EUROPA-KOMMISSIONEN Strasbourg, den 8.3.2022 COM(2022) 105 final 2022/0066(COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV om bekæmpelse af vold mod kvinder og vold i hjemmet {SEC(2022) 150 final} - {SWD(2022) 60 final} - {SWD(2022) 61 final} - {SWD(2022) 62 final} - {SWD(2022) 63 final}



BEGRUNDELSE 1.BAGGRUND FOR FORSLAGET •Begrundelse for forslaget Nærværende forslag har til formål effektivt at bekæmpe vold mod kvinder og vold i hjemmet i hele EU. Med henblik herpå fremsættes der forslag til foranstaltninger på følgende områder: kriminalisering af og sanktioner for relevante strafbare handlinger, beskyttelse af ofre og adgang til domstolsprøvelse, støtte til ofre, forebyggelse, koordinering og samarbejde Vold mod kvinder er kønsbestemt vold rettet mod en kvinde, fordi hun er kvinde, eller som i uforholdsmæssig høj grad rammer kvinder. Det omfatter alle kønsbestemte voldshandlinger, som resulterer i eller sandsynligvis vil resultere i fysisk, seksuel, psykisk eller økonomisk skade eller lidelse, herunder trusler om sådanne handlinger. Det omfatter strafbare handlinger såsom seksuel vold, herunder voldtægt, kvindelig kønslemlæstelse, tvangsægteskab, tvangsabort eller tvangssterilisering, menneskehandel med henblik på seksuel udnyttelse, stalking, seksuel chikane, kvindemord, hadefuld tale og strafbare handlinger på grund af tildelt køn og forskellige former for onlinevold ("cybervold"), herunder deling eller manipulering uden samtykke af materiale med intimt indhold, cyberstalking og cyberchikane. Denne vold er rodfæstet i uligheden mellem kønnene, som afspejler den strukturelle forskelsbehandling af kvinder. Vold i hjemmet er en form for vold mod kvinder, idet den i uforholdsmæssig høj grad rammer kvinder. Den forekommer i familien eller husstanden uanset de biologiske eller juridiske familiebånd, enten mellem partnere eller mellem andre familiemedlemmer, herunder mellem forældre og børn. Kvinder er i uforholdsmæssig høj grad repræsenteret som ofre for begge former for vold på grund af det underliggende tvangs-, magt- og/eller kontrolmønster. Alle kan dog blive offer for denne form for vold uanset tildelt eller socialt køn. Navnlig hvad angår vold i hjemmet, kan den ramme enhver, herunder mænd, unge og ældre, børn og LGBTIQ-personer. Vold mod kvinder og vold i hjemmet er strafbare handlinger, overtrædelser af menneskerettighederne og former for forskelsbehandling. At bekæmpe disse former for vold indgår som en del af Europa-Kommissionens bestræbelser for at beskytte EU's kerneværdier og sikre, at EU's charter om grundlæggende rettigheder overholdes. Vold mod kvinder og vold i hjemmet er udbredt i hele EU og skønnes at berøre hver tredje kvinde i EU. Når der ses nærmere på de mere specifikke former for vold, var det i 2014 hver tiende kvinde, der anmeldte, at de havde været udsat for seksuel vold, og hver tyvende kvinde, der anmeldte, at de var blevet voldtaget. Mere end hver femte kvinde har været udsat for vold i hjemmet. Cybervold er lige så udbredt: Det blev i 2021 skønnet, at hver anden kvinde havde været udsat for kønsbestemt cybervold. Kvinder udsættes generelt oftere for cybervold på grund af deres tildelte eller sociale køn, navnlig seksuelle former for cybervold. På nettet er kvinder systematisk mål for voldelige højreekstremistiske grupper og terrorgrupper, som har til hensigt at sprede had mod dem. F.eks. opfordrer den såkaldte "incel"-bevægelse (ufrivillig cølibat) til vold mod kvinder på nettet og promoverer denne form for vold som en heroisk handling. Cybervold rammer især kvinder, der er aktive i det offentlige liv, såsom politikere, journalister og menneskerettighedsforkæmpere. Det kan føre til, at kvinder tier og ikke deltager i samfundet, hvilket undergraver det demokratiske princip, der er nedfældet i traktaten om Den Europæiske Union. Kvinder oplever også vold på arbejdspladsen: Omkring hver tredje kvinde i EU har været udsat for seksuel chikane på arbejdspladsen. I kommissionsformand Ursula von der Leyens politiske retningslinjer fremhævedes behovet for at forebygge og bekæmpe vold mod kvinder, beskytte ofre og straffe gerningsmændene som en central prioritet for Kommissionen. I strategien for ligestilling mellem mænd og kvinder 2020-2025 blev der bebudet EU-foranstaltninger til forebyggelse af disse former for vold, beskyttelse af ofre, retsforfølgning af gerningsmændene og gennemførelse af tilknyttede omfattende og koordinerede politikker. I handlingsplanen for den europæiske søjle for sociale rettigheder gentages tilsagnet om at bekæmpe kønsbestemt vold, og der foreslås lovgivning med henblik herpå. Europa-Parlamentet har gentagne gange opfordret Kommissionen til at fremsætte forslag til lovgivning om vold mod kvinder og vold i hjemmet og om kønsbestemt cybervold. Europa-Parlamentet har senest vedtaget to lovgivningsmæssige initiativbetænkninger baseret på artikel 225 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), hvori det anmoder Kommissionen om henholdsvis at fremsætte forslag til bekæmpelse af kønsbestemt vold og cybervold og at tilføje kønsbestemt vold som et nyt kriminalitetsområde, jf. artikel 83, stk. 1, i TEUF. •Formål med forslaget Dette forslag har til formål at forebygge og bekæmpe vold mod kvinder og vold i hjemmet for at sikre et højt sikkerhedsniveau og fuld udøvelse af de grundlæggende rettigheder i Unionen, herunder retten til ligebehandling og ikkeforskelsbehandling af kvinder og mænd. Forslaget bidrager således til oprettelsen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed (afsnit V i TEUF). For at nå disse mål vil forslaget: ·gøre de nuværende EU-retsakter, der er relevante for bekæmpelsen af vold mod kvinder og vold i hjemmet, mere effektive ·skabe opadgående konvergens og udfylde huller i forbindelse med beskyttelse, adgang til domstolsprøvelse, forebyggelse og koordinering og samarbejde ·tilpasse EU-retten til etablerede internationale standarder. Med forslaget kriminaliseres bestemte former for vold, som i uforholdsmæssig høj grad rammer kvinder, og ofres rettigheder styrkes, idet der gøres brug af det eksisterende retsgrundlag som fastsat i artikel 82, stk. 2, og 83, stk. 1, i TEUF. Det sikres derved, at sådanne strafbare handlinger retsforfølges effektivt, og det bidrager til at udrydde vold mod kvinder og vold i hjemmet og i højere grad støtte og beskytte ofrene. En øget tillid til andre medlemsstaters retsregler vil bidrage til at sikre gensidig anerkendelse af domme og afgørelser i straffesager og forbedre det retlige samarbejde i straffesager. Et vigtigt referencepunkt for forslaget er Europarådets konvention fra 2014 til forebyggelse og bekæmpelse af vold mod kvinder og vold i hjemmet ("Istanbulkonventionen"). Istanbulkonventionen er den mest vidtgående anerkendte internationale ramme til på omfattende vis at bekæmpe vold mod kvinder og vold i hjemmet. Nærværende forslag tager sigte på at nå konventionens mål inden for rammerne af EU's kompetenceområde ved at supplere gældende EU-ret og medlemsstaternes nationale lovgivning på de områder, der er omfattet af konventionen. Både i de medlemsstater, der har ratificeret Istanbulkonventionen, og i dem, der ikke har gjort det, er der behov for foranstaltninger. Under det forberedende arbejde blev der konstateret et behov for foranstaltninger på områderne adgang til domstolsprøvelse, herunder minimumsregler for definitioner og sanktioner i relation til bestemte strafbare handlinger, ofres rettigheder og beskyttelse i forbindelse med straffesager, specialiseret støtte til ofre, forebyggelse af denne form for vold og større koordinering og tættere samarbejde på EU-plan og nationalt plan. De relevante EU-standarder er fragmenterede på tværs af flere retsakter og har ikke ført til en effektiv overvågning og håndhævelse. Indsatsen på nationalt plan er hovedsagelig blevet iværksat på grundlag af Istanbulkonventionen, men overvågningen af konventionens gennemførelse viser, at der fortsat er mangler. I lyset af hvordan volden mod kvinder og volden i hjemmet har udviklet sig i de seneste årtier, er det usandsynligt, at omfanget af disse typer strafbare handlinger vil mindskes, uden at der gøres en indsats på EU-plan. Derudover tages der i dette forslag hensyn til de seneste fænomener såsom cybervold mod kvinder, som ikke specifikt behandles i Istanbulkonventionen. Cybervolden har været stigende i kølvandet på brugen af internettet og IT-redskaber. Det er ofte en udvidelse af den vold, ofre udsættes for offline. Trods den udbredte cybervold har lovgivningen på området hidtil været meget fragmenteret, og der er konstateret betydelige huller i lovgivningen på både EU-plan og medlemsstatsplan.

