorvidt en virksomhed har en stærk markedsposition eller ej og i så fald de påtænkte afhjælpende foranstaltninger til rådighed for Kommissionen. Kommissionen kan enten fremsætte bemærkninger til disse, og de nationale tilsynsmyndigheder tager nøje hensyn hertil, eller anmode den nationale tilsynsmyndighed om at trække udkastet til foranstaltning tilbage, hvis markedsafgrænsningen og/eller konstateringen af en stærk markedsposition er uforenelig med fællesskabsretten. Kommissionen modtog i 2005 201 anmeldelser fra nationale tilsynsmyndigheder (en nettostigning sammenholdt med 89 anmeldelser i 2004).

98. Kommissionen vedtog i 2005 en beslutning med anmodning om tilbagetrækning af anmeldte foranstaltninger[54]. I den pågældende sag – som vedrørte engros-opkaldsterminering i fastnet i Tyskland – påtænkte den nationale tilsynsmyndighed at udpege Deutsche Telekom som operatør med stærk markedsposition på markedet for engros-opkaldsterminering i eget netværk. Den nationale tilsynsmyndighed konkluderede, at de 53 alternative fastnetoperatører i Tyskland – i lyset af Deutsche Telekom’s modvægt på aftagersiden - ikke havde en stærk markedsposition til trods for deres monopolagtige stillinger for engros-opkaldsterminering i egne netværk. Kommissionen mente imidlertid, at den nationale tilsynsmyndighed ikke i tilstrækkelig grad havde dokumenteret argumentet om modvægt på aftagersiden.

99. Kommissionen vurderede endvidere tre anmeldelser, hvor den nationale tilsynsmyndighed fandt, at to eller flere operatører tilsammen havde en dominerende stilling på et relevant marked. I to af disse sager trak den nationale tilsynsmyndighed anmeldelsen tilbage før vedtagelsen af Kommissionens beslutning på grundlag af den foreløbige vurdering fra Kommissionens tjenestegrene[55]. I den tredje sag – som vedrørte markedet for engros-tilslutning til mobilnet og access i Irland – gjorde Kommissionen ikke indsigelse over for den nationale tilsynsmyndigheds konklusion om en kollektiv dominerende stilling.

100. Endelig accepterede Kommissionen den franske nationale tilsynsmyndigheds forslag om også at lade det relevante marked for taletelefoni over fastnettet omfatte såkaldt IP-telefoni (VoIP), som sætter kunderne i stand til at foretage og modtage opkald på samme måde som traditionel taletelefoni[56]. Den franske tilsynsmyndighed skelnede mellem rent internetbaseret VoIP, som ligner øjeblikkelige beskeder (IMS) og anden direkte kommunikation mellem terminaler (peer-to-peer), der også er internetbaseret, f.eks. Skype, og VoIP, der udbydes via alternative bredbåndsoperatører, som har investeret i ubundtet adgang til abonnentledninger og andre bredbåndstilslutninger og derfor kan tilbyde kunderne taletelefoni af højere kvalitet og samme funktionalitet som traditionel taletelefoni.

Overtrædelsesprocedurer efter EF-traktatens artikel 226 vedrørende konkurrencedirektivet (2002/77/EF)

101. Udover og i kombination med EU’s konkurrenceregler og høringsproceduren efter artikel 7 i rammedirektivet anvender Kommissionen overtrædelsesprocedurerne efter EF-traktatens artikel 226 for at sikre, at medlemsstaterne i) gennemfører fællesskabsdirektiverne i national lovgivning og ii) gennemfører dem korrekt. Det er GD COMP’s ansvar at overvåge medlemsstaternes overholdelse af et af direktiverne i EU’s rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester, nemlig det såkaldte konkurrencedirektiv[57]. Konkurrencedirektivet har først og fremmest til formål at sikre, at medlemsstaterne ikke indrømmer eller opretholder særlige eller eksklusive rettigheder for udbydelse af elektroniske kommunikationsnetværk eller -tjenester i strid med EF-traktatens artikel 86, og dermed sikre konkurrencedygtige markedsbetingelser overalt i EU.

