KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
*? Bruxelles, den 27.11.1996 
KOM(96) 583 endelig udg. 
Krøl'' 
GRØNBOG 
OFFENTLIGE INDKØB I EU 
OVERVEJELSER FOR FREMTIDEN 
(forelagt af Kommissionen) 

INDHOLDSFORTEGNELSE 
1. INDLEDNING 
2. BAGGRUNDEN FOR DEBATTEN 
L Målsætningerne for EU's politik inden for ofTentlige indkøb 
BL Hidtidig virkning 
III. Spørgsmål 
3. ANVENDELSEN AF LOVGIVNINGEN OM OFFENTLIGE INDKØB: DEN 
AKTUELLE SITUATION OG TENDENSERNE 
L Indledning 
II. Kravet om at gennemføre direktiverne i den nationale ret 
HI. Kravet om korrekt anvendelse af lovgivningen om offentlige indkøb 
A. Problemerne i forbindelse med forkert anvendelse af direktiverne 
a) De grundlæggende definitioner i direktiverne 
b) Overdreven brug af udbud efter forhandling 
c) Bekendtgørelser af for dårlig kvalitet 
d) Overdreven brug af hasteproceduren og brug af for korte 
frister for deltagelse 
e) Udvælgelses- og tildelingskriterierne 
B. Problemerne i forbindelse med situationer, der ikke falder ind 
under direktivernes anvendelsesområde 
a) Koncessionskontrakter og lignende kontrakter 
b) Kontrakter om ofTentlige indkøb, der er mindre end 
tærskelbeløbene i direktiverne 
c) Ændring af reglerne midt i udbudsproceduren 
G Foreløbige konklusioner 
IV. Kontrollen med anvendelsen af lovgivningen om ofTentlige indkøb 
A. Direktiverne om klagemulighederne 
B. Passende sanktioner 
C. Klagerne 
a) På EU-plan 
b) På nationalt plan 
D. De øvrige måder at bilægge tvister på 
a) Attestering 
b) Mægling 
V. Spørgsmål 
4. BEDRE ADGANG TIL KONTRAKTER OM OFFENTLIGE INDKØB 
OPFØLGNING, OPLYSNING, UDDANNELSE, EDB-PROCEDURER 
L Opfølgningen af ofTentlige indkøbskontrakter 
IL Oplysning 
a) Bedre læselighed af de retlige rammer 
b) Formidling af bekendtgørelser 
EU. Uddannelse 
IV. Edb-procedurer for indgåelse af kontrakter 
a) Den aktuelle situation 
b) Elektronisk indberetning 
c) Elektronisk formidling 
d) Et fuldt edb-baseret udbudssystem 
e) Erfaringerne uden for EU 
f) Konklusion 
V. Spørgsmål 
Ib 
5. OFFENTLIGE INDKØB OG DE ØVRIGE EU-POLITIKKER 
L SMV 
IL Standardisering 
HL De transeuropæiske net og transport i særdeleshed 
a) Fasen inden indkaldelsen afbud 
b) Tildeling af koncessionskontrakter til konsortier 
c) Brug af udbud efter forhandling 
IV. Indkøb, hvori deltager EU's fonde 
a) Struktur- og Samhørighedsfondene 
b) Kontrakter, der indgås af EU-institutionerne eller 
finansieres af EU-midler 
V. OfTentlige indkøb og sociale aspekter 
VL Offentlige indkøb og miljøet 
VEL OfTentlige indkøb inden for forsvarssektoren 
VIII OfTentlige indkøb og forbrugerpolitik 
LX. Spørgsmål 
6. OFFENTLIGE INDKØB I TREDJELANDE 
L Deltagelse i offentlige indkøb på verdensplan - sikring af en rimelig andel 
til EU-landene 
EL Tilvejebringelse af grundlaget for en liberalisering af offentlige indkøb i 
de central- og østeuropæiske lande og i Middelhavslandene 
HL Spørgsmål 
7 c 
1. INDLEDNING 
1.1 En effektiv politik inden for området for offentlige indkøb har fundamental betydning 
for, om det indre marked som helhed kommer til at fungere efter hensigten. Inden for EU 
bruger de offentlige myndigheder hvert år rundt regnet 720 mia. ECU på at indkøbe varer og 
tjenesteydelser, hvilket udgør 11% af EU-landenes samlede bruttonationalprodukt. Efter at 
EU-reglerne for offentlige indkøb nu er blevet bragt på plads, er det vigtigt, at der indledes 
overvejelser og en debat om, hvordan man bedst høster fordelene herved fuldt ud, og at 
medlemsstaterne, Europa-Parlamentet og ikke mindst ordregiverne og leverandørerne selv 
inddrages heri. 
1.2 EU har allerede gjort store fremskridt med gennemførelsen af sin politik inden for 
offentlige indkøb. Lovrammerne for liberalisering af disse indkøb er på plads og er ved at blive 
gennemført i medlemsstaterne. De forskellige aktører tilpasser sig i stigende grad den nye 
situation. Disse lovrammer udgør et konstant incitament til at omlægge traditionel 
indkøbspraksis i medlemsstaterne og medvirker derved til at skabe forhold, der fremmer den 
økonomiske udvikling i hele Europa. De offentlige indkøb er allerede nu mere liberaliserede, 
end de nogen sinde har været. Desuden giver en bredere adgang til udbudsforretninger i andre 
lande, herunder lande uden for EU, nye store afsætningsmuligheder. 
1.3 Samtidig med at politikken inden for offentlige indkøb frembyder nye muligheder, 
frembyder den også en vældig udfordring. Indførelsen af nye regler medfører en indsats for at 
tilpasse de traditionelle* arbejdsmetoder. For ordregiverne kræver denne udvikling, at de fra 
første færd må påregne at gøre forretninger med nye virksomheder, som ofte kommer fra en 
anden medlemsstat. For leverandørerne indebærer udviklingen, at de udsættes for en øget 
konkurrence, at de er nødsaget til at kaste sig ud på nye markeder, og at de absolut må og skal 
være konkurrencedygtige på internationalt plan. Også for medlemsstaternes regeringer er der 
tale om en reel udfordring. Det er dem, der skal følge reglerne, fordi de er de største indkøbere, 
det er dem, der er ansvarlige for, at systemet er gennemsigtigt, og det er dem, der skal sikre, at 
direktiverne gennemføres i den nationale lovgivning, således som de politisk har givet tilsagn 
om. 
1.4 Tiden er inde til at gøre status over, hvad vi har nået, og hvad der mangler at blive gjort. 
Omlægningen er i gang. Takket være vedtagelsen af fælleskabsdirektiverne på området og 
deres gennemførelse i national ret, selvom denne endnu ikke er fuldendt, og takket være 
Kommissionens indsats for at forsvare de af disse følgende rettigheder, er hovedelementerne i 
en effektiv indkøbspolitik ved at være på plads, men denne proces er vanskelig og gør 
undertiden ondt, specielt dér, hvor vanebaserede relationer, privilegerede forbindelser og 
nationale præferencer var fremherskende. Veletablerede, men ineffektive former for 
indkøbspraksis opgives lidt efter lidt. Visse indkøbere har allerede kunnet bevise, at de ved at 
anvende EU-reglerne opnåede den bedste kvalitet til den lavest mulige pris. 
Udbudsforretninger i andre medlemsstater begynder så småt at blive liberaliseret, konkurrencen 
skærpes, og vore virksomheder bliver bedre og bedre forberedt på at tage udfordringerne op 
på internationalt plan. En indsats må dog stadig gøres, hvis vi skal opnå det fulde udbytte af 
politikken inden for offentlige indkøb. 
<t~ 
1.5 Ansvaret for, at den igangværende omlægning lykkes, hvile; i første række på 
indkøberne og leverandørerne, uanset hvilken størrelse de har. Kommissionen og med­
lemsstaterne har dog også en væsentlig rolle at spille. De må samarbejde for at skabe vilkår, 
der sikrer konkurrencen om offentlige indkøb og fremgangen i vore virksomheder. De 
muligheder i form af økonomisk vækst og i sidste ende arbejdspladser, som denne udvikling 
indebærer, vil i det store og hele gå tabt, hvis hindringerne for grænseoverskridende levering af 
varer og tjenesteydelser ikke Cernes. Et velfungerende indre marked for offentlige indkøb 
indgår derfor som et led i den løbende debat om en tillidspagt til fremme af beskæftigelsen. 
1.6 Denne grønbog er tænkt som udgangspunkt for en bred debat. I de efterfølgende 
kapitler redegøres for, hvad der ligger til grund for Kommissionens oprindelige overvejelser 
om en række centrale spørgsmål i forbindelse med EUs nuværende og fremtidige politik inden 
for offentlige indkøb. De emner, der redegøres for, er følgende: gennemførelsen af reglerne i 
national ret og den effektive anvendelse heraf, de midler, der tages i brug for at udvide 
adgangen til kontrakter via information og uddannelse og ved udvikling af edb-baserede 
udbudsprocedurer, hvordan man bringer overensstemmelse mellem en korrekt anvendelse af 
lovgivningen om offentlige indkøb og gennemførelsen af de øvrige EU-politikker, navnlig 
vedrørende de små og mellemstore virksomheder (SMV), de transeuropæiske net, 
standardiseringen, Samhørighedsfonden og Strukturfondene, de kontrakter, der indgås af EU-
institutionerne eller finansieres af EU-midler, det sociale område, miljøet, forbrugerne samt 
endelig adgangen til at deltage i udbudsforretninger i andre lande. Som en hjælp til læseren er 
der i begyndelsen af hvert kapitel et kort sammendrag og i slutningen af hvert kapitel en liste 
over de vigtigste spørgsmål til debat. 