På nuværende tidspunkt findes der ingen specifik EU-retsakt, der på omfattende vis behandler vold mod kvinder og vold i hjemmet. Dette direktiv vil være den første retsakt, hvori denne form for vold specifikt behandles. Foranstaltningerne er baseret på anbefalingerne fra ekspertgruppen for indsatsen mod vold mod kvinder og vold i hjemmet ("GREVIO"), som er et uafhængigt ekspertorgan med ansvar for overvågningen af gennemførelsen af Istanbulkonventionen. I forbindelse med foranstaltningerne tages der også hensyn til anbefalingerne fra internationale eksperter og organer på området, herunder i De Forenede Nationers regi, og deres overvejelser om internationalt anerkendt god praksis i forbindelse med bekæmpelse af vold mod kvinder og vold i hjemmet. I de målrettede foranstaltninger vedrørende strafbare handlinger og ofres rettigheder fastsættes der minimumsregler, som sætter medlemsstaterne i stand til at fastsætte højere standarder og giver dem fleksibilitet til at tage hensyn til den landespecifikke situation. Der foreslås navnlig følgende foranstaltninger: –Kriminalisering af visse former for vold, som i uforholdsmæssig høj grad rammer kvinder, som ikke i tilstrækkelig grad bekæmpes på nationalt plan, og som falder ind under EU's ansvarsområde på grundlag af det eksisterende retsgrundlag. Det drejer sig om kriminalisering af voldtægt på grundlag af manglende samtykke (i nogle medlemsstater kræves der magtanvendelse eller trusler), kvindelig kønslemlæstelse og visse former for cybervold. –Styrkelse af ofres ret til domstolsprøvelse og ret til passende beskyttelse, som direkte dækker de behov, som ofre for vold mod kvinder og vold i hjemmet har. Disse foranstaltninger omfatter følgende: –at sikre, at de nationale myndigheder er tilstrækkeligt rustet til at bekæmpe vold mod kvinder og vold i hjemmet –at sikre, at de nationale myndigheder behandler ofre på en kønssensitiv måde –at sikre en individuel vurdering af behovet for beskyttelse og støtte, som er skræddersyet til de specifikke behov hos ofre for vold mod kvinder eller vold i hjemmet –at sikre særlige beskyttelsesforanstaltninger for børn, der er ofre for vold mod kvinder eller vold i hjemmet –at sikre beskyttelse ved hjælp af afgørelser om øjeblikkelig bortvisning og om beskyttelse –at sikre, at ofre rent faktisk kan kræve erstatning fra gerningsmanden –at sikre, at onlineindhold i forbindelse med cybervold fjernes, og at der er mulighed for domstolsprøvelse for de berørte brugere –at sikre, at der findes statslige organer, som kan bistå, rådgive og repræsentere ofre i retssager vedrørende vold mod kvinder eller vold i hjemmet. –Ydelse af støtte til ofre, som er skræddersyet til de specifikke behov hos ofre for vold mod kvinder eller vold i hjemmet. Dette omfatter særlig støtte i tilfælde af seksuel vold og kvindelig kønslemlæstelse, adgang til nationale hjælpetjenester, øget adgang til krisecentre og omfattende støtte til ofre for seksuel chikane på arbejdspladsen. Det indebærer også målrettet støtte til ofre med særlige behov og risikogrupper, herunder kvinder, der flygter fra væbnede konflikter. –Forebyggelse af vold mod kvinder og vold i hjemmet, herunder ved at skabe øget bevidsthed, uddanne fagfolk, som sandsynligvis kommer i kontakt med ofre, og arbejde med gerningsmænd. –Øget koordinering og samarbejde på nationalt plan og EU-plan ved at sikre en tilgang, der involverer en række instanser, og større indsamling af data om vold mod kvinder og vold i hjemmet. ·Sammenhæng med de gældende regler på samme område Der findes ikke en specifik EU-retsakt, der på omfattende vis behandler navnlig vold mod kvinder og vold i hjemmet. Der findes imidlertid flere EU-retsakter, som er relevante for ofre for vold mod kvinder og vold i hjemmet. Heri fastsættes der enten generelle regler, der også gælder for denne kategori af ofre, eller der fastsættes særlige regler for visse former for sådan vold. Nogle af de mest relevante er: –Direktiv 2012/29/EU ("direktivet om ofres rettigheder"): Direktivet om ofres rettigheder finder anvendelse på alle ofre for kriminalitet. Heri fastsættes der minimumsstandarder for ofre for kriminalitet med hensyn til rettigheder, beskyttelse og støtte i EU. Der henvises også til ofre for kønsbestemt vold, ofre for seksuel vold og ofre for vold, der udøves af nærtstående personer. I direktivet fastsættes der imidlertid ikke særlige regler, der er skræddersyet til ofre for disse former for kriminalitet. Nærværende forslag supplerer reglerne i direktivet om ofres rettigheder med henblik på at dække de specifikke behov hos ofre for vold mod kvinder og vold i hjemmet. Ud over de mere specifikke foranstaltninger, som nærværende forslag indeholder, vil ofre fortsat være omfattet af de generelle bestemmelser i direktivet om ofres rettigheder. –Direktiv 2011/99/EU ("direktivet om den europæiske beskyttelsesordre") og forordning (EU) nr. 606/2013 ("forordningen om gensidig anerkendelse") – EU-regler om europæiske beskyttelsesordrer:

Disse to retsakter muliggør grænseoverskridende anerkendelse af afgørelser om beskyttelse, der er truffet i henhold til national ret. I henhold til nærværende initiativ skal medlemsstaterne give mulighed for at træffe afgørelser om øjeblikkelig bortvisning og om beskyttelse i deres nationale lovgivning. Initiativet danner derved grundlag for direktivet om den europæiske beskyttelsesordre og forordningen om gensidig anerkendelse. –Direktiv 2011/93/EU ("direktivet om seksuelt misbrug af børn") og direktiv 2011/36/EU ("direktivet om bekæmpelse af menneskehandel"): Direktivet om seksuelt misbrug af børn og direktivet om bekæmpelse af menneskehandel indeholder bestemmelser om forebyggelse, beskyttelse, støtte og adgang til domstolsprøvelse for specifikke kategorier af ofre, nemlig ofre for seksuelt misbrug og seksuel udnyttelse af børn og børnepornografi samt menneskehandel. Disse mere specifikke direktivers standarder for kriminalisering af denne form for vold og de tilsvarende sanktioner vil fortsat finde anvendelse. Direktivet om bekæmpelse af menneskehandel vil fortsat regulere kriminaliseringen af menneskehandel med henblik på seksuel udnyttelse. Det er i øjeblikket ved at blive gennemgået for at vurdere, om der eventuelt fremover vil blive behov for ændringer under hensyntagen til den kriminalisering på EU-plan og de tilsvarende sanktioner, der indføres med dette direktiv. Direktivet om seksuelt misbrug af børn vil fortsat finde anvendelse på seksuelt misbrug af børn. I artikel 24 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder fastsættes det, at børn har ret til den beskyttelse og omsorg, der er nødvendig for deres trivsel, og at barnets tarv i forbindelse med foranstaltninger vedrørende børn, uanset om de træffes af offentlige myndigheder eller private institutioner, skal komme i første række. Det er indlysende, at beskyttelse inden for en specifik ramme med henblik på at kriminalisere voldtægt på grundlag af begrebet samtykke også bør udvides til at omfatte børn, for så vidt som de er i stand til at give gyldigt samtykke. Dette afhænger af, hvad den seksuelle lavalder, som reguleres på medlemsstatsniveau og varierer fra medlemsstat til medlemsstat, er. Da direktivet om seksuelt misbrug af børn allerede udgør en særlig ramme for alle børn, indføres der ved nærværende forslag de ændringer, der er nødvendige for at sikre sammenhæng ved hjælp af en målrettet ændring af nævnte direktiv. Med denne ændring indføres penetration som en yderligere skærpende omstændighed og begrebet manglende samtykke for børn over den seksuelle lavalder. Parallelt hermed er der også ved at blive foretaget en evaluering af direktivet om seksuelt misbrug af børn, hvilket i 2023 kan munde ud i et forslag til omarbejdning. Det vil give mulighed for med nærværende forslag at sikre den overordnede sammenhæng i den særlige ramme for beskyttelse af børn mod alle former for seksuelt misbrug og seksuel udnyttelse. Bestemmelserne i nærværende forslag vedrørende ofres rettigheder samt beskyttelse af og støtte til dem og forebyggelse af vold mod kvinder eller vold i hjemmet (kapitel 3-5) finder også anvendelse på ofre, der er omfattet af direktivet om seksuelt misbrug af børn og direktiverne om bekæmpelse af menneskehandel, når sådanne handlinger også klassificeres som vold mod kvinder eller vold i hjemmet. –Rådets direktiv 2004/80/EF ("direktivet om erstatning til ofre for forbrydelser"): Direktivet om erstatning til ofre for forbrydelser gør det muligt for personer, der har været ofre for forsætlige voldsforbrydelser, at søge om erstatning fra staten. Nærværende initiativ styrker ofres ret til adgang til erstatning yderligere ved at styrke retten til erstatning fra gerningsmanden, bl.a. ved at fastsætte minimumsregler for ydelse af en sådan erstatning. –I "direktivet om ligestilling mellem kønnene" fastsættes det, at kønsbestemt og seksuel chikane på arbejdspladsen og i forbindelse med adgang til varer og tjenesteydelser strider mod princippet om ligebehandling af mænd og kvinder. I henhold til direktiverne skal medlemsstaterne forbyde en sådan adfærd, sikre ofrene retsmidler (herunder erstatning) og fastsætte sanktioner, der er effektive, står i et rimeligt forhold til den strafbare handling og har en afskrækkende virkning. Nærværende direktiv supplerer disse instrumenter ved, at der heri fastsættes minimumsstandarder for støtte til og adgang til domstolsprøvelse for ofre for denne form for chikane. –Forslaget til forordning om et indre marked for digitale tjenester ("forordningen om digitale tjenester"): Med forslaget til forordningen om digitale tjenester sigter Kommissionen mod at beskytte de grundlæggende rettigheder online og håndtere risici på nettet, herunder risikoen for kvinders sikkerhed på nettet. I forslaget til forordning om digitale tjenester fastsættes der en generel ramme for myndighedstilsyn, ansvarlighed og gennemsigtighed for udbydere af onlinetjenester. Nærværende forslag gør forordningen om digitale tjenester mere effektiv på to afgørende områder: –Forordningen om digitale tjenester indeholder due diligence-forpligtelser for visse udbydere af formidlingstjenester med henblik på at bekæmpe ulovligt onlineindhold. Den indeholder ikke en definition på EU-plan af, hvad der udgør et sådant ulovligt indhold. Nærværende forslag supplerer forslaget til forordning om digitale tjenester, idet det foreslås at medtage minimumsregler for strafbare handlinger i form af cybervold. –Nærværende forslag sikrer, at de nationale retslige myndigheder har beføjelse til at udstede påbud til udbydere af formidlingstjenester om at reagere på bestemte typer ulovligt indhold, der svarer til cybervold som omhandlet i dette forslag. –Forslag om at tiltræde Istanbulkonventionen I 2016 foreslog Kommissionen, at EU skulle tiltræde Istanbulkonventionen, hvorefter Kommissionen og formandskabet for Rådet i 2017 undertegnede konventionen på EU's vegne. Indtil nu er EU's tiltrædelsesproces ikke afsluttet, da Rådet endnu ikke har vedtaget den endelige afgørelse om indgåelse. Afslutningen af EU's tiltrædelse af konventionen er fortsat en prioritet for Kommissionen. Foranstaltningerne i nærværende forslag har til formål at nå konventionens mål inden for rammerne af EU's kompetenceområder og dermed øge den beskyttelse, konventionen giver. Når EU tiltræder konventionen, vil nærværende initiativ udgøre en gennemførelse af konventionen på disse områder. Kommissionen har vurderet alle de EU-retsakter, der er relevante for bekæmpelse af vold mod kvinder og vold i hjemmet og for ofres rettigheder i forhold til målene i dette forslag. Kommissionen har taget hensyn til resultatet af denne vurdering ved udarbejdelsen af dette forslag (se bilag 8 til konsekvensanalyserapporten). Dette forslag er derfor i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i eksisterende EU-lovgivning. •Sammenhæng med Unionens politik på andre områder Dette forslag er i overensstemmelse med traktatens mål om at sikre et højt sikkerhedsniveau inden for EU's område med frihed, sikkerhed og retfærdighed som fastsat i afsnit V i TEUF og udøvelsen af de grundlæggende rettigheder i EU. Det er også i overensstemmelse med en lang række EU-politikker, hvor behovet for at bekæmpe kønsbestemt vold fremhæves. Dette mål har en fremtrædende plads i den samlede EU-strategi om barnets rettigheder, EU-strategien for ofres rettigheder (2020-2025), strategien for ligestilling af LGBTIQ-personer 2020-2025, strategien for rettigheder for personer med handicap 2021-2030 og handlingsplanen for den europæiske søjle for sociale rettigheder. EU's kønshandlingsplan III gør bekæmpelse af kønsbestemt vold til en af prioriteterne i EU's optræden udadtil. Kommissionen vedtog en meddelelse om et mere inklusivt og beskyttende Europa: udvidelse af listen over strafbare handlinger i EU til hadefuld tale og hadforbrydelser med henblik på vedtagelse af en rådsafgørelse om udvidelse af listen over strafbare handlinger i artikel 83, stk. 1, i TEUF til hadefuld tale og hadforbrydelser ("EU-initiativ vedrørende kriminalitet"). Hadefuld tale og hadforbrydelser underminerer selve grundlaget for et demokratisk og pluralistisk samfund og de fælles værdier, der er nedfældet i artikel 2 i TEU. Det særligt alvorlige ved disse typer adfærd i betragtning af deres indvirkning på de grundlæggende rettigheder og værdier og deres grænseoverskridende karakter kræver en fælles indsats på EU-plan. For navnlig at imødegå den kraftige stigning i offentlighedens tilskyndelse til vold og had online på grundlag af tildelt eller socialt køn, navnlig kvindefjendsk tilskyndelse til had og vold, fastsættes der i dette direktiv minimumsregler for definitionen af og sanktionerne for strafbare handlinger i form af denne type cybervold. Efter vedtagelsen af Rådets afgørelse om tilføjelse af hadefuld tale og hadforbrydelser som et nyt retsgrundlag til artikel 83, stk. 1, i TEUF vil Kommissionen kunne fremsætte forslag til yderligere lovgivning for at harmonisere, hvad der skal forstås ved hadefuld tale og hadforbrydelser, ved at tilføje beskyttede grunde. ·Forslagets overensstemmelse med klimamålene Som det fremgår af konsekvensanalysen, forventes der ingen miljøvirkninger. 2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET

•Retsgrundlag Dette forslag har hjemmel i en kombination af artikel 82, stk. 2, og artikel 83, stk. 1, i TEUF. I artikel 83, stk. 1, i TEUF fastsættes retsgrundlaget for minimumsregler for, hvad der skal anses for at udgøre strafbare handlinger, samt for straffene i relation til seksuel udnyttelse af kvinder og børn og IT-kriminalitet. Begrebet "seksuel udnyttelse" i artikel 83, stk. 1, i TEUF kan forstås som enhver faktisk udnyttelse eller ethvert forsøg på udnyttelse af en sårbar stilling, af forskelle i magtforhold eller af tillid, herunder, men ikke kun for at opnå økonomiske, sociale eller politiske fordele af en seksuel akt med en anden person. Elementet af udnyttelse kan henvise til opnåelse af magt eller dominans over en anden person med henblik på seksuel behovstilfredsstillelse, økonomisk gevinst og/eller forfremmelse. Disse elementer er forudsætningen for at tale om strafferetlige handlinger i form af voldtægt og kvindelig kønslemlæstelse. Kvindelig kønslemlæstelse er en praksis, der indebærer udnyttelse, og som foretages med henblik på at bevare og hævde dominans over kvinder og piger og for at udøve social kontrol over piger og kvinders seksualitet. Det foretages undertiden i forbindelse med børneægteskaber eller tvangsægteskaber eller vold i hjemmet. Dette afspejler den typiske magtbalance mellem kvinder og mænd i sådanne tilfælde, som også er fremherskende i forbindelse med voldtægt. Begrebet "IT-kriminalitet" i artikel 83, stk. 1, i TEUF omfatter strafbare handlinger i relation til brugen af informations- og kommunikationsteknologi eller er uløseligt forbundet hermed. Brugen af denne teknologi som angrebsmiddel kan forstærke den strafbare handlings grovhed med hensyn til kvantitet, kvalitet, intensitet, valg af mål og varighed i et omfang, som ikke kan opnås på anden vis. Minimumsreglerne om strafbare handlinger, der svarer til cybervold mod kvinder i dette forslag, vedrører sådanne strafbare handlinger, som er uløseligt forbundet med onlinemiljøet og brugen af denne teknologi. Artikel 82, stk. 2, i TEUF udgør retsgrundlaget for fastsættelse af minimumsregler for kriminalitetsofres rettigheder, i den udstrækning det er nødvendigt for at lette den gensidige anerkendelse af domme og retsafgørelser samt det politimæssige og retlige samarbejde i straffesager med en grænseoverskridende dimension. •Nærhedsprincippet (for områder, der ikke er omfattet af enekompetence) Vold mod kvinder og vold i hjemmet er udbredt i EU, og covid-19-pandemien har forværret situationen. Denne vold har indvirkning på millioner af mennesker i EU, fører til overtrædelser af de grundlæggende rettigheder og medfører betydelige omkostninger. Dette skaber et særligt behov for at bekæmpe vold mod kvinder og vold i hjemmet på et fælles grundlag på EU-plan. Cybervold mod kvinder, herunder i forbindelse med vold i hjemmet, er opstået som en ny form for vold, der spredes og forstærkes i de enkelte medlemsstater via internettet. I lyset af cybervoldens iboende grænseoverskridende dimension vil medlemsstaternes indsats hver for sig ikke være tilstrækkelig til at løse dette problem. Alle medlemsstater bekæmper vold mod kvinder og vold i hjemmet via lovgivningen og politikker, men i forskellig grad. De mange forskellige tilgange skaber retlig usikkerhed om disse ofres rettigheder på tværs af EU. Fragmenteringen på regionalt og lokalt plan er endda endnu større. EU bistår allerede medlemsstaterne med at håndtere denne form for vold ved hjælp af finansiering, politiske foranstaltninger og relevante horisontale retlige retsforskrifter. Det er imidlertid nødvendigt med målrettede lovgivningsmæssige foranstaltninger på EU-plan for at gøre de eksisterende foranstaltninger mere effektive og yderligere styrke Unionens instrumenter til bekæmpelse af vold mod kvinder og vold i hjemmet ved at fastsætte minimumsregler. For de medlemsstater, der er part i Istanbulkonventionen, vil EU's foranstaltninger støtte konventionens gennemførelse. Nærværende forslag vil muliggøre yderligere koordinerede foranstaltninger i hele EU og håndhævelse på EU-plan. Nærværende forslag har til formål at finde den rette balance mellem at sikre, at de forpligtelser, der fastsættes heri, er effektive, og give medlemsstaterne fleksibilitet til at tage hensyn til særlige nationale forhold og behov, når de gennemfører reglerne heri. For at sikre ligebehandling af ofre i hele EU vil initiativet sikre opadgående konvergens ved at fastsætte minimumsregler for rettighederne for ofre for vold mod kvinder og vold i hjemmet. Disse regler har til formål at støtte og beskytte ofre for denne form for vold før, under og efter straffesagen og indføre minimumsregler for, hvad der udgør strafbar adfærd, og straffene herfor, når der findes huller i reglerne for kriminalisering. I forslaget fastsættes minimumsniveauet for de maksimale straffe, der finder anvendelse på de strafbare handlinger, der er anført i forslaget. Forslaget lader det derfor være op til medlemsstaterne at fastsætte minimumssanktionerne. •Proportionalitetsprincippet Forslaget tager sigte på en omfattende bekæmpelse af vold mod kvinder og vold i hjemmet. Det indebærer, at der træffes foranstaltninger fra forskellige vinkler med henblik på at forhindre denne form for vold, beskytte og støtte ofrene, sikre adgang til domstolsprøvelse, hvis der alligevel forekommer vold, og sikre koordinering mellem alle relevante aktører. En lang række undersøgelser (f.eks. den omfattende undersøgelse foretaget af det europæiske netværk af juridiske eksperter inden for ligestilling og ikkeforskelsbehandling og den tilbundsgående undersøgelse foretaget af Europa-Parlamentets Temaafdeling for Borgernes Rettigheder og Konstitutionelle Anliggender) viser, at kun en samlet tilgang, som tager sigte på alle dele af problemet i en enkelt EU-retsakt, som pålægger medlemsstaterne minimumsregler, effektivt kan bidrage til at udrydde vold mod kvinder og vold i hjemmet og til at sikre en mere effektiv, målrettet støtte og beskyttelse med henblik på at dække de særlige behov, som ofre for denne form for vold har. En indsats bestående af et patchwork af forskellige EU-retsakter, som hver især er rettet mod sit eget mål, vil ikke give sådanne resultater. Kommissionen overvejede flere politiske løsningsmodeller i forbindelse med dette forslag: ·den første består hovedsagelig af foranstaltninger til gennemførelse af Istanbulkonventionens standarder i EU-retten på de områder, der hører under EU's kompetenceområde ·den anden, som bygger på de foranstaltninger, der er skitseret i den første løsningsmodel, og indfører mere omfattende og detaljerede foranstaltninger for at sikre højere minimumsstandarder, lette håndhævelsen heraf og afhjælpe yderligere mangler, herunder vedrørende cybervold, idet der tages hensyn til anbefalingerne fra ekspertgruppen for indsatsen mod vold mod kvinder og vold i hjemmet i forbindelse med dens overvågning af konventionen. Denne løsningsmodel blev yderligere opdelt i to delløsninger (2A og 2B), hvor delløsning 2B består af mere vidtrækkende forpligtelser vedrørende seksuel chikane, domstolsprøvelse, beskyttelse af ofre og dataindsamling. Dette forslag er baseret på løsningsmodel 2A, eftersom det sikrer det mest effektive sæt foranstaltninger, samtidig med at proportionalitetsprincippet overholdes. Valget er baseret på en forudgående tilbundsgående analyse af konsekvenserne af de forskellige løsningsmodeller for de grundlæggende rettigheder samt de samfundsmæssige og økonomiske konsekvenser. Det er også baseret på en omhyggelig analyse af de politiske løsningsmodellers effektivitet og konsistens. Overordnet set viste løsningsmodel 2A sig at være bedre med hensyn til at bidrage til disse områder og give en højere nettofordel. Den forventes at sikre vidtgående beskyttelse af de grundlæggende rettigheder og forbedre den sociale situation for ofre og for samfundet generelt takket være dens omfattende sæt forpligtelser. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet og behovet for en EU-indsats fastsættes der i dette forslag minimumsregler med henblik på at styrke medlemsstaternes indsats inden for forebyggelse og beskyttelse af og støtte til ofre, domstolsprøvelse og koordinering. Forslaget vil øge retssikkerheden, sikre en effektiv håndhævelse og forbedre beskyttelsen af ofre. For første gang udarbejdes der en målrettet og koordineret EU-tilgang til bekæmpelse af vold mod kvinder og vold i hjemmet. Denne tilgang er baseret på et sæt minimumsregler, som tilføjer merværdi til de eksisterende nationale regler, EU-regler og internationale regler, samtidig med at medlemsstaterne får fleksibilitet til at gennemføre dem.

•Valg af retsakt Inden for rammerne af det retsgrundlag, der er valgt til forslaget, er et direktiv vedtaget efter den almindelige lovgivningsprocedure et passende instrument. Forslaget har til formål at sikre forenkling til gavn for de berørte fagfolk og ofre ved på en gennemsigtig måde at samle de relevante EU-regler i en enkelt retsakt. I stedet for at ændre de eksisterende retsakter har Kommissionen valgt at fremsætte forslag til et særligt direktiv om vold mod kvinder og vold i hjemmet. Reglerne i dette direktiv vil finde anvendelse ud over de regler, der er fastsat i direktivet om ofres rettigheder, som er EU's generelle retlige ramme for ofres rettigheder. I nogle af direktivets bestemmelser fastsættes der specifikke foranstaltninger, som supplerer de generelle regler på samme måde som for ofre for andre typer strafbare handlinger såsom ofre for menneskehandel, for seksuel udnyttelse af børn og for terrorisme. 3.RESULTATER AF EFTERFØLGENDE EVALUERINGER, HØRINGER AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSER •Efterfølgende evalueringer/kvalitetskontrol af gældende lovgivning Ved udarbejdelsen af konsekvensanalysen vurderede Kommissionen virkningerne af de relevante bestemmelser i den eksisterende EU-ret om forebyggelse og bekæmpelse af vold mod kvinder og vold i hjemmet. Dette blev ledsaget af en kortlægning af medlemsstaternes politik og lovgivningsmæssige foranstaltninger. Det forberedende arbejde byggede også på de seneste overvågningsrapporter om direktivet om ofres rettigheder og direktivet om den europæiske beskyttelsesordre. Kommissionen gennemførte dette arbejde i samordning med den kommende generelle evaluering af direktivet om ofres rettigheder, direktivet om seksuelt misbrug af børn og direktivet om bekæmpelse af menneskehandel. Analysen viser, at der i den relevante EU-lovgivning på meget selektiv vis er fastsat bestemmelser om rettigheder for ofre for vold mod kvinder og vold i hjemmet. Det er sket inden for rammerne af lovgivning, som ikke primært vedrører disse typer vold (se ovenfor om samspillet med eksisterende EU-lovgivning for at få et overblik over den nuværende situation). EU-foranstaltningerne er ikke udtrykkeligt rettet mod ofre for vold mod kvinder og vold i hjemmet. De relevante forpligtelser er ikke specifikke nok for ofre for vold mod kvinder og vold i hjemmet eller giver medlemsstaterne for vide skønsbeføjelser. Derudover er den relevante EU-lovgivning i gennemsnit over 10 år gammel. I al den tid er ofrenes behov ikke i tilstrækkelig grad blevet dækket, og det bør derfor tages fat på. •Høringer af interesserede parter Kommissionen har i vid udstrækning hørt interessenterne for at informere dem om forberedelsen af dette lovgivningsinitiativ. Derved sigtede Kommissionen mod at indsamle ajourførte oplysninger og ekspertise og udvikle effektive foranstaltninger til bekæmpelse af vold mod kvinder og vold i hjemmet som anført i den interessentstrategi, der ligger til grund for initiativet. Kommissionen har også taget hensyn til de relevante resultater af tidligere høringer. I 2016 gennemførte Kommissionen en Eurobarometerundersøgelse om kønsbestemt vold, som omfattede et udsnit på over 27 000 respondenter fra alle EU's medlemsstater. Den har bidraget til udformningen og afprøvningen af de politiske løsningsmodeller. Mange interessenter har opfordret EU til at træffe flere både lovgivningsmæssige og ikkelovgivningsmæssige foranstaltninger til at bekæmpe vold mod kvinder og vold i hjemmet. I det følgende afsnit gives nærmere oplysninger om de individuelle høringer. Fra den 8. februar til den 10. maj 2021 blev der på Kommissionens websted vedrørende høringer afholdt en åben offentlig høring vedrørende beskyttelse af ofre og sanktioner mod gerningsmænd. Spørgsmålene til offentligheden omhandlede forskellige aspekter af forebyggelse og bekæmpelse af vold mod kvinder og vold i hjemmet. De vedrørte navnlig de relevante foranstaltninger i medlemsstaterne, behovet for yderligere regulering og de foretrukne løsningsmodeller. De vigtigste resultater var som følger: –Undersøgelsen viste, at et af problemerne var, at offentligheden ikke er tilstrækkeligt bevidst om denne type vold eller betragter den som et privat anliggende. Derudover viste undersøgelsen, at der ikke findes nok tjenester og ikke er truffet nok foranstaltninger til at styrke ofrenes stilling og opfordre dem til at tale om problemet. Hvad angår mulige yderligere forebyggende foranstaltninger, fandt de fleste det vigtigt at bekæmpe skadelige kønsstereotyper. –66 % af respondenterne mente, at det er nødvendigt at forbedre de nuværende strukturer for at informere ofre for vold mod kvinder og vold i hjemmet om deres rettigheder, hvilke tjenester de kan henvende sig til, og hvordan der følges op på deres klager. Hvad angår rettidigheden af disse oplysninger og deres tilgængelighed, fandt respondenterne overvejende, at oplysningerne ikke blev givet hurtigt nok (43 %), var svære at finde (42 %) og var inkonsekvente og spredt på forskellige kilder (42 %). –73 % af respondenterne mente, at der er behov for yderligere foranstaltninger for at forbedre adgangen til domstolsprøvelse i sager om vold mod kvinder og vold i hjemmet på både nationalt plan og EU-plan. –På spørgsmålet om, hvorvidt støttetjenesterne systematisk tager højde for behovene hos ofre for vold mod kvinder og vold i hjemmet, svarede halvdelen (48 %), at det troede de ikke. På spørgsmålet om, hvorvidt ofre modtager oplysninger om støttetjenester rettidigt og på et sprog, de forstår, divergerede synspunkterne, men en større andel af respondenterne svarede, at det vidste de ikke (41 %). –Med hensyn til specifikke former for vold mod kvinder mente de fleste respondenter, at de primære huller i beskyttelsen mod kønsbestemt og seksuel chikane skyldtes, at den brede offentlighed (66 %) ikke anser denne form for chikane for at udgøre et reelt problem, at sanktionerne var utilstrækkelige (66 %), og at bestemmelserne på området ikke blev håndhævet effektivt (62 %). Kommissionen gennemførte i sammenhæng hermed omfattende målrettede høringer med henblik på konsekvensanalysen og analysen af manglerne i de eksisterende lovgivningsmæssige rammer. Kommissionen hørte medlemsstaterne skriftligt og i forbindelse med en workshop. Medlemsstaterne gav udtryk for, at de var åbne over for EU's indsats og fandt de påtænkte foranstaltninger relevante. Målrettede høringer af ikkestatslige og internationale organisationer viste, at der er stor opbakning til de mest ambitiøse foranstaltninger. Ikkestatslige organisationer understregede navnlig behovet for at forbedre forebyggelses- og beskyttelsesforanstaltningerne ved at fastsætte minimumsregler på EU-plan, forbedre dataindsamlingen og adgangen til specialiserede tjenester og sørge for målrettede uddannelsesprogrammer for fagfolk på tværs af sektorer. Internationale organisationer fremhævede behovet for yderligere forebyggende foranstaltninger såsom tidlig indgriben, forebyggelsesprogrammer og uddannelse af relevante fagfolk. Hvad angår beskyttelses- og støttetjenester, konstaterede de internationale organisationer, at der er mangler en forståelse af kønsbestemt vold, som kan føre til sekundær og gentagen viktimisering, intimidering og gengældelse. De konstaterede, at tilgange med et enkelt kontaktpunkt for at søge bistand er bedste praksis. Med hensyn til adgang til domstolsprøvelse fremhævede de manglerne med hensyn til adgang til erstatning fra staten eller gerningsmanden, navnlig for korte frister til at kræve erstatning og begrænsninger for ikkeøkonomiske skader (for bestemte typer strafbare handlinger).