102. Kommissionen videreførte sine overtrædelsesprocedurer over for de medlemsstater, der var forsinket med hensyn til vedtagelsen af de nødvendige foranstaltninger i national lovgivning for at overholde kravene i konkurrencedirektivet. I løbet af 2005 afsluttede Kommissionen procedurer indledt over for Belgien, Estland og Den Tjekkiske Republik, efter at disse medlemsstater havde meddelt Kommissionen, at de nationale foranstaltninger var vedtaget. Derimod fandt Domstolen i dom afsagt den 14. april, at Grækenland endnu ikke havde vedtaget de nødvendige foranstaltninger for at overholde konkurrencedirektivet[58]. Domstolen fandt ligeledes i en dom afsagt den 16. juni, at Luxembourg ikke havde vedtaget de nødvendige foranstaltninger for at overholde direktivet[59]. Luxembourg foretog imidlertid den 23. juni anmeldelse til Kommissionen af foranstaltninger, der vil bringe landets lovgivning i overensstemmelse med konkurrencedirektivet.

103. Det blev i 2004 bragt til Kommissionens kendskab, at der i Sverige fortsat findes forskrifter, som forpligter tv-selskaber til at erhverve jordbaseret og anden transmission udelukkende fra det statsejede selskab, Teracom AB. Kommissionen indledte derfor en overtrædelsesprocedure over for Sverige[60]. Den svenske regerings svar til Kommissionens åbningsskrivelse – som vedrørte analoge transmissionstjenester - indeholdt intet klart tilsagn om at bringe overtrædelsen til ende inden for en rimelig tidshorisont. Kommissionen vedtog således den 16. marts en begrundet udtalelse over for Sverige i medfør af EF-traktatens artikel 226. Kommissionen konkluderede, at kravet om, at tv-selskaber skal erhverve analoge transmissionstjenester udelukkende fra Teracom, er i strid med konkurrencedirektivet. Yderligere undersøgelser i 2005 viste, at de svenske forskrifter om digitale transmissionstjenester har lignende virkninger. Tv-selskaber, der ønsker at distribuere deres programmer via et digitalt jordbaseret netværk i Sverige, er forpligtet til at samarbejde med Teracom om visse centrale punkter i den digitale distributionskæde (såsom frekvensmultiplexering). Kommissionen konkluderede, at Teracom de facto er blevet indrømmet særlige eller eksklusive rettigheder også for digitale transmissionstjenester, hvilket er i strid med konkurrencedirektivet. Kommissionen sendte derfor den 12. oktober en supplerende åbningsskrivelse til den svenske regering.

104. Samme dag sendte Kommissionen en åbningsskrivelse til Ungarn, hvori Kommissionen fremsætter det synspunkt, at den ungarske medielovgivning er uforenelig med konkurrencedirektivet. Ved at begrænse kabel-tv-selskabernes rettigheder i forbindelse med transmissionstjenester på et område, som ikke omfatter mere end en tredjedel af befolkningen, begrænser den ungarske medielovgivning retten til at etablere eller udbyde elektroniske kommunikationsnetværk eller -tjenester og forhindrer yderligere konsolidering af kabel-tv-markedet. Fjernes begrænsningen, vil det øge konkurrencen dels mellem kabeloperatørerne indbyrdes, dels mellem kabeloperatørerne og operatører, der anvender andre former for infrastruktur.

Posttjenester

105. EU’s konkurrencepolitik i postsektoren iværksættes inden for rammerne af den endnu ufuldstændige liberalisering af markedet for posttjenester. Postdirektivet[61] tillader i den udstrækning, det er nødvendigt for at sikre driften af udøvelse af forsyningspligten på økonomisk rimelige vilkår, at medlemsstaterne forbeholder de forsyningspligtige befordringsvirksomheder visse posttjenester, og dette gælder fortsat en stor del af markedet. Postdirektivet kræver, at Kommissionen senest inden den 31. december 2006 opstiller forslag, der i givet fald indfører fuld liberalisering af markedet for posttjenester i EU i 2009. En række medlemsstater har ophævet deres monopoler eller bekendtgjort planer herom inden denne tidsfrist.

106. På denne baggrund undersøgte Kommissionen i 2005 en række medlemsstaters udkast til love om posttjenester. Kommissionen indtog det synspunkt, at Den Tjekkiske Republiks udkast til lov om posttjenester indeholder bestemmelser, som ville have udvidet monopolstillingen for den etablerede operatør udover postdirektivets anvendelsesområde og dermed genindført et monopol på det marked, der tidligere var åbent for konkurrence. Kommissionen mener, at når eksklusive rettigheder ikke går ud over området omfattet af eneret som defineret i postdirektivet, kan de som udgangspunkt være berettigede i henhold til artikel 86, stk. 2[62]. På baggrund af en række uformelle kontakter mellem Kommissionen og den tjekkiske regering, blev loven ændret således, at den ikke udvider monopolet og tillader yderligere udvikling af konkurrencen på det pågældende marked.