1.7 Kommissionen opfordrer alle interesserede parter (Rådet, Europa-Parlamentet, Det 
Økonomiske og Sociale Udvalg, Regionsudvalget, erhvervsorganisationer, ordregivere, 
leverandører, forbrugere) til at fremsætte deres synspunkter. Reaktioner på alle eller en del af 
de spørgsmål, der rejses i grønbogen, bedes senest den 31. marts 1997 rettet i skriftlig form til: 
Generaldirektøren for GD XV 
Det Indre Marked og Finansielle Tjenesteydelser 
Rue de la Loi 200 
B-1049 Bruxelles 
Telefax: (+32 2) 295.65.00 
E-mail: John.MOGG@DG15.cec.be 
Efter denne skriftlige høringsfase afgør Kommissionen, om det er hensigtsmæssigt at afholde 
en høring med de interesserede parter. 
1.8 På grundlag af reaktionerne på Grønbogen og de analyser og overvejelser vedrørende 
offentlige indkøb, der er affødt af Meddelelsen om Resultaterne og Effektiviteten af Det Indre 
Marked1, vil Kommissionen udarbejde en speciel meddelelse om offentlige indkøb. Denne 
meddelelse, som også vil omfatte en handlingsplan, skal fastlægge de foranstaltninger, der skal 
træffes for at effektivisere de retlige rammer og i højere grad opfylde målsætningerne for EU-
politikken inden for offentlige indkøb. 
"Dokument COM(96) 520 
2. BAGGRUNDEN FOR DEBATTEN 
EUs politik inden for offentlige indkøb har til formål at indføre en loyal og åben 
konkurrence inden for denne sektor, så leverandørerne fuldt ud kan drage fordelene af det 
indre marked, og ordregiverne frit kan vælge blandt en bredere og mere konkurrencedygtig 
vifte af tilbud. De grundlæggende retlige rammer på EU-plan, der er nødvendige for at nå 
denne målsætning, er nu blevet indført og repræsenterer en rimelig ligevægt mellem kravet 
om retssikkerhed og kravet om fleksibilitet. Hvad gennemsigtigheden angår, er der allerede 
opnået opmuntrende resultater. For så vidt angår de økonomiske virkninger, er de 
foreliggende oplysninger derimod mindre positive og tyder på, at der stadig findes 
problemer med hensyn til lovgivningens effektivitet i praksis, selv om der så småt kan 
noteres visse positive udviklingstendenser. 
1. Målsætningerne for EU's politik inden for ofTentlige indkøb 
2.1 EU-reglerne om liberalisering af offentlige indkøb har deres udspring i traktaten, i 
særdeleshed de bestemmelser, der garanterer fri bevægelighed for varer, tjenesteydelser og 
kapital, de bestemmelser, der knæsætter de grundlæggende principper (lige behandling, 
gennemsigtighed og gensidig anerkendelse), og de bestemmelser, der forbyder enhver 
forskelsbehandling begrundet i nationaliteten. For at gøre disse grundlæggende bestemmelser i 
traktaten mere effektive, var en detaljeret afledt ret (i form af direktiver) nødvendig. Disse 
direktiver fastsætter regler for de bygge- og anlægskontrakter, varekøbskontrakter og 
tjenesteydelseskontrakter, der indgås af de offentlige myndigheder (de klassiske sektorer) og af 
de enheder, der opererer inden for vand- og energiforsyning samt transport og 
telekommunikation (forsyningssektoren), ligesom de fastsætter klagemuligheder for 
leverandørerne (for mere udførlige oplysninger, se bilag 1 ). 
2.2 Inden de nugældende EU-lovregler blev indført, var medlemsstaternes offentlige 
indkøb generelt centreret omkring det nationale marked. De nationale leverandører nød 
undertiden en høj grad af beskyttelse, og de fik tildelt en betydelig andel af de offentlige 
indkøbsordrer, oftest under ringe hensyntagen til kriterier, der tog sigte på at opnå det bedst 
mulige forhold mellem pris og kvalitet. Under sådanne forhold havde de nationale leverandører 
til den offentlige sektor kun et ringe incitament til at forbedre deres konkurrenceevne. Alt for 
ofte tog indkøbspolitikken derfor ikke i tilstrækkelig grad kommercielle hensyn, hvilket 
indebar, at skatteyderne/forbrugerne, formentlig uden at vide det, måtte bære de heraf 
følgende ekstraomkostninger og mangel på effektivitet. 
2.3 Det er i denne baggrund, at Fælleskabets initiativ skal ses, hvis grundliggende formål 
forbliver uændrede: at skabe de nødvendige konkurrencevilkår for, at ordrer på offentlige 
indkøb tildeles uden forskelsbehandling, at målsætningen om en rationel anvendelse af 
offentlige midler opfyldes gennem valg af det bedste tilbud, at leverandørerne har adgang til et 
fælles marked, der frembyder gode afsætningsmuligheder, og at de europæiske virksomheders 
konkurrenceevne derved styrkes. Iværksættelsen af en effektiv EU-politik inden for offentlige 
indkøb er af afgørende betydning, hvis man ønsker, at dette fælles marked skal give stødet til 
en vedholdende vækst på lang sigt og skabe beskæftigelse, at det fremmer udviklingen af 
virksomheder, der formår at udnytte de muligheder, det største integrerede indre marked i 
verden frembyder, og at klare sig i konkurrencen på verdensmarkederne, og at det giver 
skatteyderne og brugerne mulighed for at råde over offentlige serviceydelser af bedre kvalitet 
3 
til en lavere pris. De offentlige myndigheder og virksomheder inden for EU bruger hvert år 
rundt regnet 720 mia. ECU på varer og tjenesteydelser hvilket i 1994 repræsenterede 11,5% af 
BNP for de 15 Medlemsstater, eller udtrykt på en anden måde Belgiens, Danmarks og 
Spaniens økonomier tilsammen, svarende til næsten 2 000 ECU for hver person i EU. I 
betragtning af de offentlige indkøbs store omfang kan anvendelsen af effektive 
indkøbssystemer indebære betydelige besparelser for staterne og dermed for skatteyderne. 
Disse overvejelser har særlig stor betydning i forbindelse med bestræbelserne på at reducere 
budgetunderskuddet i overensstemmelse med Maastricht-Traktatens konvergenskriterier. 
2.4 En mere åben politik inden for offentlige indkøb frembyder naturligvis også en lang 
række andre, men måske også mindre iøjnefaldende fordele. Redelige, ikke-diskriminerende og 
gennemsigtige procedurer for indgåelse af offentlige indkøbskontrakter reducerer risikoen for 
svindel og korruption i den offentlige forvaltning. Selv om gennemsigtighed ikke i sig selv er 
nok til at få bugt med svindel og korruption, vil en mekanisme, der opfølger og kontrollerer 
udbudsprocedurerne og fastsætter proportionelle, effektive og afskrækkende sanktioner, 
medvirke til at Cerne risikoen for tilsidesættelse af samfundsmæssige interesser. Det bør i øvrigt 
bemærkes, at der, for så vidt angår problemstillingen omkring svindel og korruption, allerede 
findes instrumenter, der etablerer standarder for beskyttelse2, hvor Fællesskabs midler er 
involveret. Disse instrumenter vil kunne indgå som et nyttigt element i en mere tilbundsgående 
diskussion. 
II. Hidtidig virkning 
2.5 Ifølge Cecchini-rapporten om omkostningerne ved, at det indre marked ikke realiseres3, vil 
de besparelser, der vil kunne opnås som følge af større gennemsigtighed og en øget 
liberalisering af offentlige indkøb, ligge i størrelsesordenen 22 mia. ECU. Der er ikke på 
nuværende tidspunkt konkrete beviser for, at der er opnået besparelser i denne størrelsesorden. 
Det samme gælder med hensyn til konvergensen i priserne og væksten i samhandelen inden for 
EU i forbindelse med offentlige indkøb inden for følsomme sektorer. I samarbejde med 
Eurostat er en undersøgelses metodologi blevet udviklet for, på en sammenlignelig og 
harmoniseret måde, at vurdere betydningen af og strukturerne for offentlige kontrakter i de 
forskellige medlemslande. Denne metodologi, der allerede er blevet afprøvet frivilligt af to 
medlemslande (Portugal4 og Grækenland5), gør det muligt at kvantificere betydningen af 
offentlige kontrakter i de to lande ved at indsamle forskellige former for information (værdi og 
antal af kontrakter tildelt af offentlige enheder, tildelingsprocedure, købte produkter, 
karakteristika for de firmaer, som har opnået kontrakter ...). Et tilsvarende tiltag forventes at 
starte i Tyskland før udgangen af året. 
3 
4 
5 Vedrørende administrative Fællcsskabssanktioncr, se Forordning om beskyttelse af de finansielle 
interesser nr. 2988/95, EFT nr. C 312 af 8.12.1995, side 1 ; for strafferetlige sanktioner, 
konvention vedrørende beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser (mod svindel), 26-7-
1995, EFT nr. C 316, 27-11-1995, side 48, samt den forste tillægsprotokol (vedrørende 
korruption), 27-9-1995, EFT nr. C 313, 23-10-1996, side 1. 
"The Cost of Non-Europe in Public Sector Procurement", WS Atkins Management Consultants, 1987. 
Institute National de Estatistica Portugal, marts 1995 
National Statistical Service of Greece, februar 1995 
4 
2.6 Kommissionen forelagde en meddelelse om virkningen og effektiviteten af 
lovgivningen om det indre marked ("1996 undersøgelsen")6. Liberaliseringen af offentlige 
indkøb er et af de områder, der behandles i undersøgelsen. Ved hjælp af en analyse af især 
lovgivningens virkning på udbud og efterspørgsel, importindtrængningen, prisudviklingen og 
de opnåede besparelser, drejer det sig om at fastslå, om nogle af de forventede fordele ved 
liberaliseringen rent faktisk også har vist sig. Resultaterne viser, at selvom politikken 
vedrørende offentlige indkøb - især på grund af medlemsstaternes manglende gennemførelse af 
direktiverne i national ret - endnu ikke i fuldt omfang har båret frugt, så undergår de offentlige 
indkøb i Europa en betydelig forandring. 