Under den målrettede workshop, der blev afholdt med arbejdsmarkedets parter, støttede fagforeninger og arbejdsgivere målet om at bekæmpe seksuel chikane på arbejdspladsen og hilste yderligere foranstaltninger velkommen. Arbejdsgiverne var imidlertid tilbageholdende med hensyn til de forpligtelser, de ville blive pålagt. Arbejdsmarkedets parter understregede navnlig, hvor relevante risikovurderinger er i forbindelse med forebyggelse og bekæmpelse af vold mod kvinder. Fagforeninger og arbejdsgivere understregede betydningen af den rolle, arbejdsmarkedets parter spiller på dette område. •Indhentning og brug af ekspertbistand For at lette det forberedende arbejde bestilte Kommissionen en støtteundersøgelse foretaget af et eksternt konsulentfirma. Derudover anmodede den det europæiske netværk af juridiske eksperter inden for ligestilling og ikkeforskelsbehandling om at foretage en sammenlignende analyse af de strafferetlige bestemmelser, der finder anvendelse på kønsbestemt vold mod kvinder, herunder vold i hjemmet og cybervold, på nationalt plan i Europa. Det Europæiske Institut for Ligestilling mellem Mænd og Kvinder (EIGE) ajourførte desuden sin undersøgelse fra 2014 om omkostningerne ved vold mod kvinder. Dette materiale blev suppleret med væsentlige oplysninger fra andre eksisterende kilder, jf. bilag 1 til konsekvensanalysen. •Konsekvensanalyse I overensstemmelse med kravene om bedre regulering oprettede Kommissionen i september 2020 en tværtjenstlig styringsgruppe under ledelse af Generalsekretariatet, som skulle støtte udarbejdelsen af dette initiativ. Gruppen mødtes fire gange mellem september 2020 og oktober 2021 og deltog i flere skriftlige høringer. I udkastet til konsekvensanalyse blev en række ikkelovgivningsmæssige og lovgivningsmæssige foranstaltninger med henblik på at nå initiativets mål behandlet. Hver af de valgte løsningsmodellers effektivitet og konsekvensen af dem blev vurderet, og det blev konkluderet, at en kombination af foranstaltninger i den foretrukne løsningsmodel var den mest rimelige i forhold til målet og den mest konsekvente i lyset af initiativets generelle og specifikke mål. Hvad angår de forventede virkninger af den foretrukne løsningsmodel, viste den kvantitative analyse, at den ville have positive økonomiske virkninger. Navnlig kunne den lavere forekomst af vold mod kvinder og vold i hjemmet give økonomiske fordele på omkring 53,1 mia. EUR, og på lang sigt kunne de potentielt nå op på omkring 82,7 mia. EUR. Det største potentiale for økonomiske fordele skyldes nedbringelsen af omkostningerne ved ofrenes fysiske og følelsesmæssige skade (en anslået reduktion på et sted mellem 32,2 mia. EUR og 64,5 mia. EUR). På det sociale område vil virkningerne berøre forskellige interessenter, navnlig ofre, vidner, gerningsmænd, virksomheder, nationale myndigheder og samfundet som helhed. Den foretrukne løsningsmodel vil forbedre ofrenes sundhed, sikkerhed og livskvalitet (navnlig på grund af beskyttelses- og støtteforanstaltningerne). Den vil også øge ofrenes og vidnernes bevidsthed om og adgang til oplysninger om beskyttelses- og støttetjenester. Foranstaltninger vedrørende behandlingsprogrammer for gerningsmænd forventes at have en positiv indvirkning på deres holdninger og adfærd. For arbejdsgiverne vil opmærksomhed på, bedre forståelse af og øget støtte til arbejdstagere, der er ofre for kønsbestemt chikane på arbejdspladsen, gøre det muligt at udvikle et sikkert arbejdsmiljø. Dette vil også have en positiv indvirkning på produktiviteten. De nationale myndigheder vil drage fordel af foranstaltninger med henblik på at fjerne retsusikkerhed og foranstaltninger vedrørende dataindsamling, hvilket vil gøre det muligt at udforme bedre nationale politikker til forebyggelse og bekæmpelse af vold mod kvinder og vold i hjemmet. En øget anerkendelse af skadelige kønsstereotyper og normer i den brede offentlighed vil have en positiv indvirkning på samfundet som helhed. Udkastet til konsekvensanalyserapporten blev forelagt for Kommissionens Udvalg for Forskriftskontrol den 15. september 2021 og drøftet den 13. oktober 2021. Efter at udvalget havde afgivet negativ udtalelse, blev en ændret udgave af rapporten forelagt den 1. december 2021. Udvalget noterede sig bestræbelserne på at forbedre konsekvensanalyserapporten som reaktion på dens indledende bemærkninger, men fastholdt ikke desto mindre sin negative udtalelse den 12. januar 2022. Udvalget fandt, 1) at der i konsekvensanalyserapporten ikke i tilstrækkelig grad blev redegjort for virkningen af flere foranstaltninger på EU-plan og medlemsstatsplan i referencescenariet, 2) at konsekvensanalyserapporten ikke var tilstrækkelig klar med hensyn til de overordnede mål, og at behovet for en samlet tilgang ikke i tilstrækkelig grad blev begrundet 3) at de konkrete planlagte foranstaltninger i de forskellige løsningsmodeller samt kombinationerne af specifikke foranstaltninger ikke i tilstrækkelig grad blev præsenteret i konsekvensanalyserapporten, 4) at det reviderede sæt løsningsmodeller i den reviderede costbenefitanalyse ikke fuldt ud var medtaget i konsekvensanalyserapporten, og at den fortsat var uklar, hvad angår sammenligningen af løsningsmodeller, herunder med hensyn til de anvendte kriterier og den anvendte metodologi, og 5) at det ikke i tilstrækkelig grad blev vurderet, om den foretrukne løsning stod i rimeligt forhold til målet, herunder den valgte lex specialis-tilgang. Nærværende forslag er baseret på en yderligere vurdering af nogle af de rejste spørgsmål. Hvilke foranstaltninger, der er truffet for at afhjælpe de konstaterede mangler, forklares i arbejdsdokumentet fra Kommissionens tjenestegrene — "Follow-up to the second opinion of the Regulatory Scrutiny Board and additional information" (SWD(2022) 61, herefter "arbejdsdokumentet"). I arbejdsdokumentet forklares det navnlig, hvordan der i referencescenariet tages hensyn til, hvad der hidtil er opnået på dette politikområde på medlemsstatsniveau. Derved efterkommes udvalgets henstilling om at fremlægge en mere omfattende analyse af manglerne i medlemsstaternes gennemførelse af Istanbulkonventionen og den manglende reaktion på udviklingen på bl.a. det digitale område. Som reaktion på bemærkningerne om manglen på klare mål præciseres det i arbejdsdokumentet, at formålet med forslaget er at forebygge og bekæmpe vold mod kvinder og vold i hjemmet som strafbare handlinger. I teksten til forslaget til direktiv skitseres de vigtigste mål, og det forklares, at disse mål skal nås ved at kriminalisere visse former for vold mod kvinder (herunder voldtægt, kvindelig kønslemlæstelse og strafbare handlinger vedrørende forskellige former for cybervold) og ved at styrke beskyttelsen af ofre, deres adgang til domstolsprøvelse og støtten til dem samt forebygge vold og sikre koordinering. Med hensyn til valget af den politiske løsningsmodel indeholder arbejdsdokumentet fra Kommissionens tjenestegrene dokumentation baseret på evalueringen af relevante EU-retsakter og kortlægningen og mangelanalysen af medlemsstaternes lovgivning, og det forklares nærmere, hvorfor der blev valgt en samlet tilgang — et specifikt direktiv om vold mod kvinder og vold i hjemmet — snarere end en ændring af de eksisterende horisontale retsakter. Arbejdsmetoderne i henhold til Kommissionens regler om bedre regulering giver næstformanden med ansvar for interinstitutionelle forbindelser og fremsyn beføjelse til at godkende fortsættelsen af det initiativ, som Udvalget for Forskriftskontrol to gange har afgivet negativ udtalelse om. Det er også vigtigt at bemærke, at udtalelserne fra Udvalget for Forskriftskontrol udgør en vurdering af kvaliteten af konsekvensanalysen og ikke en vurdering af det relaterede lovgivningsforslag. Kommissionen har også i lyset af aftalen med næstformanden med ansvar for interinstitutionelle forbindelser og fremsyn overvejet at gå videre med initiativet af følgende årsager: 1)initiativets politiske betydning for Kommissionen som fremhævet i de politiske retningslinjer 2)det forhold, at det haster at træffe foranstaltninger for at gøre fremskridt med hensyn til at forebygge og bekæmpe vold mod kvinder og vold i hjemmet samt kønsbestemt cybervold, således som Europa-Parlamentet også har opfordret til 3)de yderligere præciseringer og den fremlagte dokumentation afhjalp på tilfredsstillende vis de mangler, som Udvalget for Forskriftskontrol havde påpeget, og der blev taget hensyn hertil i det tilpassede lovgivningsforslag. Nærværende forslag er således baseret på en yderligere vurdering af nogle af de spørgsmål, som Udvalget for Forskriftskontrol rejste. •Grundlæggende rettigheder Forslaget til direktiv vil styrke beskyttelsen af en række grundlæggende rettigheder, navnlig:

–retten til livet (artikel 2 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - "chartret"), retten til respekt for menneskets integritet (chartrets artikel 3), forbuddet mod umenneskelig eller nedværdigende behandling (chartrets artikel 4), retten til respekt for privatliv og familieliv (chartrets artikel 7), retten til beskyttelse af personoplysninger (chartrets artikel 8), fordi det indeholder foranstaltninger til beskyttelse af ofre, deres privatliv og deres personoplysninger og til forebyggelse af vold ved at kriminalisere bestemte typer adfærd, og sikre beskyttelsen af personer, der er i fare (baseret på en risikovurdering og opfølgende støtteforanstaltninger) samt sikre uddannelsen af relevante fagfolk, så de genkender denne type vold og reagerer hensigtsmæssigt –børns rettigheder (chartrets artikel 24), f.eks. ved, at det anerkendes, at børn, der har været vidne til vold, er direkte ofre for vold mod kvinder og vold i hjemmet, at forslaget indeholder bestemmelser om specifikke foranstaltninger for at beskytte og støtte børn, og ved at forslaget sikrer, at sager behandles under hensyntagen til barnets tarv –ofrets ret til adgang til effektive retsmidler og til en upartisk domstol (chartrets artikel 47), f.eks. ved, at der sikres en mere effektiv efterforskning og retsforfølgning af vold mod kvinder og vold i hjemmet (f.eks. retsforfølgning ex officio af visse strafbare handlinger og i almenvellets interesse, at ofre gives mulighed for at anmelde sager online, at der indføres retningslinjer for de retshåndhævende myndigheder og de retslige myndigheder), og at ofre sikres ret til at kræve fuld erstatning fra gerningsmanden og til at opnå en afgørelse i én enkelt retssag –ikkeforskelsbehandling og ligestilling mellem kvinder og mænd (chartrets artikel 21 og 23), f.eks. ved, at vold mod kvinder og vold i hjemmet behandles som en alvorlig form for forbudt forskelsbehandling mellem kvinder og mænd, at risikoen for denne form for vold mod personer i sårbare situationer og grupper, der er udsat for en øget risiko, mindskes, og at der kræves målrettede bevidstgørelses- og oplysningsaktiviteter for at nå ud til risikogrupper og lette deres adgang til støttetjenester –retten til social bistand og til sundhedsbeskyttelse (chartrets artikel 34 og 35), f.eks. ved, at der sørges for specialiserede støttetjenester, navnlig for ofre for seksuel vold (f.eks. øjeblikkelig lægehjælp, indsamling af retsmedicinsk dokumentation i tilfælde af voldtægt, psykologisk rådgivning og traumebehandling). I forslaget til direktiv tages der behørigt hensyn til uskyldsformodningen og retten til et forsvar (chartrets artikel 48) samt legalitetsprincippet og princippet om proportionalitet mellem lovovertrædelse og straf (chartres artikel 49). Med hensyn til retten til ytringsfrihed (chartrets artikel 11) er bestemmelserne om fjernelse eller blokering af ulovligt indhold begrænset til, hvad der er strengt nødvendigt og rimeligt for at nå direktivets mål. 4.VIRKNINGER FOR BUDGETTET Forslaget til direktiv forventes at medføre følgende omkostninger for EU-budgettet: –udvikling og anvendelse af et dataindsamlingsværktøj — en engangsomkostning, der afholdes af Det Europæiske Institut for Ligestilling mellem Mænd og Kvinder (EIGE) –teknisk vedligeholdelse og drift af dataindsamlingsværktøjet — tilbagevendende omkostning, der afholdes af EIGE –udvikling og anvendelse af fælles dataopdelinger og -metoder i samarbejde med medlemsstaterne — tilbagevendende omkostning, der afholdes af EIGE –udvikling af retningslinjer med henblik på at harmonisere og standardisere kriminalitetsstatistikker over vold mod kvinder og vold i hjemmet, som skal støtte medlemsstaterne i forbindelse med indsamlingen af data — tilbagevendende omkostning, der afholdes af EIGE. Omkostningerne for EIGE er forklaret nærmere i den ledsagende finansieringsoversigt. EIGE vil i alt have behov for følgende finansielle og menneskelige ressourcer til den administrative dataindsamling: –engangsomkostninger til etablering — 200 000 EUR –årlige vedligeholdelses- og driftsomkostninger — 750 000 EUR –personale — en (fuldtidsækvivalent) midlertidig ansat fra 2025 og to (fuldtidsækvivalenter) kontraktansatte fra 2025 (tre i alt). 5.ANDRE FORHOLD •Planer for gennemførelsen og foranstaltninger til overvågning, evaluering og rapportering Medlemsstaterne vil skulle gennemføre direktivet to år efter dets ikrafttræden. De vil skulle meddele Kommissionen deres nationale gennemførelsesforanstaltninger. Derudover vil medlemsstaterne skulle rapportere til Kommissionen om direktivets gennemførelse 7 år efter dets ikrafttræden. Herefter skal der regelmæssigt aflægges rapport i form af et spørgeskema til medlemsstaterne. De strengere dataindsamlingskrav i dette forslag vil danne grundlag for overvågning og evaluering af initiativets virkninger i forhold til dets specifikke mål. Overvågningen og evalueringen af forslaget vil primært ske på grundlag af de nuværende harmoniserede indikatorer, der er udviklet af EIGE. Dette arbejde vil blive støttet og suppleret af de planlagte harmoniseringsforanstaltninger vedrørende indsamling af opdelte administrative data (herunder fra retshåndhævende myndigheder, domstole og social- og sundhedstjenester) og forpligtelsen til at foretage regelmæssige undersøgelser om vold mod kvinder og vold i hjemmet og sende de relevante data til Kommissionen (Eurostat). De nærmere detaljer vil blive beskrevet i en overvågnings- og håndhævelsesplan, som Kommissionen vil udarbejde. •Nærmere redegørelse for de enkelte bestemmelser i forslaget