107. GD COMP er for øjeblikket desuden i færd med at undersøge visse former for praksis, der kan virke hindrende for konkurrencen for grænseoverskridende post inden for Fællesskabet, som i princippet er liberaliseret i henhold til EU-reglerne. I de fleste tilfælde vedrører påstået misbrug praksis, hvor den dominerende stilling overføres fra monopoltjenestemarkedet til andre markeder, der er åbne for konkurrence. Sådan praksis vil sandsynligvis gribe om sig efterhånden, som liberaliseringen skrider frem. Kommissionen og de nationale konkurrencemyndigheder må derfor fortsat være påpasselige, så konkurrencebegrænsende adfærd ikke ophæver fordelene ved det gradvise liberaliseringsforløb, som Rådet og Europa-Parlamentet har vedtaget.

2.2. Medier

Den tyske Bundesliga

108. Kommissionen vedtog den 19. januar beslutningen om den tyske Bundesliga [63] – den første tilsagnsbeslutning i medfør af artikel 9 i forordning (EF) nr. 1/2003. Beslutningen erklærer den tyske fodboldligas tilsagn vedrørende fælles markedsføring og eksklusiv salg af rettighederne til medieudnyttelse af kampe for juridisk bindende og afsluttede proceduren.

109. Med Bundesliga -beslutningen bekræftede Kommissionen sin kartelpolitik på medieområdet med hensyn til salg og erhvervelse af værdifulde audiovisuelle rettigheder til sportsbegivenheder. På grund af strukturen i mediesektoren, hvor et begrænset antal operatører handler en lille mængde værdifulde eksklusive audiovisuelle rettigheder til sportsbegivenheder, opstår der let konkurrenceproblemer i sektoren. På forsyningssiden findes der ofte kun få udbydere af førsteklasses sportsrettigheder. Koncentrationen på forsyningssiden øges ved fælles markedsføring, dvs . klubrettighederne samles i en pool og markedsføres som én enkelt enhed[64]. Der findes også en betydelig koncentration på aftagersiden, hvilket også kan give konkurrenceproblemer, da det kan påvirke adgangen til indhold for markedets øvrige operatører[65].

110. Kommissionen foretog en foreløbig vurdering i henhold til artikel 9, stk. 1, i forordning nr. 1/2003 og underrettede ligaforeningen og DFB herom. I henhold til den foreløbige vurdering rejser Liga-Fußballverband's fælles markedsføring og eksklusiv salg af rettighederne til medieudnyttelse en række konkurrenceproblemer. Bundesliga -klubberne hindredes muligvis i at handle uafhængigt med tv-selskaber og/eller mellemhandlere specialiseret i sportsrettigheder, og især i at træffe uafhængige forretningsmæssige afgørelser om priser eller bestemme art og omfang af rettighedsoverdragelser, hvilket udelukker konkurrence mellem klubberne i salget af rettighederne. Da adgang til fodboldindhold spiller en stor rolle for tv-selskaber og nyhedsmedieoperatører, som konkurrerer om reklameindtægter og abonnementer, risikerede ligaforeningens fælles markedsføring desuden at have negativ indvirkning på de senere led på de relevante tv-markeder og markeder for nye medier ved at begrænse produktionen og udelukke adgang.

111. For at råde bod på disse konkurrenceproblemer afgav ligaforeningen tilsagn, som i vidt omfang ændrede strategien om fælles markedsføring[66]. De afgivne tilsagn blev markedstestet med en meddelelse offentliggjort i henhold til artikel 27, stk. 4, i forordning (EF) nr. 1/2003[67]. For at forhindre risikoen for udelukkelse på markederne i de følgende led, ville medierettighederne blive udbudt efter en udbudsprocedure på ikke-diskriminerende og gennemsigtige betingelser. Selv om det anerkendes, at der er behov for en vis grad af eksklusivitet for at beskytte værdien af sportsrettigheder, blev risikoen for længerevarende markedsudelukkelse desuden fjernet med et tilsagn om at begrænse varigheden af eksklusive vertikale licensaftaler til højst tre sæsoner. Længere aftalevarighed ville i henhold til Kommissionens foreløbige vurdering indebære en risiko for, at en succesfuld aftager kunne etablere en dominerende stilling på markedet og hermed begrænse den effektive ex ante konkurrence i forbindelse med fremtidige udbudsrunder.