2.7 Den mest iøjnefaldende virkning af direktiverne er således uden tvivl en betydeligt 
større gennemsigtighed i udbudsprocedurerne. Antallet af udbudsbekendtgørelser, der 
offentliggøres i supplementet til De Europæiske Fællesskabers Tidende (og i dets elektroniske 
version, TED-databasen ("Tenders Electronic Daily"), har været støt stigende. Det samlede 
antal offentliggjorte udbudsbekendtgørelser steg fra 12.000 i 1987 til næsten 95.000 i 1995. 
Prognoserne for de kommende to år tyder på nye stigninger, der vil kunne bringe antallet af 
offentliggjorte udbudsbekendtgørelser op på næsten 200 000. Disse tal er i sig selv et nyttigt 
fingerpeg om virkningen af direktiverne om offentlige indkøb på gennemsigtigheden i 
udbudsprocedurerne. Hertil kommer, at en rundspørge hos 1600 leverandører har vist en 
højere grad afreaktion på nye kommercielle muligheder (90% for lokale markeder og 70% for 
markeder uden for leverandørens eget land). Det må imidlertid nævnes, at af de omkring 110 
000 ordregivere, på hvilke direktiverne om offentlige indkøb finder anvendelse, overholder ca. 
85%, især lokale myndigheder, ikke disses krav vedrørende offentliggørelse og 
gennemsigtighed. 
2.8 Udstyrsleverandørerne til transport-, telekommunikations-, el- og sundhedssektoren -
som alle har store kunder i den offentlige sektor - har oplevet strukturforandringer, som 
skyldes en række faktorer, blandt hvilke det må antages, at reglerne om offentlige indkøb 
spiller ind. Der er blevet oprettet joint ventures og indgået fusioner, hvorved forsknings- og 
udviklingsaktiviteter har kunnet samles. Det samlede resultat er uden tvivl en mere effektivt 
europæisk industri, som står i en bedre position til at udnytte de stordriftsfordele, det indre 
marked giver mulighed for, og er bedre rustet til at klare konkurrencen på verdensplan. 
2.9 På trods af disse opmuntrende udviklingstendenser er der fortsat et stort problem i 
form af manglende overholdelse af reglerne: Medlemsstaterne har ikke implementeret 
direktiverne i national lovgivning. Kun tre medlemsstater har fuldt ud gennemført alle 
regelsættene i national ret. Det tør vel være unødvendigt at understrege, at Kommissionen har 
indledt 39 traktatkrænkelsessager mod de pågældende medlemsstater for ikke at have 
gennemført direktiverne i national lovgivning? Der er tale om et problem vedrørende midlerne 
til at sikre en bedre overholdelse af reglerne, der vil blive diskuteret i det efterfølgende kapitel. 
2.10 Endvidere ser det inden for visse sektorer ud til, at ordregiverne ikke øjner fordele, der 
kan retfærdiggøre den fornødne indsats ved at efterleve direktivernes krav, og at de må notere 
en vis tilbageholdenhed hos potentielle leverandører (specielt fra andre medlemsstater) over for 
at afgive tilbud i forbindelse med deres udbudsforretninger. Dette betyder måske, at de 
økonomiske aktører har behov for en vis tid til at tilpasse deres adfærd til de nye regler og 
udnytte de nye afsætningsmuligheder. Visse virksomheder har vel også reageret defensivt på 
Jvf. note 1 ovenfor. 
den konkurrencetrussel, de står over for, i stedet for via en udviklingsstrategi at søge at erobre 
markedsandele i andre medlemsstater. 
2.11 Endelig forbliver importandelen for offentlige indkøb i Europa beskeden: Fra 1,4% i 1987 
til 3% i 1995 for direkte handel over grænserne; fra 4% i 1987 til 7% i 1995 for indkøb 
foretaget gennem importører eller lokale datterselskaber. 
HL Spørgsmål 
1. Råder De over andre økonomiske data, der kan være nyttige ved vurderingen af 
direktivernes virkning, specielt på beskæftigelsen? 
2. Hvorfor tøver de økonomiske aktører med at byde på udbudsforretninger i andre 
medlemsstater? 
3. ANVENDELSEN AF LOVGIVNINGEN OM OFFENTLIGE 
INDKØB: DEN AKTUELLE SITUATION OG TENDENSERNE 
1 Et regiesæt for offentlige indkøb er nu blevet indført. Kommissionen erkender, at der er 
I behov for en periode med stabilitet i disse regler og påtænker derfor ikke at foretage 
I afgørende ændringer heri. Den giver naturligvis ikke hermed afkald på sin initiativret og er 
I rede til at træffe eller foreslå passende foranstaltninger, hvis det skulle vise sig nødvendigt. 
Kommissionen understreger, at det er nødvendigt at øge indsatsen for at gennemføre og 
anvende regelsættet i national ret, hvis alle aktørerne inden for EU skal kunne deltage på lige 
fod i de offentlige aftaler. 
I forbindelse med den kontrol af anvendelsen af EU-lovgivningen, som påhviler 
Kommissionen, har denne kunnet konstatere visse problemer såvel med hensyn til 
gennemførelsen af direktiverne som med hensyn til ordregivernes anvendelse af reglerne. 
Der er her tale om en første konstatering, som vil indgå i den konkrete undersøgelse af 
anvendelsen af gældende regler, som Kommissionen skal udføre i henhold til direktiverne. 
For at garantere, at lovgivningen vedrørende offentlige indkøb anvendes på rette vis, er det 
nødvendigt, at klagemulighederne på EU-plan og på nationalt plan fungerer hurtigt og 
effektivt. De metoder, der anvendes for at give mulighed for at indgive klage, opfylder ikke 
altid disse betingelser. Nu hvor direktiverne om klagemuligheder er på plads, skulle de fleste 
problemer kunne klares på nationalt plan. Blandt de fundamentale spørgsmål, der skal tages 
op i denne forbindelse, må nævnes en udvidet brug af attestering og en lettere adgang til 
mæglingsproceduren. 
I. Indledning 
3.1 Der er nu blevet indført regelsæt for offentlige indkøb på EU-plan (se bilag 1). 
Kommissionen erkender, at det på nuværende stadium er nødvendigt med en periode med 
stabile lovrammer, der jo endnu ikke har givet fuldt udbytte. Denne stabilitet skulle give alle 
berørte aktører den fornødne tid til at tilpasse sig til de nye regler og procedurer inden for 
offentlige indkøb. Af denne grund påtænker Kommissionen ikke - uden dog af den grund at 
give afkald på sin initiativret - at foretage grundliggende ændringer i det eksisterende regelsæt 
og bekræfter sin hensigt om at fortsætte sine aktiviteter på dette område ud fra de allerede 
valgte principper med hensyn til metoden og indholdet i lovreglerne. Hvis der måtte opstå 
problemer inden for specifikke sektorer, eller såfremt visse mangler ved de gældende regler 
måtte fremtræde, vil Kommissionen naturligvis ikke tøve med at træffe de foranstaltninger, der 
er bedst egnede til at sikre, at indkøberne i EU fortsat kan nyde godt af et åbent og 
konkurrencebaseret udbud og leverandørerne af en reel adgang til udbudsforretninger, samtidig 
med at de styrker deres konkurrenceevne. Inden for telekommunikationssektoren ligesom i 
andre sektorer af de såkaldte forsyningsvirksomhedsområder, er en liberalisering igang. For så 
vidt angår anvendelsen af direktiverne om offentlige indkøb, vil Kommissionen undersøge, om 
denne liberalisering resulterer i indførelsen af reel konkurrence inden for sektoren. Det skal 
ligeledes bemærkes, at det i henhold til de fleste direktiver påhviler Kommissionen at foretage 
en fornyet undersøgelse af anvendelsen af lovgivningen. Den agter at gennemføre en 
tilbundsgående undersøgelse af gennemførelsen af direktiverne inden for den nærmeste fremtid. 
Den debat, denne grønbog giver anledning til, vil være et nyttigt bidrag til denne undersøgelse. 
3.2 EU-direktiverne skal gennemføres i den nationale ret. Anvendelsen af direktiverne -
hvad enten der er tale om statslige, regionale eller lokale myndigheder eller ordregivere inden 
for forsyningssektoren - må dog ikke bringe den overordnede målsætning om at anvende ét og 
samme regelsæt inden for offentlige indkøb overalt i EU i fare. Den omstændighed, at 
spillereglerne ikke er de samme for alle, kan lægge en kraftig dæmper på liberaliseringen af 
offentlige indkøb. 
EL Kravet om at gennemføre direktiverne i den nationale ret 
3.3 Direktiverne udgør de væsentligste redskaber for EU-systemet for offentlige indkøb. 
De gør det muligt at øge effektiviteten i økonomien og at få det indre marked til at fungere 
efter hensigten. Kommissionen udsender regelmæssigt statusrapporter over gennemførelsen af 
lovgivningen om det indre marked, og disse rapporter granskes af medlemsstaterne, bl.a. på 
ministerplan. Kommissionen har ved flere lejligheder udtrykt betænkelighed ved den 
utilstrækkelige gennemførelse af direktiverne om offentlige indkøb (tabel 1). Offentlige indkøb 
er et af de områder inden for det indre marked, hvor der er flest vanskeligheder, både hvad 
angår indberetningen af gennemførelsesforanstaltninger og hvad angår kvaliteten af 
gennemførelsen. Tjenesteydelsesdirektivet og de ændrede direktiver om varekøb og 
forsyningssektoren er de direktiver, der volder flest problemer. 
3.4 Selv om de fleste bestemmelser i direktiverne juridisk set er umiddelbart anvendelige, 
bevirker den manglende og/eller utilstrækkelige gennemførelse, at borgerne og virksomhederne 
inden for EU ikke, som de skulle, far det fulde udbytte af det indre marked for offentlige 
indkøb. For visse medlemsstaters vedkommende, der ikke har gennemført direktiverne korrekt, 
kan der eksempelvis konstateres en betydelig uligevægt mellem på den ene side deres andel af 
samtlige EU-landes bruttonationalprodukt og, på den anden side, antallet af offentliggjorte 
bekendtgørelser i forhold til det samlede antal offentliggjorte bekendtgørelser i EU. I disse 
medlemsstater forekommer antallet af offentliggjorte bekendtgørelser med andre ord lille i 
forhold til landenes økonomiske vægt. Som følge heraf appellerer Kommissionen endnu en 
gang til medlemsstaterne om som det første at sørge for, at lovgivningen om offentlige indkøb 
gennemføres. Forholdet er nemlig det, at en total mangel på gennemførelsesbestemmelser kan 
udgøre et nemt påskud for ordregiverne til at undlade at anvende de gældende udbudsregler. 