Kapitel 1 indeholder generelle bestemmelser, herunder genstanden (artikel 1), og der lægges særlig vægt på de ofre for vold mod kvinder og vold i hjemmet, som har en øget risiko for at blive udsat for denne form for vold (artikel 2) Anvendelsesområdet for nærværende forslag omfatter strafbare handlinger som defineret deri og vold mod kvinder eller vold i hjemmet som kriminaliseret i henhold til EU-retten eller national lovgivning (artikel 3). Dette kapitel indeholder også definitioner af de centrale begreber, der anvendes i direktivet (artikel 4). Kapitel 2 indeholder bestemmelser om minimumsregler for, hvad der udgør strafbare handlinger, og straffene herfor på grundlag artikel 83, stk. 1, i TEUF. Disse strafbare handlinger vedrører visse former for vold mod kvinder eller vold i hjemmet, som omfatter seksuel udnyttelse af kvinder og børn eller IT-kriminalitet. Selv om disse strafbare handlinger i uforholdsmæssig høj grad rammer kvinder, finder kriminaliseringen i henhold til dette kapitel anvendelse på alle ofre, herunder mænd og ikkebinære personer, undtagen i tilfælde af voldtægt og kvindelig kønslemlæstelse. På grund af retsgrundlaget i artikel 83, stk. 1, i TEUF, som alene omhandler seksuel udnyttelse af kvinder og børn, kriminaliseres de kun på EU-plan, når de begås mod kvinder eller børn. Kapitlet indeholder en minimumsharmonisering af strafbare handlinger i form af voldtægt mod kvinder (artikel 5) og kvindelig kønslemlæstelse (artikel 6). I lyset af det hurtige tempo, hvori den nuværende digitale omstilling og stigningen i cybervold sker, fastsættes der også minimumsregler for visse former for IT-kriminalitet: deling af intimt eller manipuleret materiale uden samtykke (artikel 7), strafbare handlinger vedrørende cyberstalking (artikel 8), strafbare handlinger vedrørende cyberchikane (artikel 9) og tilskyndelse på nettet til had eller vold (artikel 10). Artikel 11 indeholder bestemmelser om anstiftelse af, medvirken og tilskyndelse til samt forsøg på sådanne strafbare handlinger. I artikel 12 fastsættes minimumsniveauet for den maksimale sanktion for de strafbare handlinger, der er fastsat i artikel 5-11, og i artikel 13 præciseres de skærpende omstændigheder. Reglerne vedrørende jurisdiktion og forældelsesfrister findes i artikel 14 og 15. Kapitel 3 vedrører ofres beskyttelse mod og adgang til domstolsprøvelse af alle former for vold mod kvinder eller vold i hjemmet. Dette kapitel finder anvendelse på alle ofre for vold mod kvinder og vold i hjemmet. I forslaget fokuseres der primært på de former for vold, der i uforholdsmæssig høj grad rammer kvinder, men det udelukker ikke mænd eller ikkebinære personer fra at være omfattet af ofres rettigheder, hvis de bliver ofre for denne form for vold, herunder vold i hjemmet. Dette kapitel indeholder regler om anmeldelse af vold mod kvinder og vold i hjemmet for at sikre, at sådanne strafbare handlinger let kan retsforfølges (artikel 16). Dette indebærer en hurtig behandling af sådanne anmeldelser og incitament til, at sådanne strafbare handlinger anmeldes, f.eks. ved i visse tilfælde at fjerne de hindringer, som reglerne om tavshedspligt pålægger, at sikre, at børn let kan anmelde overtrædelser, og at sikre, at personer uden dokumenter eller med usikker opholdsstatus ikke frygter at anmelde vold. Sidste aspekt indebærer på ingen måde i medfør af dette direktiv en ret til opholdsstatus for personer, der anmelder vold. Ved artikel 17 sikres det, at strafbare handlinger efterforskes og retsforfølges effektivt, at der er tilstrækkelig ekspertise og tilstrækkelige ressourcer, og at strafbare handlinger i form af voldtægt efterforskes og retsforfølges ex officio. I dette kapitel indføres der en individuel risikovurdering med henblik på at indkredse ofrenes behov for beskyttelse og støtte (artikel 18 og 19). Denne vurdering skal forstås som en integreret del af den eksisterende individuelle vurdering i henhold til direktivet om ofres rettigheder og skal skræddersys til de specifikke behov hos ofre for vold mod kvinder og vold i hjemmet. I artikel 20 fastsættes der forpligtelser til at sikre, at ofre henvises til passende støttetjenester, f.eks. ved at sikre, at støttetjenesterne proaktivt rækker ud mod ofre. Samtidig har denne artikel til formål at sikre, at databeskyttelsesreglerne overholdes. I dette kapitel fastsættes det endvidere, at medlemsstaterne skal fastsætte bestemmelser om afgørelser om øjeblikkelig bortvisning og om beskyttelse for at sikre, at ofrene beskyttes effektivt (artikel 21). I artikel 22 fastsættes det, at potentielle spørgsmål vedrørende ofrets seksuelle fortid udelukkes i forbindelse med efterforskningen og retssagen, uden at det berører retten til et forsvar. Dette kapitel indeholder også en forpligtelse til at give de retshåndhævende og de retslige myndigheder retningslinjer for at sikre, at ofre behandles korrekt under hele sagen, og at sager om vold mod kvinder og vold i hjemmet håndteres hensigtsmæssigt (artikel 23). I dette kapitel fastsættes det også, at nationale organer såsom ligestillingsorganer har kompetence til at bistå og rådgive ofre for vold mod kvinder og vold i hjemmet — begge alvorlige former for forskelsbehandling af kvinder (artikel 24). Sådanne organer har også søgsmålskompetence til at handle på ofrenes vegne i straffesager, når de skønner, at det er hensigtsmæssigt. I artikel 25 sikres det, at onlineindhold i forbindelse med strafbare handlinger i form af cybervold fjernes, og at der er mulighed for domstolsprøvelse for de berørte brugere. Ofres ret til at kræve erstatning fra gerningsmanden er omfattet af artikel 26. Kapitel 4 indeholder bestemmelser om støtte til ofre, som disse kan modtage før, under og i et passende tidsrum efter straffesagen. I artikel 27 fastsættes de særlige tjenester, ordninger og særlige ressourcer i relation til de støttetjeneste, der yder specialiserede tjenester til ofre for vold mod kvinder og vold i hjemmet. Dette kapitel indeholder endvidere bestemmelser om specifik og øjeblikkelig støtte til krisecentre for voldtægtsofre eller krisecentre, der kan henvises til i tilfælde af seksuel vold (artikel 28), og specialiseret støtte til ofre for kvindelig kønslemlæstelse (artikel 29). Medlemsstaterne bør også sikre, at ofre for seksuel chikane på arbejdspladsen kan gøre brug af rådgivningstjenester uden for arbejdspladsen, herunder rådgivning til arbejdsgivere om, hvordan sådanne strafbare handlinger håndteres på passende vis (artikel 30). Medlemsstaterne skal oprette nationale hjælpetjenester for ofre og sikre, at de fungerer under et harmoniseret EU-nummer (artikel 31). Der skal stilles specialiserede krisecentre eller anden midlertidig indkvartering til rådighed for ofre uden forskel for at sikre, at de får bistand til at vende tilbage til en selvstændig tilværelse, efter at de har været udsat for vold (artikel 32). Derudover skal medlemsstaterne yde passende beskyttelse og støtte til ofre, der er børn, idet der tages hensyn til barnets tarv (artikel 33). Dette omfatter tilvejebringelse af sikre steder, hvor børn og forældre, som er gerningsmænd, og som har samværsret, kan mødes (artikel 34) Artikel 35 indeholder bestemmelser, der sikrer ofre, der tilhører risikogrupper, beskyttelsesforanstaltninger, f.eks. lettere adgang for ofre med handicap. Bestemmelserne i kapitel 5 fokuserer på effektivt at forebygge vold mod kvinder og vold i hjemmet. Dette omfatter forpligtelsen til at gennemføre oplysningskampagner og forsknings- og uddannelsesprogrammer og til at formidle relevante oplysninger bredt (artikel 36). De fagfolk, som det er mest sandsynligt kommer i kontakt med ofre, skal modtage uddannelse og målrettet information. Dette har til formål at sikre, at disse fagfolk kan reagere på en passende måde og finde frem til tilfælde af vold, og at de ansvarlige organisationer effektivt kan koordinere deres indsats (artikel 37). Artikel 38 indeholder bestemmelser om de behandlingsprogrammer, som på frivillig basis også er tilgængelige for personer, som frygter, at de vil begå sådanne strafbare handlinger. Kapitel 6 indeholder regler om koordinering af medlemsstaternes nationale politikker vedrørende vold mod kvinder og vold i hjemmet, men også bestemmelser om koordinering på EU-plan. For at strømline de nationale politikker og sikre en effektiv reaktion på disse former for vold på flere niveauer kræves det i henhold til artikel 39, at medlemsstaterne udpeger eller opretter et officielt organ, der skal koordinere og føre tilsyn med politikkerne på dette område. Dette suppleres af forpligtelsen i artikel 40 til at sikre en effektiv koordinering og et effektivt samarbejde mellem alle de myndigheder, der er involveret i at støtte ofre. Ikkestatslige organisationer spiller en central rolle med hensyn til at yde støtte til ofre og forebygge vold. I henhold til artikel 41 skal medlemsstaterne samarbejde med ikkestatslige organisationer og høre dem om relevante politikker. For at sikre, at cybervold som defineret i nærværende forslag håndteres hensigtsmæssigt, skal medlemsstaterne gøre det lettere for udbydere af formidlingstjenester at træffe selvregulerende foranstaltninger (artikel 42). Artikel 43 har til formål at lette samarbejdet mellem medlemsstaterne for at sikre udvekslingen af bedste praksis med henblik at gennemføre dette direktiv så effektivt som muligt. Dataindsamling og forskning er afgørende for at kunne udforme passende politiske foranstaltninger på området vold mod kvinder og vold i hjemmet. For at sikre, at der er sammenlignelige data tilgængelige på EU-plan, fastsættes der i artikel 44 regler for dataindsamling i alle medlemsstaterne. Som følge af EIGE's ekspertise og igangværende arbejde på området skal det støtte medlemsstaterne i forbindelse med udviklingen af en fælles metode og indsamlingen af data. Kapitel 7 indeholder direktivets afsluttende bestemmelser. Ved artikel 45 ændres direktivet om seksuelt misbrug af børn for at sikre sammenhæng, idet penetration i seksuelt øjemed indføres som en strafbar handling, og det tydeliggøres, at de omstændigheder, hvorunder et barn over den seksuelle lavalder ikke gyldigt kan give sit samtykke, omfatter dem, der er omhandlet i artikel 5 i dette forslag. Artikel 46 vedrører beskyttelsesniveauet og artikel 47 medlemsstaternes rapporteringsforpligtelser. Artikel 48 tydeliggør forbindelsen til andre direktiver og indeholder skadesklausuler. Heri præciseres det, at bestemmelserne finder anvendelse ud over bestemmelserne i direktivet om ofres rettigheder, direktivet om bekæmpelse af menneskehandel, direktivet om seksuelt misbrug af børn og [forslaget til forordning om digitale tjenester]. Det betyder, at ofre skal være omfattet af beskyttelsen i alle de direktiver, der finder anvendelse på dem. Artikel 49 indeholder en klausul om garanti mod forringelser. Artikel 50 indeholder bestemmelser om gennemførelsen af dette direktiv. I artikel 51 fastsættes det, hvornår direktivet træder i kraft, og i artikel 52 fastsættes det, hvem det er rettet til. 2022/0066 (COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV om bekæmpelse af vold mod kvinder og vold i hjemmet EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 82, stk. 2, og artikel 83, stk. 1, under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter, under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg, efter den almindelige lovgivningsprocedure, og ud fra følgende betragtninger: (1)Formålet med dette direktiv er at skabe en samlet ramme for en effektiv bekæmpelse af vold mod kvinder og vold i hjemmet i hele Unionen. Det gøres ved at styrke og indføre foranstaltninger på følgende områder: definition af de relevante strafbare handlinger og sanktioner, beskyttelse af ofre og adgang til domstolsprøvelse, støtte til ofre, forebyggelse, koordinering og samarbejde.