112. For at give en række potentielt interesserede aftagere mulighed for at byde på de audiovisuelle rettigheder forpligtede ligaforeningen sig til at begrænse eksklusiviteten til opsplitning af de audiovisuelle rettigheder i et rimeligt antal separate pakker udformet således, at hver pakke kan udnyttes enkeltvis af en operatør. Salget af flere meningsfulde pakker vil sætte operatører med mindre markedsstyrke og færre midler til finansiering i stand til at byde på rettigheder svarende til deres behov. En række pakker vil skulle øremærkes for særlige markeder/platforme: på grund af den store asymmetriske værdi af rettighederne til forskellige distributionsplatforme kan adgang til sportsrettigheder udelukkes for markedsoperatører på visse nye markedsplatforme, og ved at foretage en sådan øremærkning af pakkerne til visse distributionsplatforme vil operatører af gratis-tv og betalings-tv, mobile operatører og internetudbydere kunne erhverve rettigheder.

113. For at begrænse risikoen for produktionsrestriktioner på grund af kollektiv markedsføring af eksklusive rettigheder skal klubberne endelig bibeholde retten til at sælge visse rettigheder enkeltvis. En undtagelsesklausul skal sikre maksimal udnyttelse af rettighederne, og dermed undgås situationer med uudnyttede rettigheder, dvs . enhver rettighed, som ligaforeningen ikke kan sælge, eller som aftageren ikke udnytter fuldt ud. Uudnyttede rettigheder tilbageføres til klubberne med henblik på individuel udnyttelse på ikke-eksklusive vilkår.

114. Kommissionen accepterede, at tilsagnene først skulle træde i kraft efter en overgangsperiode[68], så arrangementerne kunne bringes i overensstemmelse med konkurrencereglerne uden at skade driften af den tyske fodboldliga.

115. Det understreges i beslutningen, at den udelukkende omhandler ligaforeningens fælles markedsføring og eksklusive salg med hensyn til de to bedste tyske fodboldrækker for mænd og ikke omhandler konkurrencespørgsmål i forbindelse med licensaftaler indgået enkeltvis. Beslutningen udelukker således ikke, at Kommissionen i fremtiden iværksætter undersøgelser, navnlig hvis en enkelt aftager køber mere end en af rettighedspakkerne.

116. Ligaforeningens tilsagn forbedrer i betydelig grad adgangen til indhold for tv, radio og især for operatører på de nye mediemarkeder. De er således på linje med Kommissionens politik om at sikre maksimal tilgængelighed til indhold for at stimulere innovation og dæmpe tendenser mod koncentration på mediemarkederne under nøje hensyntagen til seernes interesser.

Football Association Premier League[69]

117. Kommissionen bekendtgjorde i november, at den havde modtaget tilsagn fra FA Premier League (FAPL) vedrørende den fælles markedsføring i Det Forenede Kongerige af medierettigheder til fodboldkampe i Premier League. Dette skete som opfølgning på en klagepunktsskrivelse fra 2002 og en offentlig høring om et første sæt tilsagn afgivet i april 2004. Tilsagnene skal anvendes ved salg af rettigheder for fodboldsæsonen 2007 og fremover. Tilsagnene består først og fremmest i, at der skabes mindre og mere velafbalancerede pakker af tv-rettigheder for at sikre, at en individuel aftager ikke kan opkøbe samtlige pakker, og for at sikre, at salget af rettighederne forløber retfærdigt. FAPL har i denne henseende forpligtet sig til at sælge pakkerne til den enkelte højestbydende for hver pakke, og til at sikre, at forløbet overvåges af en tilsynsførende administrator. Tilsagnene omfatter forskellige andre elementer, der fjerner begrænsninger af produktionen via de forskellige medierettigheder. På baggrund af tilsagnene vil Kommissionen muligvis i 2006 vedtage en beslutning i henhold til artikel 9 i forordning (EF) nr. 1/2003.

2.3. Informationsindustri, Internet og forbrugerelektronik

Microsoft

118. Kommissionen vedtog den 28. juli en beslutning vedrørende tilsynsadministratoren i Microsoft -sagen[70]. I henhold til artikel 7 i Kommissionens beslutning af 24. marts 2004 i Microsoft-sagen (i det følgende benævnt beslutningen) skulle der etableres en hensigtsmæssig mekanisme til overvågning af Microsofts efterlevelse af beslutningen, herunder udpegelse af en tilsynsadministrator, der er uafhængig af Microsoft. Dette er et af de sjældne tilfælde, hvor Kommissionen har anvendt en tilsynsadministrator til overvågning af efterlevelse af et forbud i medfør af EF-traktatens artikel 82. Tilsynsadministratorer anvendes oftere i overvågningen af efterlevelse i fusionssager.