3.5 Det er dernæst af afgørende betydning, at medlemsstaterne er meget omhyggelige med 
at formulere de nationale bestemmelser, således at gennemførelsen bliver af tilstrækkelig høj 
kvalitet til at sikre, at de målsætninger, der forfølges i EU-lovgivningen, opfyldes fuldt ud. En 
ukorrekt gennemførelse kan i visse tilfælde både forringe de rettigheder, der tildeles aktørerne 
ved direktiverne, og bringe de organer, der skal anvende reglerne, i en situation, hvor EU-
lovgivningen og den nationale lovgivning strider mod hinanden, hvorved de forledes til at 
anvende de gældende EU-regler forkert. Denne situation er lige så alvorlig som en manglende 
gennemførelse, fordi virkningen i praksis er den samme. Af den grund bør medlemsstaterne, 
uanset hvilken metode der benyttes til at inkorporere direktivernes bestemmelser i den interne 
retsorden, bestræbe sig på at fjerne enhver uoverensstemmelse mellem de allerede gældende 
nationale regler og principperne og bestemmelserne i EU-lovgivningen, således at aktørerne 
kan fortolke og anvende reglerne korrekt. Kommissionen opfordrer ligeledes medlemsstaterne 
til at sørge for, at de nationale regelsæt, hvori direktiverne kommer til at indgå, så vidt muligt 
bliver så klare og tydelige som muligt, f.eks. ved at begrænse henvisningerne til andre lov­
tekster og forsøge at inkorporere alle de relevante bestemmelser i én retsakt. Derved lettes 
indkøbernes anvendelse af reglerne og virksomhedernes adgang til udbudsforretninger. 
3.6 Kommissionen er klar over, at EU-lovregleme er komplekse. Denne kompleksitet 
giver måske anledning til visse problemer med gennemførelsen og især anvendelsen af reglerne. 
Den er dog en direkte følge af, at de problematikker, der skal løses for at opfylde de tilsigtede 
målsætninger, selv er komplekse. Kommissionen er parat til at yde alle medlemsstater, der 
måtte anmode om det, enhver form for bistand, der er nødvendig for at lette forståelsen og 
forenklingen af eksisterende tekster i forbindelse med gennemførelsen af direktiverne. 
3.7 Under alle omstændigheder følger det af visse oplysninger, Kommissionen råder over, 
at vedtagelsen af gennemførelsesforanstaltningerne udskydes, tilsyneladende uden grund, selv 
om forslagene hertil er blevet udarbejdet i god tid. I andre tilfælde kan det konstateres, at man 
nægter at gennemføre visse bestemmelser i EU-retten. Kommissionen gør sig overvejelser om 
berettigelsen herafog er under alle omstændigheder interesseret i få kendskab til andre mulige 
årsager til indtrufne vanskeligheder. 
3.8 De Europæiske Fællesskabers Domstol har truffet afgørelse i adskillige sager, der ved­
rører beskyttelsen af enkeltpersoners rettigheder i EU-retten, når medlemsstater ikke 
overholder deres forpligtelser, specielt i forbindelse med gennemførelse af direktiver. I 
Francovich-dommen7 knæsatte Domstolen det princip, at medlemsstaterne er ansvarlige for 
skade, som enkeltpersoner måtte lide som følge af manglende gennemførelse af et direktiv, hvis 
bestemmelser kan påberåbes af enkeltpersoner, selv om disse bestemmelser ikke nødvendigvis 
er direkte anvendelige. I dommen vedrørende Brasserie du Pêcheur-Factortame8 gik 
Domstolen endnu videre og statuerede, at under visse omstændigheder kan staten ifalde ansvar 
i tilfælde af skade lidt som følge af overtrædelse af EU-retten, uanset hvilken offentlig 
institution, der ved sin handling eller passivitet har forvoldt overtrædelsen. Det er derfor 
sandsynligt, at enkeltpersoner påberåber sig denne domspraksis for de nationale domstole med 
henblik på at opnå erstatning for lidt tab, herunder tabt fortjeneste, og at de derved kan nyde 
godt af en effektiv beskyttelse af deres rettigheder. 
III. Kravet om korrekt anvendelse af EU-lovgivningen 
3.9 Selv om det er afgørende, at regelsættene er på plads takket være en loyal 
gennemførelse af direktiverne, er det lige så afgørende, at ordregivernes anvendelse af 
direktiverne er korrekt. 
3.10 Under udøvelsen af sin rolle som vogter af EU-retten i henhold til EF-traktatens artikel 
155 har Kommissionen konstateret en række tilfælde, der sætter fokus på visse problemer i 
forbindelse med indkøbernes anvendelse af reglerne. Uden at foregive at være udtømmende 
fremlægges nedenfor i systematisk form en række eksempler på sådanne tilfælde af problemer i 
forbindelse med mangelfuld anvendelse af EU-retten. 
Dom af 19.11.1991 i de forenede sager C-6/90 og C-9/90, Sml. 1991-1, s. 5403. 
Dom af 5.3.1996 i de forenede sager C-46/93 og C-48/93, 19% Sml 1-1029. Se ligeledes dom i 
British Telecom-sagen C-392/93 af 26.3.1996, 1996 Sml 1-1631. 
9 
A. Problemerne i forbindelse med forkert anvendelse af direktiverne 
a) De grundlæggende definitioner i direktiverne 
3.11 En første type af problemer vedrører en korrekt fortolkning af rækkevidden af de 
forskellige begreber, der forekommer i direktiverne. F.eks. har Domstolen grebet ind for at 
præcisere definitionen af begrebet "ordregivende myndighed" i direktiverne (Beentjes-
dommen9) og den bekræftede i denne forbindelse, at der skulle anlægges en funktionel 
fortolkning af begrebet. Derudover har det i praksis vist sig vanskeligt at afgrænse begrebet 
"ordregiver" inden for rammerne af direktivet om forsyningssektoren, fordi det på én og 
samme tid henviser til organernes subjektive karakter og den aktivitet, der udøves inden for en 
af de enkelte grene af forsyningssektoren. Dette direktiv omfatter nemlig en hel række 
særtilfælde, hvor indkøberne ikke omfattes af dette direktivs regler, uagtet at de omfattes af 
begrebet ordregiver. 
3.12 Tilsvarende har det i adskillige tilfælde ikke vist sig let at afgrænse begrebet "offentlig 
aftale". I direktiverne er begrebet defineret i forholdsvis brede termer, hvorved enhver form for 
skriftlig og gensidigt bebyrdende kontrakt mellem en ordregivende myndighed og en 
virksomhed er underlagt EU-reglerne. På trods af denne brede definition har visse 
ordregivende myndigheder alligevel forsøgt at omgå udbudsprocedurerne i direktiverne. 
3.13 Tilsvarende overvejelser kan ligeledes gøres om andre begreber i direktiverne, bl.a. 
begrebet "bygge- og anlægsarbejde", som der findes visse fortolkende oplysninger om i 
retsakterne, men som der alligevel i visse tilfælde kan anlægges forskellige fortolkninger af. 
Hvad angår andre begreber som f.eks. begreberne "varekøb" og "tjenesteydelser", kan 
Kommissionen konstatere, at indkøberne med baggrund i deres noget flydende fortolkning 
søger at undgå anvendelsen af reglerne i direktiverne ved kunstigt at opdele kontrakter, som 
udgør et hele. 
3.14 Disse forskellige begrebers noget generiske karakter følger nødvendigvis af det 
forhold, at de gælder for nationale situationer og retsordener, der er meget forskelligartede. 
Lovgiverne på EU-plan har måttet gøre en indsats for at tage højde for denne 
forskelligartethed. De forskellige begreber må derfor fortolkes på en sådan måde, at 
fortolkningen loyalt afspejler lovgivernes hensigt og opfylder de målsætninger, de har fastsat. 
b) Overdreven brug af udbud efter forhandling 
3.15 En anden type problemer angår valget af udbudsprocedure, specielt brugen af udbud 
efter forhandling. For så vidt angår direktiverne om de klassiske sektorer er udbud efter 
forhandling, specielt uden forudgående offentliggørelse af en udbudsbekendtgørelse, en 
udbudsprocedure, der kun må benyttes i undtagelsestilfælde og kun i de tilfælde, der er 
udtømmende opregnet i direktiverne. Domstolen har fastslået (dom i sagen Kommissionen 
mod Italien10), at bestemmelserne vedrørende denne procedure skal fortolkes restriktivt, og at 
det påhviler den, der agter at gøre brug af den, at bevise, at de ekstraordinære 
omstændigheder, der begrunder fravigelse af de normale procedurer, rent faktisk foreligger. 
Flere traktatkrænkelsesprocedurer, som Kommissionen har ført, og en række domme afsagt af 
Domstolen vidner imidlertid om, at ordregiverne har gjort brug af denne procedure langt ud 
9 
10 Dom af 20.9.1988 i sag 31/87, Sml. 1987, s. 4635. 
Dom af 10.3.1987 i sag 199/85, Sml. 1987, s. 1039. 
10 
over de grænser, der følger af en restriktiv fortolkning, bl.a. ved at påberåbe sig tvingende 
grunde, der ikke eksisterede eller som måtte tilskrives dem selv, eller ubegrundede argumenter 
om, at der kun fandtes én entreprenør, der ville være i stand til at udføre den pågældende 
kontrakt. 