(2)Ligestilling mellem kvinder og mænd og ikkeforskelsbehandling er kerneværdier i Unionen og de grundlæggende rettigheder, der er nedfældet i henholdsvis artikel 2 i traktaten om Den Europæiske Union og artikel 21 og 23 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder ("chartret"). Vold mod kvinder og vold i hjemmet bringer de selvsamme principper i fare og underminerer kvinders og pigers ret til ligestilling på alle livets områder. (3)Vold mod kvinder og vold i hjemmet udgør en overtrædelse af de grundlæggende rettigheder såsom retten til menneskelig værdighed, retten til menneskets liv og integritet, forbuddet mod umenneskelig eller nedværdigende behandling eller straf, retten til respekt for privatliv og familieliv, retten til beskyttelse af personoplysninger og børns rettigheder som nedfældet i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. (4)Dette direktiv bør finde anvendelse på strafbar adfærd, som omfatter vold mod kvinder eller vold i hjemmet, således som det er kriminaliseret i henhold til EU-retten eller national ret. Dette omfatter de strafbare handlinger, der er defineret i dette direktiv, nemlig voldtægt, kvindelig kønslemlæstelse, deling af intimt eller manipuleret materiale uden samtykke, cyberstalking, cyberchikane, tilskyndelse på nettet til vold eller had og strafbar adfærd, der er omfattet af andre EU-retsakter, navnlig Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/36/EU og 2011/93/EU, som indeholder en definition af strafbare handlinger i forbindelse med seksuel udnyttelse af børn og menneskehandel med henblik på seksuel udnyttelse. Derudover falder visse strafbare handlinger i henhold til national ret ind under definitionen af vold mod kvinder. Det omfatter strafbare handlinger såsom kvindedrab, seksuel chikane, seksuelt misbrug, stalking, tidlige ægteskaber og tvangsægteskaber, tvangsaborter, tvangssterilisering og forskellige former for cybervold såsom seksuel chikane på internettet, cybermobning eller uopfordret modtagelse af utilsløret seksuelt indhold. Vold i hjemmet er en form for vold, som kan være specifikt kriminaliseret i henhold til national ret eller omfattet af de strafbare handlinger, der begås inden for familien eller husstanden eller mellem tidligere eller nuværende ægtefæller. (5)Foranstaltningerne i dette direktiv er udformet med henblik på at imødekomme kvinders og pigers specifikke behov, da de i uforholdsmæssig høj grad rammes af de former for vold, der er omfattet af dette direktiv, nemlig vold mod kvinder og vold i hjemmet. Det anerkendes imidlertid i dette direktiv, at andre personer også kan blive ofre for disse former for vold og bør være omfattet af de foranstaltninger, der er fastsat heri. Begrebet "offer" bør derfor henvise til alle personer uanset deres tildelte eller sociale køn. (6)Børn, der er vidner til vold mod kvinder eller vold i hjemmet, lider på grund af deres sårbarhed direkte følelsesmæssig skade, hvilket påvirker deres udvikling. Disse børn bør derfor betragtes som ofre og være omfattet af de målrettede beskyttelsesforanstaltninger. (7)Vold mod kvinder er et vedvarende udtryk for strukturel forskelsbehandling af kvinder som følge af et historisk ulige magtforhold mellem kvinder og mænd. Det er en form for kønsbestemt vold, der udøves af mænd, og som primært rammer kvinder og piger. Den har rødder i socialt konstruerede roller, adfærd, aktiviteter og egenskaber, som et givet samfund anser for passende for kvinder og mænd, generelt henvises der hertil under udtrykket "socialt køn". (8)Vold i hjemmet er et alvorligt socialt problem, der ofte forbliver skjult. Det kan føre til alvorlige psykiske og fysiske traumer med alvorlige konsekvenser, fordi gerningsmanden typisk er en person, som ofrene kender, og som de kunne forvente at have tillid til. Denne form for vold kan antage forskellige former, herunder fysisk, seksuel, psykologisk og økonomisk vold. Vold i hjemmet kan forekomme, uanset om gerningsmanden deler eller har delt husstand med ofret eller ej. (9)I lyset af de særlige forhold. der gør sig gældende for disse former for kriminalitet, er det nødvendigt at fastsætte et omfattende sæt regler for at tage fat på det vedvarende problem med vold mod kvinder på en målrettet måde og tage hensyn til de særlige behov hos ofre for denne form for vold De eksisterende bestemmelser på EU-plan og nationalt plan har vist sig at være utilstrækkelige til effektivt at bekæmpe og forebygge vold mod kvinder og vold i hjemmet. Særlig direktiv 2011/36/EU og 2011/93/EU fokuserer på specifikke former for sådan vold, mens der i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/29/EU fastsættes en generel ramme for ofre for kriminalitet. Selv om der heri gives visse garantier til ofre for vold mod kvinder og vold i hjemmet, sigter sidstnævnte direktiv ikke mod at dække deres specifikke behov. (10)Med nærværende direktiv støttes medlemsstaternes internationale tilsagn om at bekæmpe og forebygge vold mod kvinder og vold i hjemmet, navnlig De Forenede Nationers konvention om afskaffelse af alle former for diskrimination imod kvinder (CEDAW) og når det er relevant, Europarådets konvention til forebyggelse og bekæmpelse af vold mod kvinder og vold i hjemmet ("Istanbulkonventionen") og Den Internationale Arbejdsorganisations konvention om afskaffelse af vold og chikane i arbejdslivet, der blev undertegnet den 21. juni 2019 i Genève. (11)Vold mod kvinder og vold i hjemmet kan forværres, når den hænger sammen med forskelsbehandling på grund af tildelt køn eller andre grunde til forskelsbehandling, som er forbudt i henhold til EU-retten, nemlig nationalitet, race, farve, etnisk oprindelse eller social baggrund, genetiske anlæg, sprog, religion eller tro, politiske eller andre anskuelser, tilhørsforhold til et nationalt mindretal, formueforhold, fødsel, handicap, alder eller seksuel orientering. Medlemsstaterne bør derfor tage behørigt hensyn til de ofre, der er berørt af en sådan intersektionel forskelsbehandling, ved at træffe specifikke foranstaltninger, når der forekommer indbyrdes forbundne former for forskelsbehandling. Navnlig lesbiske, biseksuelle, transkønnede, ikkebinære, interkønnede og queerkvinder, kvinder med handicap og kvinder med en racemæssig eller etnisk minoritetsbaggrund har en øget risiko for at blive udsat for kønsbestemt vold. (12)Ofre for vold mod kvinder og vold i hjemmet har en øget risiko for intimidering, gengældelse, sekundær og gentagen viktimisering. Der bør derfor lægges særlig vægt på disse risici og behovet for at beskytte sådanne ofres værdighed og fysiske integritet. (13)Voldtægt er en af de alvorligste strafbare handlinger, som krænker en persons seksuelle integritet og er en strafbar handling, som i uforholdsmæssig høj grad rammer kvinder. Voldtægt medfører en magtmæssig skævhed mellem gerningsmanden og ofret, som gør det muligt for gerningsmanden seksuelt at udnytte ofret til formål såsom personlig behovstilfredsstillelse, cementering af dominans, opnåelse af social anerkendelse, forfremmelse eller eventuelt økonomisk vinding. Mange medlemsstater kræver stadig, at der er brugt af magt, trusler eller tvang i forbindelse med voldtægt. Andre medlemsstater påberåber sig udelukkende det forhold, at ofret ikke har givet sit samtykke til den seksuelle akt. Kun sidstnævnte tilgang sikrer fuld beskyttelse af ofrenes seksuelle integritet. Det er derfor nødvendigt at sikre lige beskyttelse i hele Unionen ved at tilvejebringe de grundlæggende elementer i den strafbare handling, som voldtægt af kvinder er. . (14)Voldtægt bør udtrykkeligt omfatte alle former for seksuel penetration med en hvilken som helst legemsdel eller genstand. Manglende samtykke bør være et centralt og grundlæggende element i definitionen af voldtægt, da der ofte ikke er tale om fysisk vold eller magtanvendelse i forbindelse med voldtægt. Et oprindeligt samtykke bør kunne trækkes tilbage når som helst under akten i overensstemmelse med ofrets seksuelle autonomi og bør ikke automatisk indebære samtykke til fremtidige akter. Seksuel penetration uden samtykke bør betragtes som voldtægt, selv om den begås mod en ægtefælle eller partner. (15)Med hensyn til strafbare handlinger, der svarer til voldtægt, bør gerningsmænd, der tidligere er blevet dømt for strafbare handlinger af samme art, kunne forpligtes til at deltage i behandlingsprogrammer for at mindske risikoen for gentagne overtrædelser. (16)For at imødegå den uoprettelige og livslange skade, som kvindelig kønslemlæstelse påfører ofrene, bør denne strafbare handling behandles specifikt og hensigtsmæssigt i straffelovgivningen. Kvindelig kønslemlæstelse er en praksis, der indebærer udnyttelse, som vedrører en piges eller en kvindes kønsorganer, og som foretages med henblik på at bevare og hævde dominans over kvinder og piger og for at udøve social kontrol over piger og kvinders seksualitet. Den foretages undertiden i forbindelse med børneægteskaber eller tvangsægteskaber eller vold i hjemmet. Kvindelig kønslemlæstelse kan forekomme som en traditionel praksis, som nogle samfund udøver over for deres kvindelige medlemmer. Det bør omfatte praksis, som foretages af ikkemedicinske årsager. Begrebet "excision" bør henvise til den delvise eller fuldstændige fjernelse af klitoris og de ydre kønslæber. "Infibulering" bør dække lukningen af de ydre kønslæber ved delvis sammensyning af vulvas ydre læber for at indsnævre vaginalåbningen. Begrebet " udførelse af enhver anden lemlæstelse" bør henvise til alle andre fysiske ændringer af de kvindelige kønsorganer. (17)Det er nødvendigt at fastsætte harmoniserede definitioner af strafbare handlinger og straffe i forbindelse med visse former for cybervold. Cybervold er især rettet mod og påvirker kvindelige politikere, journalister og menneskerettighedsforkæmpere. Det kan få kvinder til at tie og forhindre, at de deltager i samfundet på lige fod med mænd. Cybervold rammer også kvinder og piger i uddannelsessammenhænge såsom skoler og universiteter i uforholdsmæssig høj grad med skadelige konsekvenser for deres videreuddannelse og deres mentale sundhed, hvilket i ekstreme tilfælde kan føre til selvmord. (18)Brugen af informations- og kommunikationsteknologi indebærer en risiko for let, hurtig og udbredt forstærkning af visse former for cybervold, hvilket forårsager dyb og langvarig skade for ofret eller øger denne skade. Potentialet for en sådan forstærkning, som er en forudsætning for, at der begås flere strafbare handlinger i form af cybervold som defineret i dette direktiv, bør afspejles i det forhold, at bestemt materiale gøres tilgængeligt ved hjælp af informations- og kommunikationsteknologi til "en lang række" slutbrugere. Begrebet "en lang række" bør forstås som en henvisning til, at materialet når ud til et betydeligt antal slutbrugere af de pågældende teknologier, hvilket således give mulighed for betydelig adgang til og potentiel videreformidling af materialet. Begrebet bør fortolkes og anvendes under hensyntagen til de relevante omstændigheder, herunder de teknologier, der anvendes til at gøre dette materiale tilgængeligt, og de midler, disse teknologier omfatter med henblik på forstærkning. (19)Da det er let og hurtigt uden samtykke at gøre intime billeder eller videoer og materiale, som viser seksuelle aktiviteter, bredt tilgængelige for en lang række slutbrugere ved hjælp af informations- og kommunikationsteknologi, kan ofret på grund af materialets intime karakter lide stor skade. Den strafbare handling, der fastsættes