119. Tilsynsadministratorens vigtigste ansvar er at tilvejebringe Kommissionen ekspertrådgivning om overholdelsen af beslutningen. Tilsynsadministratoren skal især rådgive Kommissionen om, hvorvidt i) Microsoft i tide udleverer såvel fuldstændige som nøjagtige interoperabilitetsoplysninger og ikke opstiller urimelige eller diskriminerende begrænsninger for adgangen til, eller brugen af, sådanne oplysninger, og hvorvidt ii) den ubundne version af Windows-styresystem til klient-pc’er, som Microsoft stiller til rådighed i overensstemmelse med beslutningen, er fuldt fungerende og ikke indeholder Windows Media Player, og hvorvidt konkurrerende forhandlere af media players råder over tilstrækkelige oplysninger til, at deres media player ikke stilles dårligere, når de køres sammen med Microsofts dominerende Windows-styresystem til klient-pc’er sammenlignet med Windows Media Player. Tilsynsadministratoren skal i denne henseende have adgang til kildekoden for Microsofts styresystemer til såvel pc’er som servere. Alle udgifter til udpegelse og aflønning af tilsynsadministratoren afholdes af Microsoft. Tilsynsadministratoren blev udpeget den 4. oktober fra en liste over mulige kandidater opstillet af Microsoft.

120. Efter afslaget på Microsofts ansøgning om foreløbige foranstaltninger den 22. december 2004 indledte Kommissionen drøftelser med Microsoft om beslutningens efterlevelse. For interoperabilitetsforanstaltningens vedkommende (beslutningens artikel 5) fokuserede Kommissionen på Microsofts forpligtelse til at afgive fuldstændige og nøjagtige oplysninger, som sætter Microsofts konkurrenter i stand til at udvikle styresystemer til arbejdsgruppeservere, der kan arbejde sammen med Windows pc’er og servere på lige fod med Microsofts styresystemer til servere. For at efterleve forpligtelsen stillede Microsoft en teknisk beskrivelse af det pågældende software ("protokoller"), der anvendes i kommunikationen mellem Windows pc’er og arbejdsgruppeservere ("teknisk dokumentation").

121. Denne tekniske dokumentation blev gennemgået af tilsynsadministratoren, Kommissionens tekniske eksperter og flere tredjemænd. De kom alle frem til den konklusion, at dokumentationen ikke gav tilstrækkelige oplysninger til at kunne opbygge konkurrerende interoperative produkter til styresystemer for arbejdsgruppeservere.

122. Det andet spørgsmål med hensyn til Microsofts efterlevelse af interoperabilitetsforanstaltningen, som Kommissionen havde lange drøftelser med Microsoft om i 2005, er rimeligheden i de vilkår, som Microsoft underlægger konkurrenterne for deres adgang til og brug af den tekniske dokumentation. Microsoft udleverede oprindeligt et aftalesæt med de klausuler, som Microsoft ville underlægge virksomheder med interesse i at bruge den tekniske dokumentation. Efter drøftelser med GD COMP ændrede Microsoft i disse ved flere lejligheder. GD COMP foretog ligeledes en markedstest af Microsofts forslag med høring af interesserede virksomheder.

123. I lyset af markedstestens resultater og på baggrund af ekspertudtalelser om den tekniske dokumentation besluttede Kommissionen at indlede en procedure over for Microsoft for at tvinge Microsoft til at efterleve sine forpligtelser i henhold til beslutningen. Kommissionen vedtog således den 10. november en beslutning efter artikel 24, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1/2003 (i det følgende "beslutningen efter artikel 24, stk. 1"). Beslutningen er det første skridt i en procedure efter forordningens artikel 24. Med beslutningen blev Microsoft pålagt dagbøder på 2 mio. EUR fra og med 15. december, ifald Microsoft ikke efterlevede beslutningens artikel 5, litra a) og c), dvs. forpligtelserne til at i) afgive fuldstændige og nøjagtige interoperabilitetsoplysninger, og ii) stille sådanne oplysninger til rådighed på rimelige vilkår.

124. Kommissionen vedtog den 21. december en klagepunktsmeddelelse inden for rammerne af proceduren efter artikel 24 vedrørende Microsofts forpligtelse til at afgive fuldstændige og nøjagtige interoperabilitetsoplysninger. Kommissionens klagepunkter understøttes af yderligere rapporter fra tilsynsadministratoren, hvori denne konkluderer, at den tekniske dokumentation, som Microsoft har udarbejdet som følge af beslutningen efter artikel 24, stk. 1,