3.16 I de tilfælde, hvor det er tilladt at benytte udbud efter forhandling, synes denne 
procedure at give et økonomisk set mere tilfredsstillende resultat end et traditionelt udbud og 
den har vist sig at være et rationelt middel til at nedbringe den offentlige indkøbers 
omkostninger, samtidig med at indkøberen når de tilsigtede målsætninger. Det er dog stadig 
sådan, at denne procedure er mindre velegnet til at opfylde målsætningen om gennemsigtighed 
i kontrakterne. 
c) Bekendtgørelser af for dårlig kvalitet 
3.17 En tredje type problemer vedrører offentliggørelsen af offentlige indkøb. I mange 
udbudsbekendtgørelser, der offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende, figurerer 
visse oplysninger ikke, som skal opgives ifølge de bekendtgørelsesmodeller, der er indeholdt i 
direktiverne. Desuden har en krydskontrol af de offentliggjorte bekendtgørelser afsløret, at 
pligten til at offentliggøre forhåndsmeddelelser og bekendtgørelser om tildelte ordrer i vid 
udstrækning ikke overholdes. 
3.18 Kravet om gennemsigtighed, som er nødvendigt for at sikre, at der sker en 
liberalisering af offentlige indkøb, forudsætter imidlertid, at der gives fyldestgørende 
oplysninger i udbudsbekendtgørelserne. Hvis der ikke finder offentliggørelse sted, vil det være 
umuligt at opnå en effektiv konkurrence og de fordele, der følger heraf. Hver type 
bekendtgørelse, der opereres med i direktiverne, opfylder en nøje defineret funktion. 
Forhåndsmeddelelserne (eller de vejledende periodiske bekendtgørelser i forsynings-
virksomhedsdirektivet) har til formål at give virksomhederne, specielt SMV, oplysning om 
indkøbernes indkøbsbehov i tilstrækkelig god tid til, at de kan forberede sig på at afgive bud af 
en højere kvalitet. Selve udbuddene har til formål at formidle samtlige de oplysninger, der er 
nødvendige for, at virksomhederne kan afgøre, om og hvorledes de kan deltage i en given 
udbudsforretning. Bekendtgørelserne om tildelte ordrer giver dels de virksomheder, der har 
deltaget i en udbudsforretning, mulighed for på en vis måde at kontrollere, om deres 
rettigheder er blevet respekteret, og giver dels nyttige oplysninger til analyse af 
markedstendenserne inden for forskellige sektorer. 
d) Overdreven brug af hasteproceduren og for korte frister for deltagelse 
3.19 En fjerde type problemer angår anvendelsen af de forkortede frister i forbindelse med 
hasteproceduren. En undersøgelse af de bekendtgørelser, der er blevet offentliggjort i S-
udgaven af De Europæiske Fællesskabers Tidende i henhold til direktiv 92/50/EØF, viser, at en 
stor del af de kontrakter, der annonceres i disse bekendtgørelser, indgås efter hasteproceduren, 
hvilket indebærer, at fristerne for modtagelse af anmodninger om deltagelse og modtagelse af 
bud er væsentligt forkortede. Disse frister er på henholdsvis mindst 15 og 10 dage og bevirker, 
at det er meget vanskeligt for virksomheder fra andre medlemsstater at deltage i sådanne 
udbudsforretninger. Direktiverne for de klassiske sektorer giver, i modsætning til 
forsyningsvirksomhedsdirektivet, kun mulighed for at forkorte fristerne i et begrænset udbud 
eller et udbud efter forhandling i hastende tilfælde, hvor det er praktisk umuligt at benytte de 
normale frister. Dette betyder, at hasteproceduren kun må benyttes i undtagelsestilfælde. På 
baggrund af ovenstående synes ordregiverne ikke at behandle den som sådan. 
il 
3.20 Et tilsvarende og alvorligere problem foreligger i de forholdsvis hyppige tilfælde, hvor 
indkøberne fastsætter frister for deltagelse i udbudsprocedurerne, som er kortere end de 
minimumsfrister, der er fastsat i direktiverne. Det er indlysende, at denne handlemåde, som er i 
klar modstrid med gældende regler, er en alvorlig hæmsko - for ikke at sige en total hindring -
for en reel konkurrence mellem de interesserede leverandører. 
e) Udvælgelses- og tildelingskriterierne 
3.21 En femte type problemer vedrører de kriterier, ordregiverne benytter til at kontrollere 
ansøgernes egnethed i udbudsprocedurerne, nemlig udvælgelseskriterierne, og til at tildele 
ordrerne, tildelingskriterierne. 
3.22 I en række tilfælde har Kommissionen gjort indsigelse mod - og Domstolen kendt 
ulovligt (Transporoute-dommen11) - det forhold, at ordregiverne har fastsat andre kriterier for 
ansøgernes tekniske formåen end dem, der er udtømmende opregnet i direktiverne. Det er 
desuden blevet konstateret, at i forbindelse med bestemte udbudsprocedurer blev ansøgernes 
egnethed vurderet på basis af bestemmelser, der ikke kunne betragtes som udvæl­
gelseskriterier. 
3.23 Desuden har det vist sig i praksis, at selv om Domstolen klart har tilkendegivet, at der 
skal skelnes skarpt mellem udvælgelsesfasen og tildelingsfasen, og at de regler og kriterier, der 
benyttes i de to faser, som følge heraf ikke må sammenblandes (Beentjes-dommen12), 
fortsætter mange ordregivere med i tildelingsfasen at tage hensyn til forhold, der vedrører 
udvælgelseskriterierne, hvilket i nogle tilfælde kan føre til, at en ordre ikke tildeles det bud, der 
forekommer at være det bedste i forhold til den udbudte kontrakt, men buddet fra den ansøger, 
der har mere erfaring eller større finansiel vægt end de øvrige. Tilsvarende problemer 
forekommer, når indkøberne, i visse tilfælde på basis af nationale bestemmelser, der strider 
mod EU-retten, benytter tildelingskriterier, der ikke har noget at gøre med de kriterier, der er 
fastsat i direktiverne, og som følge heraf er uacceptable. De tilfælde, hvor tildelingskriterierne 
uden nærmere præcision bygger på regionale, sociale eller miljømæssige aspekter, er typiske 
eksempler på dette problem13. 
B. Problemerne i forbindelse med situationer, der ikke falder ind under direktivernes 
anvendelsesområde 
3.24 Regelsættet om offentlige indkøb bygger på et sæt af regler og principper, herunder 
især principperne om ikke-forskelsbehandling, lige behandling, gennemsigtighed og gensidig 
anerkendelse. Som Domstolen har understreget det (dommen i sagen Kommissionen mod 
Italien14), har direktiverne blot til formål at garantere en effektiv håndhævelse af disse 
principper, men det er indlysende, at principperne i kraft af deres art gælder for enhver 
situation, der vedrører offentlige indkøb og lignende kontrakter, især kontrakter, der ikke er 
omfattet af direktiverne. Nedenfor beskrives en række eksempler på situationer, der 
forekommer særlig markante. 
11 Dom af 10.2.1982 i sag 76/81, Sml 1982. s. 471. 
12 Se fodnote 9. 
13 Disse forhold behandles nærmere i kapitel 5. 
14 Se fodnote 10. 
a) Koncessionskontrakter og lignende kontrakter 
3.25 Med henblik på anlæggelse og/eller drift af store infrastrukturer samt levering af visse 
tjenesteydelser gør ordregiverne i højere og højere grad brug af retlige instrumenter som 
koncessionskontrakter og lignende kontrakter eller andre former for tildeling af særlige eller 
eksklusive rettigheder. Selv om disse instrumenter hyppigt har deres baggrund i de 
budgetbegrænsninger, ordregiverne er underlagt, tilgodeser de samtidig deres ønske om en 
bedre forvaltning af de pågældende servicefunktioner. En lang række projekter inden for de 
transeuropæiske net er eksempler herpå15. Under alle omstændigheder drejer mange af de 
klager, Kommissionen modtager, sig om koncessionskontrakter, lignende kontrakter eller 
andre instrumenter for tildeling af særlige eller eksklusive rettigheder. 
3.26 De ordregivende myndigheder synes at være af den opfattelse, at EU-retten ikke 
gælder for indgåelsen af denne type kontrakter eller rettigheder, og i mange tilfælde træffer de 
ikke de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre gennemsigtighed og fri konkurrence. I 
realiteten skal de ordregivende myndigheder i denne type situationer overholde 
bestemmelserne i EF-traktaten, specielt reglerne om fri bevægelighed for varer og 
tjenesteydelser samt de grundlæggende principper som ilcke-forskelsbehandling, lige 
behandling, gennemsigtighed og gensidig anerkendelse. Desuden skal medlemsstaterne ifølge 
bygge- og anlægsdirektivet overholde offentliggørelsesregleme, hvis de gør brug af 
koncessionskontrakter om offentlige bygge- og anlægsarbejder. Efter Kommissionens 
opfattelse er denne manglende overholdelse af de fundamentale principper i traktaten 
uacceptabel, fordi den hindrer det indre marked i at fungere efter hensigten. Den hindrer 
ligeledes liberaliseringen af offentlige indkøb (eller lignende særlige rettigheder) og bringer 
derved store økonomiske interesser i fare. 