bestemmelser om i dette direktiv, bør omfatte alle typer af sådant materiale såsom billeder, fotografier og videoer, herunder seksualiserede billeder, lydklip og videoklip. Det bør vedrøre situationer, hvor det at gøre materiale tilgængeligt for en lang række slutbrugere ved hjælp af informations- og kommunikationsteknologi finder sted uden ofrets samtykke, uanset om ofret har givet sit samtykke til frembringelsen af materialet eller kan have videregivet det til en bestemt person. Den strafbare handling bør også omfatte fremstilling eller manipulering uden samtykke, f.eks. ved hjælp af billedredigering, af materiale, som får det til at se ud, som om en anden person er involveret i seksuelle aktiviteter, for så vidt materialet efterfølgende gøres tilgængeligt for en lang række slutbrugere ved hjælp af informations- og kommunikationsteknologi uden den pågældende persons samtykke. En sådan fremstilling eller manipulering af materiale bør omfatte frembringelse af deepfake-materiale, hvor materialet i væsentlig grad ligner en eksisterende person, eksisterende genstande, steder eller andre enheder eller begivenheder, der viser en anden persons seksuelle aktiviteter, og som fejlagtigt for andre forekommer at være autentisk eller sandfærdigt. For at sikre en effektiv beskyttelse af ofre mod en sådan adfærd bør trusler om at deltage i en sådan adfærd også være omfattet. (20)Cyberstalking er en moderne form for vold, som ofte begås mod familiemedlemmer eller personer, der bor i samme husstand, men også af tidligere partnere eller bekendte. Typisk misbruges teknologien af gerningsmanden til at øge den tvangsmæssige og kontrollerende adfærd, manipulation og overvågning og forstærker derved ofrets frygt, angst og gradvise isolation fra venner og familie. Der bør derfor fastsættes minimumsregler for cyberstalking. Cyberstalking bør omfatte løbende overvågning ved hjælp af informations- og kommunikationsteknologi af ofret uden dennes samtykke eller juridiske tilladelse. Det kan gøres ved at behandle ofres personoplysninger, f.eks. via identitetstyveri eller ved at spionere sig frem til sådanne oplysninger på ofrenes forskellige sociale medier eller meddelelsesplatforme, deres e-mails og telefon, stjæle deres passwords eller hacke deres enheder for at få adgang til deres private rum ved at installere geolokaliseringsapps, bl.a. stalkersoftware, eller ved at stjæle deres enheder. Derudover omfatter stalking overvågning af ofre uden deres samtykke eller tilladelse ved hjælp af teknologisk udstyr, der er forbundet via tingenes internet såsom intelligente husholdningsapparater. (21)Der bør fastsættes minimumsregler for cyberchikane for at modvirke iværksættelse af et angreb med tredjeparter eller deltagelse i et sådant angreb rettet mod en anden person ved at gøre truende eller fornærmende materiale tilgængeligt for en lang række slutbrugere. Sådanne omfattende angreb, herunder koordinerede gruppeangreb på nettet, kan munde ud i angreb uden for nettet eller forårsage betydelig psykisk skade og i ekstreme tilfælde føre til, at ofret begår selvmord. De er ofte rettet mod fremtrædende (kvindelige) politikere, journalister eller på anden måde velkendte personer, men kan også forekomme i andre sammenhænge, f.eks. på universitetsområder eller i skoler. En sådan onlinevold bør bekæmpes, navnlig når angrebene finder sted i stor skala, f.eks. i form af massechikane fra et betydeligt antal mennesker.

(22)Stigningen i brugen af internettet og de sociale medier har i de senere år ført til en kraftig stigning i offentlighedens tilskyndelse til vold og had, bl.a. på grund af tildelt eller socialt køn. Den lette og hurtige spredning på nettet over en bred front af hadefuld tale lettes af de manglende hæmninger på internettet, idet den formodede anonymitet på internettet og følelsen af straffrihed reducerer de hæmninger, som normalt forhindrer mennesker i at tale sådan. Kvinder er ofte mål for sexistisk og kvindefjendsk had på nettet, som kan eskalere til hadforbrydelser uden for nettet. Det er nødvendigt at gribe ind på et tidligt tidspunkt. Det sprog, der anvendes i denne form for tilskyndelse, henviser ikke altid direkte til målpersonens/målpersonernes tildelte køn eller sociale køn, men den partiske motivation kan udledes af tilskyndelsens samlede indhold eller kontekst. (23)Tilskyndelsen på nettet til vold eller had forudsætter, at tilskyndelsen ikke kommer til udtryk i en rent privat sammenhæng, men offentligt ved brug af informations- og kommunikationsteknologi. Det bør kræves, at der sker udbredelse til offentligheden, hvilket bør forstås således, at det indebærer via informations- og kommunikationsteknologi at gøre et givet materiale tilgængeligt, hvori der opfordres til vold eller had, for et potentielt ubegrænset antal personer, nemlig ved at gøre materialet let tilgængeligt for brugere generelt, uden at det kræves, at den person, der tilvejebragte materialet, skal træffe yderligere foranstaltninger, uanset om disse brugere rent faktisk tilgår de pågældende oplysninger eller ej. Hvis adgangen til materialet kræver registrering eller optagelse i en gruppe af brugere, bør disse oplysninger således kun betragtes som værende formidlet til offentligheden, hvis brugere, der ønsker adgang til oplysningerne, automatisk registreres eller gives adgang, uden at et menneske træffer beslutning eller foretager udvælgelse af, hvem der skal tildeles adgang. Ved vurderingen af, om materiale kan betragtes som tilskyndelse til had eller vold, bør de kompetente myndigheder tage hensyn til den grundlæggende ret til ytringsfrihed som fastsat i chartrets artikel 11. (24)Ofre bør let kunne anmelde voldsforbrydelser mod kvinder eller vold i hjemmet uden at blive genstand for sekundær eller gentagen viktimisering. Med henblik herpå bør medlemsstaterne give mulighed for at indgive klager på nettet eller ved brug af anden informations- og kommunikationsteknologi for at anmelde sådanne strafbare handlinger. Ofre for cybervold bør kunne uploade materiale vedrørende deres anmeldelse såsom skærmbilleder af den påståede voldelige adfærd. (25)I tilfælde af vold i hjemmet og vold mod kvinder, navnlig når den begås af nære familiemedlemmer eller partnere, kan ofrene være udsat for en sådan tvang fra gerningsmanden, at de er bange for at henvende sig til de kompetence myndigheder, selv hvis deres liv er i fare. Medlemsstaterne bør derfor sikre, at deres regler for tavshedspligt ikke udgør en hindring for de relevante fagfolk såsom sundhedspersoner for at foretage en anmeldelse til de kompetente myndigheder, når de har rimelig grund til at antage, at ofret er i umiddelbar risiko for at lide alvorlig fysisk skade. På samme måde opdages tilfælde af vold i hjemmet eller vold mod kvinder ofte kun af tredjeparter, som bemærker unormal adfærd eller fysisk skade på barnet. Det er nødvendigt at beskytte børn effektivt mod sådanne former for vold og straks at træffe passende foranstaltninger. De relevante fagfolk, der kommer i kontakt med børn, der er ofre eller kan blive ofre, herunder fagfolk inden for sundhedspleje eller uddannelse, bør ligeledes ikke være underlagt tavshedspligt, hvis de har rimelig grund til at antage, at der er blevet begået alvorlige voldshandlinger mod barnet i henhold til dette direktiv, eller at der kan forventes yderligere alvorlige handlinger. Når fagfolk anmelder sådanne tilfælde af vold, bør medlemsstaterne sikre, at de ikke holdes ansvarlige for brud på tavshedspligten. (26)For at afhjælpe den manglende anmeldelse af vold i de tilfælde, hvor ofret er et barn, bør der indføres sikre og børnevenlige anmeldelsesprocedurer. Dette kan omfatte de kompetente myndigheders udspørgning på et enkelt og letforståeligt sprog. (27)Forsinkelser i behandlingen af klager over vold mod kvinder og vold i hjemmet kan udgøre en særlig risiko for ofre herfor, idet de stadig kan være i umiddelbar fare, eftersom gerningsmændene ofte er nære familiemedlemmer eller ægtefæller. De kompetente myndigheder bør derfor have tilstrækkelig ekspertise og effektive redskaber til at efterforske og retsforfølge sådanne strafbare handlinger. (28)Ofre for vold i hjemmet og vold mod kvinder har typisk brug for øjeblikkelig beskyttelse eller særlig støtte. f.eks. i tilfælde af partnervold, hvor andelen af gentagne overtrædelser ofte er høj. Der bør derfor foretages en individuel vurdering for at kortlægge ofrets behov for beskyttelse, når de kompetente myndigheder har den allerførste kontakt med ofret, eller så snart der opstår mistanke om, at personen er offer for vold mod kvinder eller vold i hjemmet. Dette kan ske, før et offer formelt har anmeldt en strafbar handling, eller proaktivt, hvis en tredjepart anmelder den strafbare handling. (29)Ved vurderingen af ofrets behov for beskyttelse og støtte, bør det primære hensyn være at beskytte ofrets sikkerhed og yde målrettet støtte, idet der blandt andet tages hensyn til ofrets individuelle omstændigheder. Sådanne omstændigheder, som kræver særlig opmærksomhed, kan omfatte det forhold, at ofret er gravid, eller at gerningsmanden har forsørgelsespligt over for ofret, eller ofrets forhold til gerningsmanden. (30)For at sikre omfattende støtte til og beskyttelse af ofre bør alle kompetente myndigheder og relevante organer, ikke kun de retshåndhævende og de retslige myndigheder, involveres i vurderingen af risiciene for ofre, og hvilke passende støtteforanstaltninger der kan træffes på grundlag af klare retningslinjer udstukket af medlemsstaterne. Sådanne retningslinjer bør omfatte de faktorer, der skal tages i betragtning ved vurderingen af, hvilken risiko gerningsmanden eller den mistænkte udgør, herunder det forhold, at mistænkte, der er tiltalt for mindre lovovertrædelser, sandsynligvis er lige så farlige som dem, der er tiltalt for mere alvorlige strafbare handlinger, navnlig i tilfælde af vold i hjemmet og stalking. (31)Børn af ofre bør som følge af deres sårbarhed over for sekundær og gentagen viktimisering, intimidering og repressalier, og det forhold, at de lider en følelsesmæssig skade, som kan påvirke deres udvikling negativt, være omfattet af samme beskyttelsesforanstaltninger som dem, der er truffet for ofret. Andre personer, over for hvem ofret har forsørgelsespligt, såsom voksne med handicap eller ældre plejekrævende personer, for hvem ofret sørger for pleje, kan opleve lignende følelsesmæssige skader og bør derfor også være omfattet af de samme beskyttelsesforanstaltninger. (32)Ofre for vold mod kvinder og vold i hjemmet har ofte behov for specifik støtte. For at sikre, at de reelt får tilbud om støtte, bør de kompetente myndigheder henvise ofre til passende støttetjenester. Dette bør navnlig være tilfældet, når det ved en individuel vurdering er konstateret, at ofret har særlige behov for støtte. I så tilfælde bør støttetjenesterne kunne nå ud til ofret selv uden dettes samtykke. Ved de kompetente myndigheders behandling af de relaterede personoplysninger bør medlemsstaterne sikre, at det sker på grundlag af lovgivningen, jf. artikel 6, stk. 1, litra c), sammenholdt med artikel 6, stk. 2 og 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679. Denne lovgivning bør omfatte passende garantier for personoplysninger, som overholder selve kernen i retten til databeskyttelse og indeholder passende og specifikke foranstaltninger til beskyttelse af fysiske personers grundlæggende rettigheder og interesser. Når de kompetente myndigheder videregiver ofres personoplysninger til støttetjenester med