3.27 I et fremtidsperspektiv og med henblik på at øge liberaliseringen yderligere kunne det 
overvejes at udarbejde regler for særlige former for udbudsprocedurer, hvorved der via en 
koncessionsordning kan tildeles eneret til udførelse af offentlige tjenesteydelser. Sådanne regler 
skulle - samtidig med at muligheden for at tildele en eneret, når en sådan er nødvendig for at 
videreføre en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, bevares - have til formål at lette 
nye aktørers, offentlige såvel som private, adgang til kontrakter om offentlige tjenesteydelser 
og tilføre de eksisterende aktører en virksomhedsdynamik, der i højere grad tilgodeser 
brugernes behov. Derved ville medlemsstaterne få mulighed for til borgerne at vælge de mest 
effektive udbydere af offentlige tjenesteydelser, såvel med hensyn til rentabiliteten som med 
hensyn til kvaliteten. Hvad angår landbaserede transportydelser, har Kommissionen allerede i 
grønbogen "Borgernes transportnet"16 foreslået, at denne fremgangsmåde benyttes. 
b) Offentlige indkøb, der er mindre end beløbsgrænserne i direktiverne 
3.28 De procedurer, der er fastsat i EU-direktiverne, gælder kun for offentlige kontrakter, 
hvis anslåede værdi overstiger de fastsatte beløbsgrænser. Nogle ordregivere mener, at 
offentlige kontrakter, der ikke når op på disse beløb, ikke er underlagt nogen som helst EU-
bestemmelser, hvilket bevirker, at ordrer undertiden tildeles, uden at kontrakterne har været 
udbudt i konkurrence. Disse ordrer er ofte af stor betydning, specielt for små og mellemstore 
virksomheder. Ligesom det er tilfældet med koncessionskontrakter og lignende kontrakter, 
skal sådanne ordrer tildeles under overholdelse af bestemmelserne i EF-traktaten om frie 
1 s Se også kapital 5, punkt III. 
16 KOM(95)601 endelig udg. af 29.11.1995. 
13 
varebevægelser og fri udveksling af tjenesteydelser samt de grundlæggende principper om 
ikke-forskelsbehandling, lige behandling og gennemsigtighed, der er ledetråden herfor. 
c) Ændring af reglerne midt i udbudsproceduren 
3.29 Adskillige af de sager, der forelægges for Kommissionen, illustrerer den situation, hvor 
ordregiverne i forbindelse med tildelingen af ordrer på kontrakter til en værdi, der er højere end 
beløbsgrænserne i direktiverne, udviser en adfærd eller træffer beslutninger, der strider mod 
EU-retten, selv om den regel, der skal følges, eller det forbud, der skal respekteres, ikke 
udtrykkeligt fremgår af direktiverne. Dette er f.eks. tilfældet, når udbudsbetingelserne ændres 
radikalt midt i udbudsproceduren. F.eks. flyttede en ordregiver den fysiske placering af et 
bygningsværk, der skulle opføres, samtidig med at udbudsproceduren blev videreført. I et 
andet tilfælde besluttede ordregiveren at undlade at udføre en væsentlig del af et bygge- og 
anlægsarbejde. I et tredje tilfælde skete der en ændring i finansieringsvilkårene. Kommissionen 
har fastholdt, at disse forskellige ændringer var af afgørende betydning og måtte medføre 
annullering af den igangværende udbudsprocedure og iværksættelse af en ny procedure 
gennem offentliggørelse af en ny udbudsbekendtgørelse. I andre tilfælde er et andet problem 
blevet afdækket, nemlig det, at der forhandles med en eller flere ansøgere som led i offentligt 
udbud eller begrænset udbud. Kommissionen har her fastholdt, at sådan forhandling ikke er 
tilladt, fordi den strider mod princippet om lige behandling. Det skal bemærkes, at 
Kommissionens fortolkninger af lovgivningen er blevet bekræftet af Domstolen i dens 
retspraksis17. I disse situationer gælder de overvejelser, der er fremlagt ovenfor om 
koncessionskontrakter og kontrakter, der ligger under beløbsgrænserne, i lige så høj grad, for 
selv om der ikke er fastsat regler for disse situationer i direktiverne, er de dog underlagt de 
generelle principper i EU-retten. 
C. Foreløbige konklusioner 
3.30 Eksemplerne ovenfor viser, at EU-lovreglerne stadig ikke anvendes konsekvent i 
medlemsstaterne. Det synes derfor at være nødvendigt at forklare og præcisere de gældende 
regler yderligere. I denne forbindelse er tiden efter Kommissionens opfattelse nu inde til at 
præcisere nogle af de ovenfor nævnte punkter ved hjælp af fortolkende meddelelser og/eller 
retningslinjer uden at udelukke andre passende fremgangsmåder eller nye regler. 
3.31 Denne situation er naturligvis ikke tilfredsstillende, fordi forsøget på at opnå en 
fuldstændig og kvalitetsbetonet gennemførelse af direktiverne vil være forgæves, hvis den 
praktiske anvendelse ikke er tilfredsstillende. Kommissionen agter ikke at indtage en passiv 
rolle i denne forbindelse. Nedenfor i denne grønbog (og specielt i dette kapitel og det 
efterfølgende) fremlægges forskellige muligheder for at sikre en bedre anvendelse af reglerne 
om offentlige indkøb. Det er af stor betydning for Kommissionen at vide, om de berørte kredse 
finder, at disse løsningsforslag vil kunne bibringe en tilfredsstillende løsning på de anførte 
problemer, eller om der kan tænkes andre løsningsmuligheder. 
Se dommene i sag C-243/89, Kommissionen mod Danmark, af 22.6.1993, Sml. 1993-1-3385, og i sag 
C-87/96, Kommissionen mod Belgien, af 25.4.19%, endnu ikke offentliggjort. 
14 
IV. Kontrollen med anvendelsen af EU-lovgivningen 
3.32 For at løse problemerne i forbindelse med gennemførelsen og anvendelsen af EU-retten 
og derved opfylde de tilsigtede målsætninger er det helt afgørende, at alle berørte instanser 
spiller deres rolle og træffer de rette dispositioner, først og fremmest med hensyn til 
overvågningen af og kontrollen med ordregiverne og indførelsen af muligheder for hurtigt at 
gribe ind for at genetablere retlig overensstemmelse. Sådanne systemer og muligheder findes 
allerede på EU-plan og nationalt plan, men de bør styrkes. 
3.33 Medlemsstaterne og Europa-Kommissionen bør være sig deres ansvar bevidst. 
Medlemsstaterne skal bl.a. via kontrol- og sanktionssystemer, der er effektive i praksis og 
udøver en præventiv virkning (EF-traktatens artikel 5), opfylde de forpligtelser, der følger af 
EU-lovgivningen. Kommissionen skal på sin side i kraft af EF-traktatens artikel 155 sørge for, 
at medlemsstaterne overholder og udfører deres forpligtelser under behørig hensyntagen til 
såvel lovens bogstav som de formål, den tager sigte på at opfylde. 
Gennemførelsesforanstaltningerne skal forbedre overholdelsen af reglerne og give 
leverandørerne tillid til, at systemet fungerer efter hensigten. 
A. Direktiverne om klagemulighederne 
3.34 Reaktioner fra leverandørernes side er givetvis det bedste middel til at sikre, at 
ordregiverne benytter åbne og konkurrencebaserede udbudsprocedurer. Leverandørerne står i 
den bedste position til at konstatere, om gældende regler inden for offentlige indkøb 
overholdes eller ej, og de vil i givet fald hurtigt kunne påpege overtrædelser over for 
indkøberne. Undertiden korrigeres overtrædelser med det samme, når ordregiverne gøres 
opmærksom på dem. Hvis dette ikke sker, kan man ty til formelle klagemuligheder, der også 
omfatter sagsanlæg. 
3.35 Med direktiverne om klagemuligheder på plads har virksomhederne i hver medlemsstat 
mulighed for at indbringe en klage vedrørende overtrædelser fra indkøbernes side af 
direktivernes bestemmelser for de nationale domstole - eller for instanser, hvis afgørelser kan 
appelleres til de nationale domstole. Direktiverne om klagemuligheder stiller krav om, at de 
pågældende retter skal have kompetence til at træffe beslutning om foreløbige foranstaltninger 
(der f.eks. har til formål at suspendere en udbudsprocedure), til at udtale sig om, hvorvidt 
udbudsprocedurerne er i overensstemmelse med reglerne, og om nødvendigt annullere eller 
lade annullere ulovlige afgørelser, til at forlange bestemte betingelser i udbudsforretningen 
ophævet og til at tilkende skadeserstatning. I betragtning af rækkevidden af de 
klagemuligheder, der står til leverandørernes disposition, skulle disse klagemuligheder være 
den sikreste måde at beskytte deltagerne i udbudsforretninger på. 
3.36 Leverandørerne skal gives alle nødvendige oplysninger om de rettigheder, som 
direktiverne om klagemulighederne giver dem mulighed for at udøve i forbindelse med 
udbudsprocedurer i andre medlemsstater. Kommissionen har til hensigt at udsende en 
vejledning, der skal informere virksomhederne om, hvilke klagemuligheder der foreligger i 
andre medlemsstater i tilfælde af overtrædelse af reglerne, herunder hvilke procedurer der 
findes, hvordan man anvender dem, og hvilken ret til skadesløsholdelse skadelidte leverandører 
eventuelt måtte have. I denne forbindelse skal der også henvises til, hvilke muligheder 
Domstolens seneste retspraksis frembyder, hvis enkeltpersoners rettigheder trædes under fode 
som følge af overtrædelser fra medlemsstaternes side af EU-retten (se ovenfor punkt 3.8). 
15 
B. De rette sanktioner 
3.37 Et vigtigt element i de nationale myndigheders iværksættelse af de retlige rammer for 
offentlige indkøb er, at der foreligger de rette sanktioner. I sin meddelelse til Rådet og Europa-
Parlamentet om betydningen af sanktioner18 pegede Kommissionen på offentlige indkøb som 
en af de sektorer, hvor muligheden for at indføre et system med fælles sanktioner kunne 
overvejes med det formål at fastholde konsekvensen i lovgivningen, idet det ville kunne være 
skadeligt for denne politiks effektivitet, hvis de sanktioner, der blev bragt i anvendelse af 
forskellige medlemsstater i tilfælde af overtrædelse af EU-lovgivningen, var forskellige. Rådet 
pegede ligeledes i en resolution af 29. juni 1995 om sanktioner i forbindelse med overtrædelse 
af EU-retten19 på betydningen af dette spørgsmål. Det opfordrede Kommissionen til at sørge 
for, at EU-lovgivningen gennemføres effektivt, herunder også for så vidt angår sanktioner, og 
til i givet fald at indføje bestemmelser om sanktioner i sine fremtidige forslag. Rådet har 
desuden bedt medlemsstaterne om at yde aktiv støtte til ELTs initiativer på dette felt. 