henblik på henvisning af ofre, bør de sikre, at de videregivne oplysninger begrænses til, hvad der er nødvendigt for at informere tjenesterne om sagens omstændigheder, således at ofrene modtager passende støtte og beskyttelse. (33)Medlemsstaterne bør træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at der er mulighed for at træffe afgørelse om øjeblikkelig bortvisning, om tilhold og om beskyttelse for at sikre en effektiv beskyttelse af ofrene og dem, over for hvem ofret har forsørgerpligt. (34)Medlemsstaterne bør sikre, at der kan træffes afgørelse om øjeblikkelig bortvisning i situationer med umiddelbar fare, f.eks. hvis der er overhængende fare for skade, eller der allerede er sket skade, og at det sandsynligvis vil gentage sig. (35)Afgørelser om beskyttelse kan omfatte forbud for gerningsmanden eller den mistænkte mod at få adgang til bestemte lokaliteter; at komme nærmere på ofret eller den person, over for hvem ofret har forsørgerpligt, end den foreskrevne afstand eller at kontakte dem, herunder brug af onlinegrænseflader, og at besidde skydevåben eller dødbringende våben, når det er nødvendigt. (36)For at sikre, at afgørelser om øjeblikkelig bortvisning, om tilhold og om beskyttelse er effektive, bør overtrædelser heraf medføre straf. Disse sanktioner kan være af strafferetlig eller anden retlig karakter og kan omfatte fængselsstraffe, bøder eller enhver anden retlig sanktion, som er effektiv, står i rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning. (37)Fremlæggelse af dokumentation for tidligere seksuel adfærd for at anfægte ofres troværdighed og manglende samtykke i sager om seksuel vold, navnlig voldtægtssager, kan styrke opretholdelsen af skadelige stereotyper om ofrene og føre til gentagen eller sekundær viktimisering. Uden at det berører retten til et forsvar, bør spørgsmål, undersøgelser og dokumentation vedrørende tidligere seksuel adfærd derfor ikke være tilladt i forbindelse med strafferetlig efterforskning og retssager. (38)I betragtning af kompleksiteten og alvoren af vold mod kvinder og vold i hjemmet og ofrenes særlige behov for støtte bør medlemsstaterne sikre, at de udpegede organer yder supplerende støtte til og forebyggelse af sådanne strafbare handlinger. De nationale ligestillingsorganer, der er oprettet i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/113/EF, 2006/54/EF og 2010/41/EU, har grundet deres ekspertise inden for forskelsbehandling på grund af tildelt køn gode forudsætninger for at udføre disse opgaver. Sådanne organer bør desuden have søgsmålskompetence til at handle på vegne af eller til støtte for ofre for alle former for vold mod kvinder eller vold i hjemmet i forbindelse med retssager, herunder ansøgning om erstatning og om fjernelse af ulovligt onlineindhold, med ofrenes godkendelse. Dette bør omfatte muligheden for at handle på vegne af eller til støtte for flere ofre i fællesskab. For at disse organer kan udføre deres opgaver effektivt, bør medlemsstaterne sikre, at de har tilstrækkelige menneskelige og finansielle ressourcer. (39)Visse af de strafbare handlinger, der er omfattet af dette direktiv, indebærer en øget risiko for gentagen, langvarig eller endog vedvarende viktimisering. Denne risiko opstår navnlig i forbindelse med strafbare handlinger, der indebærer, at materiale, der stammer fra visse former for cybervold, ved brug af informations- og kommunikationsteknologi gøres tilgængeligt for en lang række slutbrugere, i betragtning af hvor let og hurtigt sådant materiale kan spredes over en bred front, og af de problemer, det ofte giver, når det drejer sig om at fjerne sådant materiale. Det er en risiko, der typisk består selv efter en domfældelse. For effektivt at beskytte ofrenes rettigheder bør medlemsstaterne derfor være forpligtet til at træffe passende foranstaltninger med henblik på at fjerne det pågældende materiale. I betragtning af at det måske ikke altid er muligt at fjerne materiale ved kilden, f.eks. på grund af retlige eller praktiske vanskeligheder i forbindelse med gennemførelsen eller håndhævelsen af et påbud om fjernelse, bør medlemsstaterne også have mulighed for at træffe foranstaltninger med henblik på at hindre adgangen til sådant materiale. (40)Disse foranstaltninger bør navnlig omfatte bemyndigelse af de nationale retslige myndigheder til at udstede påbud til udbydere af formidlingstjenester om at fjerne eller også hindre adgangen til en eller flere specifikke dele af det pågældende materiale. Disse påbud bør udstedes på grundlag af en tilstrækkeligt begrundet og underbygget anmodning fra ofret. I betragtning af hvor hurtigt sådant materiale kan spredes online, og den tid, det kan tage at afslutte straffesagen mod de personer, der mistænkes for at have begået de relevante strafbare handlinger, er det nødvendigt for at sikre en effektiv beskyttelse af ofrenes rettigheder at give mulighed for på visse betingelser at udstede sådanne påbud ved brug af foreløbige forholdsregler, selv inden straffesagen afsluttes. (41)Alle sådanne forholdsregler med henblik på at fjerne eller hindre adgangen, herunder navnlig sådanne påbud, vil sandsynligvis påvirke andre parters rettigheder og interesser end ofrenes såsom de personer, der har tilvejebragt materialet, udbydere af formidlingstjenester, hvis tjenester kan anvendes, og slutbrugerne af disse tjenester, såvel som almenvellets. Det bør derfor sikres, at disse påbud og andre forholdsregler kun kan træffes på en gennemsigtig måde, og at der fastsættes passende garantier for at sikre, at de forbliver begrænset til, hvad der er nødvendigt og rimeligt i forhold til overtrædelsen, at retssikkerheden sikres, at alle berørte parter kan udøve deres ret til effektive retsmidler i overensstemmelse med national ret, og at der sikres en rimelig balance mellem alle involverede rettigheder og interesser, herunder alle berørte parters grundlæggende rettigheder i overensstemmelse med chartret. Det er særlig vigtigt, at der i sager vedrørende foreløbige forholdsregler foretages en omhyggelig afvejning af alle de involverede rettigheder og interesser fra sag til sag. Sådanne afgørelser bør som hovedregel rettes til den specifikke udbyder af formidlingstjenester, som har de bedste forudsætninger for at handle, navnlig med henblik på at begrænse eventuelle negative virkninger for ytrings- og informationsfriheden.

(42)Direktivets bestemmelser om påbud og andre forholdsregler for at fjerne og hindre adgang til relevant materiale bør ikke berøre de relevante regler i forordning XX/YYYY [forslag til forordning om digitale tjenester]. Disse påbud bør navnlig være i overensstemmelse med forbuddet mod at pålægge generelle forpligtelser til at overvåge eller aktivt undersøge forhold og med de specifikke krav i nævnte forordning vedrørende påbud om at fjerne ulovligt indhold på nettet. (43)I betragtning af den potentielle betydning af materiale, som kan blive omfattet af påbud eller andre forholdsregler, der træffes i medfør af dette direktiv, om at fjerne eller hindre adgangen hertil med henblik på efterforskning eller retsforfølgning af de relevante strafbare handlinger i henhold til strafferetten, bør der træffes de nødvendige foranstaltninger for, at de kompetente myndigheder kan få fat i eller sikre sådant materiale, når det er nødvendigt. Disse foranstaltninger kunne f.eks. bestå i at pålægge de relevante udbydere af formidlingstjenester at videregive materialet til disse myndigheder eller at opbevare materialet i en begrænset periode, som ikke går ud over, hvad der er nødvendigt. Alle sådanne foranstaltninger bør garantere materialets sikkerhed, fortsat være begrænset til, hvad der er rimeligt, og overholde de gældende regler om beskyttelse af personoplysninger. (44)For at undgå sekundær viktimisering bør ofre kunne opnå erstatning under straffesagen. Erstatningen fra gerningsmanden bør være fuldstændig og ikke begrænses af en fast øvre grænse. Den bør dække alle de skader og traumer, som ofrene har lidt, og omkostningerne i forbindelse med håndteringen af skaderne, herunder bl.a. omkostninger til terapi, konsekvenserne for ofrets beskæftigelsessituation, tabt arbejdsfortjeneste, psykologiske skader og immaterielle skader som følge af krænkelse af ofrenes værdighed. Kompensationens størrelse bør afspejle det forhold, at ofre for vold i hjemmet kan blive nødsaget til at forlade alt for at komme i sikkerhed, hvilket indebærer en mulig ændring af deres beskæftigelse eller at finde en ny skole til deres børn eller endda få en ny identitet. (45)Der bør ydes bistand og støtte til ofre for vold mod kvinder og vold i hjemmet før og under straffesagen og i en passende periode efter dens afslutning, f.eks. hvis der stadig er behov for lægebehandling, for at afhjælpe de alvorlige fysiske og psykologiske konsekvenser af volden, eller hvis ofrets sikkerhed er i fare, navnlig som følge af ofrets udtalelser under straffesagen. (46)Specialiserede støttetjenester bør yde støtte til ofre for alle former for vold mod kvinder og vold i hjemmet, herunder seksuel vold, kvindelig kønslemlæstelse, tvangsægteskab, tvangsabort og tvangssterilisation, sexchikane og forskellige former for cybervold. (47)Den specialiserede støtte bør sikre ofrene en støtte, der er skræddersyet til deres specifikke behov, uanset om der er indgivet en officiel klage eller ej. Sådanne tjenester kan ydes ud over eller som en integrerende del af almindelige støttetjenester for ofre, som kan gøre brug af eksisterende enheder, der tilbyder specialiseret støtte. De nationale myndigheder, organisationer, der hjælper ofre, eller andre ikkestatslige organisationer kan yde specialiseret støtte. De bør tildeles tilstrækkelige menneskelige og finansielle ressourcer, og når tjenesterne ydes af ikkestatslige organisationer, bør medlemsstaterne sikre, at de modtager passende midler. (48)Ofre for vold i hjemmet og vold mod kvinder har typisk flere typer behov for beskyttelse og støtte. For at håndtere disse behov effektivt bør medlemsstaterne yde disse tjenester i de samme lokaler eller have sådanne tjenester koordineret gennem et centralt kontaktpunkt. For at sikre, at de også når ud til ofre i fjerntliggende områder, eller som ikke fysisk er i stand til at nå frem til sådanne centre, bør medlemsstaterne sørge for onlineadgang til sådanne tjenester. Dette bør indebære, at der oprettes et enkelt og ajourført websted, hvor alle relevante oplysninger om tilgængelige støtte- og beskyttelsestjenester findes, og hvor der er adgang hertil (et enkelt kontaktpunkt online). Dette websted bør overholde kravene om tilgængelighed for personer med handicap. (49)Specialiserede støttetjenester, herunder krisecentre og krisecentre for voldtægtsofre, bør betragtes som væsentlige under kriser og i nødsituationer, bl.a. under sundhedskriser. Disse tjenester bør fortsat tilbydes i sådanne situationer, hvor forekomsten af vold i hjemmet og vold mod kvinder har tendens til at stige. (50)Den traumatiserende karakter af seksuel vold, herunder voldtægt, kræver en særlig følsom reaktion fra uddannet og specialiseret personale. Ofre for denne form for vold har brug for øjeblikkelig lægebehandling og traumestøtte kombineret med øjeblikkelige retsmedicinske undersøgelser for at indsamle de beviser, der er nødvendige for retsforfølgelse. Der bør være et tilstrækkeligt antal krisecentre for voldtægtsofre og centre for ofre for seksuel vold være tilgængelige, og de bør være rimeligt fordelt på den enkelte medlemsstats område. På samme måde har ofre for