3.38 Kommissionen er foruroliget over, at anvendelsen af direktiverne om klagemuligheder i 
praksis kan variere betydeligt fra medlemsstat til medlemsstat og undertiden endda inden for én 
og samme medlemsstat. Dens opmærksomhed er også blevet henledt på de betydelige 
forskelle, der findes mellem medlemsstaterne med hensyn til bl.a. klagerens pligt til at 
fremlægge bevis for overtrædelse for at kunne fa erstatning og erstatningsbeløbets størrelse. I 
visse tilfælde har domstolene kun tildelt den vindende part et rent symbolsk beløb. I andre har 
klageren fået tildelt et beløb svarende til de udgifter, han har haft til udarbejdelse af sit bud 
(disse udgifter kan være betragtelige, men en godtgørelse af disse udgifter udgør på ingen 
måde en fuldstændig erstatning for det tab, som en mistet ordre udgør). Kommissionen 
opfordrer medlemsstaterne og de øvrige berørte parter til at fremsætte deres bemærkninger til 
effektiviteten af de foreliggende klagemuligheder i medlemsstaterne og de forskelle, der måtte 
være i anvendelsen af sanktioner. Den ønsker ligeledes at indhente bemærkninger til 
forpligtelsen til at fastsætte en fuldstændig erstatning af det lidte tab i alle tilfælde samt til 
spørgsmålet om, hvorvidt tildelingen af en skadeserstatning af en afskrækkende størrelse, der 
går videre end det lidte tab, vil være ønskelig. 
C. Klagerne 
a) På EU-plan 
3.39 Kommissionen behandler i sin egenskab af traktatens vogter de klager, den modtager 
fra virksomheder, der føler at have lidt skade, og søger at finde løsninger på de problemer, der 
rejses. En lang række sager har på denne måde kunnet bilægges ved Kommissionens 
mellemkomst, uden at sagerne er blevet forelagt for Domstolen. Når imidlertid Kommissionen 
befinder sig i en sådan situation, at den er nødt til at forelægge sagen for Domstolen, viser 
erfaringen, at overtrædelsesproceduren i EF-traktatens artikel 169 ikke kan garantere, at 
situationen korrigeres hurtigt og effektivt. Selv om Kommissionen har sat sig for at fremskynde 
sine egne interne procedurer, kan de forskellige stadier i den procedure, der leder frem til en 
dom afsagt af Domstolen (som i første række omfatter en åbningsskrivelse til den implicerede 
medlemsstats myndigheder og dernæst en begrundet udtalelse), vare i op til 3 år og i nogle 
tilfælde endda længere især på grund af vanskeligheden ved at få de nødvendige oplysninger i 
tide. Inden for offentlige indkøb er så langvarige procedurer ofte ensbetydende med manglende 
effektivitet. 
18 KOM(95) 162 endelig udg. af 3.5.1995. 
19 EFT nr. C 188 af 22.7.1995, s. 1. 
16 
3.40 Som Kommissionen har fremført i sin udtalelse "Styrkelse af den politiske union og 
forberedelse af udvidelsen" som led i regeringskonferencen, er den af den opfattelse, at 
midlerne at sikre, at EU-retten anvendes, skal effektiviseres, specielt når de vedrører det indre 
marked. Kommissionen har ligeledes givet udtryk for, at Domstolens rolle burde styrkes, 
specielt hvad angår fuldbyrdelsen af dens domme. 
3.41 Med henblik herpå har visse kommentatorer tilkendegivet, at forskellige muligheder 
kunne undersøges for at nå dette mål. En af mulighederne var at tildele Kommissionen mere 
effektive undersøgelsesbeføjelser end dem, den råder over på nuværende tidspunkt, og som 
lægger en kraftig dæmper på dens effektivitet og reaktionshastighed på området for offentlige 
indkøb. Det system, der hviler på forordning (EØF) nr. 17/62 om konkurrence, kan være et 
godt eksempel på denne tilgangsvinkel. Visse iagttagere har ligeledes overvejet at udvide 
anvendelsen af de procedurer og kontrolmidler, der er fastsat i forordning (Euratom, EF) 
2185/9620 om beskyttelse af de Europæiske Fællesskabers finansielle interesser til samtlige 
offentlige indkøb. Disse bestemmelser finder anvendelse på offentlige indkøb, der implicerer 
EU-finansiering, så som ordretildelinger inden for rammerne af de transeuropæiske net, 
struktur- og samhørighedsfondene eller aftaler, der indgås med tredjelande (se kapitel 5). 
b) På nationalt plan 
3.42 Kommissionen har hverken de nødvendige ressourcer eller oplysninger til at afsløre og 
løse hvert eneste tilfælde af overtrædelse af EU-reglerne på hele EUs område. Af praktiske 
grunde skal de problemer, virksomhederne kommer ud for, derfor for størstedelens 
vedkommende løses på nationalt plan. Det er dog indlysende, at Kommissionen ikke vil tøve 
med at gribe ind, hvis det viser sig nødvendigt for at bevare konsekvensen i EU-regelsættet om 
offentlige indkøb. Kommissionen bekræfter ligeledes, at den er fast besluttet på at udfylde sin 
rolle fuldt ud i forbindelse med anvendelsen af lovgivningen, specielt med henblik på at bilægge 
tvister i tilfælde, hvor store økonomiske interesser og/eller vægtige retlige spørgsmål er 
involveret. 
3.43 Kommissionens vilje til at lægge stor vægt på en fuld og effektiv anvendelse af reglerne 
om offentlige indkøb på nationalt plan kan allerede ses afspejlet i visse medlemsstater. Således 
har Sverige f.eks. lagt kontrollen med sine ordregivere i hænderne på en uafhængig myndighed. 
Erfaringen synes at vise, at denne myndighed ikke blot behandler klager, men også indlægger 
sig fortjeneste ved alene via sin eksistens at forhindre at der opstår situationer, der fører til 
klager; den reducerer derved den potentielle arbejdsbyrde for de nationale domstole og EU-
institutioneme. Med henblik på at forbedre kontrollen med anvendelsen af reglerne på nationalt 
plan kunne det være interessant at overføre denne erfaring til andre medlemsstater. 
3.44 For at være effektive (og opnå ry for at være det) skal myndigheder af denne art være 
reelt uafhængige og have beføjelse til at tvinge indkøberne til at rette enhver form for 
procedurefejl. Deres samlede bidrag skal dog ikke i første række bedømmes efter, hvor mange 
fejl de har afsløret, men efter, hvilke forbedringer de giver anledning til at indføre i 
udbudsprocedurerne. Myndigheder af denne art vil kunne spille en helt afgørende rolle i 
forbindelse med at forbedre udbudssystemet: de kunne give nyttig rådgivning til indkøberne, 
kontrollere kontraktindgåelsesmetoden med henblik på at effektivisere denne og sørge for, at 
der findes en obligatorisk indberetningsordning, således at medlemsstaterne får indsendt alle de 
nødvendige statistiske oplysninger til Kommissionen. Desuden kunne det være nyttigt at 
EFT af 15.11.1996 
17 
indføre en regelmæssig informationsudveksling mellem de tilsvarende organer. Der kunne 
således opbygges et permanent administrativt netværk mellem medlemsstaterne. Indførelsen af 
sådanne myndigheder må ikke berøre den nuværende fordeling af beføjelser, hverken 
Kommissionens som vogter af traktaten eller de nationale domstoles, der især i kraft af 
direktiverne om klagemuligheder har til opgave at beskytte virksomhedernes rettigheder. 
Enhver konflikt, der måtte opstå mellem Kommissionen og disse myndigheder, skal bilægges af 
Domstolen, som i henhold til EF-traktatens artikel 164 skal varetage en ensartet fortolkning og 
en korrekt anvendelse af EU-retten. 
3.45 Kommissionen opfordrer medlemsstaterne til at overveje at oprette og udpege en 
uafhængig myndighed af denne art. Efter Kommissionens opfattelse vil eksisterende 
institutioner i visse tilfælde kunne udfylde denne funktion. Denne myndigheds opgaver kunne 
for så vidt indgå som et led i de opgaver, der varetages af en medlemsstats revisionsret eller en 
tilsvarende myndighed, der reelt og ubestridt er uafhængig. Kommissionen vil lægge særlig 
vægt på alle de implicerede parters reaktion på ideen om at udpege uafhængige nationale 
myndigheder inden for offentlige indkøb. Den opfordrer alle berørte medlemsstater til at 
iværksætte et pilotprojekt med henblik på at afprøve, om et sådant system er realisabelt. 
D. De øvrige måder at bilægge tvister på 
a) Attestering 
3.46 I forbindelse med vurderingen af foranstaltninger, der vil kunne sikre en bedre 
anvendelse af de gældende regler, bør to procedurer, attestering og mægling, efter 
Kommissionens opfattelse undersøges nærmere. De to procedurer forefindes allerede i 
direktivet om klagemuligheder inden for forsyningssektoren, men har ikke hidtil været bragt i 
anvendelse. 
3.47 De ordregivere, der benytter den bedste indkøbspraksis og indfører sunde interne 
procedurer, har størst chance for at fa det størst mulige udbytte af det nugældende EU-system. 
Af den grund åbnes der i direktivet om klagemuligheder inden for forsyningssektoren mulighed 
for, at der kan indføres en attesteringsordning, hvorunder ordregivere kan lade deres 
udbudsprocedurer undersøge af et uafhængigt attesteringsorgan, som har til opgave at 
kontrollere, at procedurerne er i overensstemmelse med direktivet og tager sigte på en rationel 
brug af offentlige midler. Ligesom det er tilfældet for en finanskontrol, udføres denne 
undersøgelse af et uafhængigt, kvalificeret og autoriseret organ. Direktivet om 
klagemuligheder inden for de klassiske sektorer indeholder ikke en tilsvarende bestemmelse. 
3.48 For at kunne opnå en attest for god indkøbspraksis kan ordregiverne dokumentere, at 
de benytter procedurer, der erfaringsmæssigt er i overensstemmelse med reglerne. Selv om en 
undersøgelse af den hidtidige praksis ikke giver nogen absolut garanti med hensyn til fremtidige 
kontrakter, giver attesten ordregiveren en vis tillid til, at hans procedurer er hensigtsmæssige. 
Ved at offentliggøre attesteringen i De Europæiske Fællesskabers Tidende ville man kunne 
bidrage til at overbevise potentielle leverandører om, at det er umagen værd at afgive bud, 
fordi ordregiveren har dokumenteret, at han benytter en åben og konkurrencebaseret 
indkøbspraksis. De ordregivere, der accepterer de fastsatte normer og efterlever dem, vil 
derefter nyde godt af et bredere udvalg af leverandører og mere konkurrencedygtige tilbud og 
dermed opnå den bedst mulige kvalitet til prisen. 
18 
3.49 I overensstemmelse med et mandat fra Kommissionen til de europæiske standardi­
seringsorganisationer CEN og CENELEC blev der godkendt en europæisk attesterings-
standard i juni 199521. Det påhviler nu medlemsstaterne at træffe de nødvendige foran­
staltninger til at sikre, at attesteringsorganerne kan blive udpeget og påbegynde deres arbejde. 
Det er Kommissionen meget magtpåliggende, at ordregiverne inden for forsyningssektoren gør 
brug af attestering. I betragtning af de fordele, attesteringsprocedureme indebærer, er det 
desuden Kommissionens opfattelse, at det ligeledes vil være hensigtsmæssigt at lade tilsvarende 
bestemmelser gælde for ordregiverne uden for forsyningssektoren, og det er Kommissionens 
ønske, at der finder en debat sted om dette spørgsmål. Endvidere overvejer Kommissionen 
som en prioriteret opgave at anvende en attesteringsordning på de ordregivere, der indgår 
kontrakter, der delvis finansieres af EUs fonde (se kapitel 5 nedenfor). 
b) Mægling 
3.50 Det er altid at foretrække, at konflikter bilægges i mindelighed. Direktivet om 
klagemuligheder inden for forsyningssektoren indeholder i denne sammenhæng bestemmelser 
om en mæglingsprocedure, hvorunder leverandørerne og ordregiverne enes om at undersøge 
og bilægge de konflikter, der måtte opstå mellem dem med hensyn til anvendelsen af EU-
retten, ved at gøre brug af uafhængige mæglere. I de tre år den har eksisteret, er denne 
procedure imidlertid ikke blevet benyttet en eneste gang. Dette kan til dels have sin forklaring i, 
at leverandørerne og ordregiverne ikke har tilstrækkelig oplysning om, hvordan denne 
procedure fungerer. Kommissionen ønsker, at der indledes en debat med medlemsstaterne, 
erfarne mæglere, ordregiverne og virksomhederne om, hvordan mæglingsproceduren kan 
forbedres, og hvordan den kan gøres mere tilgængelig og anvendelig. 
V. Spørgsmål 
1. Har De nogen bemærkninger til, hvor effektivt direktiverne gennemføres i 
medlemsstaterne? Hvad er efter Deres opfattelse årsagerne til de vanskeligheder, 
medlemsstaterne støder på i forbindelse med gennemførelsen? 
2. Kan De tilslutte Dem den liste over problemer i forbindelse med anvendelsen af EU-
lovgivningen, der fremlægges? Findes der andre typer af forkert anvendelse, der bør 
opføres på listen? Er der efter Deres opfattelse andre årsager til de anførte 
anvendelsesproblemer end dem, der påpeges i teksten? 
3. På hvilke punkter bør de gældende regler efter Deres opfattelse forklares og belyses 
nærmere i fortolkende meddelelser eller retningslinjer? 
4. Hvor effektive er klagemulighederne i medlemsstaterne? Kan De konstatere forskelle i 
anvendelsen af klageadgangen og sanktioner inden for én og samme medlemsstat eller 
mellem forskellige medlemsstater af en sådan karakter, at de har betydning for det 
indre markeds funktion på dette område? Hvis dette er tilfældet, bør der i så fald 
træffes foranstaltninger? 
5. Ville skadeserstatninger, der overstiger det lidte tab, være nyttige? 
EN 45503 standarden, offentliggjort af CEN/CENELEC den 24.1.1996 
19 
6. Mener De, at Kommissionen, for mere effektivt og hurtigere at kunne udøve sin 
kontrol med overholdelsen af EU-retten, skal råde over mere effektive under­
søgelsesbeføjelser end dem, den råder over på nuværende tidspunkt, f.eks. som dem, 
der er fastsat i forordning nr. 17/62 om konkurrence? 
7. Hvis der oprettes uafhængige tilsynsmyndigheder i hver enkelt medlemsstat, vil dette 
kunne forbedre udbudssystemet og fremme en effektiv gennemførelse af reglerne? Bør 
Kommissionen på EU-plan indføre samarbejdsmekanismer mellem sådanne uafhængige 
instanser for at fremme en ensartet anvendelse af reglerne om offentlige aftaler og en 
mere ensartet adgang til offentlige kontrakter for alle? 
8. Er De enig i, at en attesteringsordning bør fremmes som et effektivt middel til at 
garantere sunde udbudsprocedurer? Skal brugen af attestering udvides til også at 
omfatte ordregiverne uden for forsyningssektoren? Hvis ja, hvordan gøres dette bedst 
(kunne det f.eks. ske på frivillig basis)? 
9. Hvad er efter Deres opfattelse årsagen til, at mæglingsproceduren i direktivet om 
klagemuligheder inden for forsyningssektoren endnu aldrig har været i brug? 
20 
4. BEDRE ADGANG TIL KONTRAKTER OM OFFEN1 LIGE INDKØB -
OPFØLGNING. OPLYSNING, UDDANNELSE, EDB-PROCEDURER 
Nu hvor de retlige rammer er på plads, bør ordregiverne og leverandørerne udnytte de 
muligheder, de giver, og opnå de størst mulige fordele af dem. Opfølgningen af kontrakterne 
har på den ene side til formål at indsamle de nødvendige oplysninger for at vurdere den 
økonomiske virkning af den gældende ordning og give leverandørerne mulighed for at 
analysere, hvad der særligt karakteriserer efterspørgslen inden for offentlige indkøb i hele 
EU. På den anden side udgør den forudsætningen for, at Kommissionen kan udøve en 
samlet kontrol med anvendelsen af regelsættet. Oplysning og uddannelse kan på afgørende 
vis bidrage til at sikre optimale forhold i henseende til effektiviteten og omkostningerne i 
indkøbsprocedurerne. Det kan imidlertid konstateres, at mange indkøbere tilsyneladende 
ikke har et nøje kendskab til deres retlige forpligtelser, og at leverandørerne, især de små og 
mellemstore virksomheder, tilsyneladende ofte ikke er opmærksomme på, hvor stort et 
potentiel offentlige indkøb udgør. Det er netop på disse områder, at mulighederne inden for 
oplysning og uddannelse bør udnyttes i fuldt omfang. Takket være uddannelse kan 
fortærskede tænke- og handlemåder ændres i retning af en indkøbskultur, der er præget af 
gennemsigtighed og åbenhed i valget af leverandør samt af den højeste kommercielle 
standard. Oplysning er drivkraften i effektiviseringen, og hvis kvaliteten i denne forbedres, 
vil ordregiverne og leverandørerne lettere kunne udnytte de muligheder, der findes. Hvis vi 
retter blikket fremad, vil edb-procedurer komme til at spille en nøglerolle i forbindelse med 
at øge gennemsigtigheden og udvide adgangen til kontrakter om offentlige indkøb. 
I. Opfølgningen af offentlige indkøb 
4.1 Kontrollen med, at reglerne anvendes korrekt, skal suppleres med en løbende 
opfølgning af offentlige indkøb, så man har nøje kendskab til, hvilke økonomiske realiteter der 
ligger til grund for indgåelsen af kontrakterne. EU-reglerne, som er forholdsvis homogene, 
finder anvendelse på kontrakter, der bliver mere og mere forskelligartede. Behovet for en 
opfølgning er særlig stort, når der er tale om offentlige tjenesteydelseskontrakter, som ikke har 
været underlagt EU-reglerne særlig længe. Opfølgningen inden for dette område kunne f.eks. 
have til formål regelmæssigt at indhente oplysning om, hvorledes denne type kontrakter 
klassificeres i henhold til bilag IA og IB i direktiv 92/5 O/EØF, og hvad der karakteriserer 
ordregivernes adfærd på dette felt. For at opfølgningen skal kunne give et billede af den 
økonomiske virkning af EU-reglerne om offentlige indkøb, skal den dels tage udgangspunkt i 
en analyse af konkurrencen og de priser, der betales af ordregiverne, og dels i en bedre 
forståelse af efterspørgslens omfang og struktur og behovet for information om udbuddet. På 
dette grundlag vil det være muligt at vurdere, i hvor høj grad det nuværende system tilgodeser 
ordregivernes og virksomhedernes behov. 
4.2 Kommissionen agter at indføre et system for vurdering af den økonomiske virkning af 
offentlige indkøbskontrakter, og den er for øjeblikket i færd med at undersøge, hvorledes der til 
dette formål kan sikres en optimal udnyttelse af de data, der indsamles fra forskellige kilder 
(daglig offentliggørelse af udbud, TED-databasen, Eurostat). Konkret skulle denne opfølgning 
munde ud i, at der udarbejdes prisindikatorer for en repræsentativ kurv af goder, som indkøbes 
af de enheder, der er underlagt EU-reglerne. Som allerede nævnt er det kun, hvis ordregiverne 
vælger de bedst kvalificerede og mest konkurrencedygtige leverandører, at de vil være i stand 
til at tilbyde offentligheden en bedre service. 
21 
4.3 Kommissionen bekræfter på ny sit faste forsæt om løbende at overvåge, at EU-
direktiverne overholdes i overensstemmelse med traktatens principper. Med henblik herpå skal 
den økonomiske opfølgning også bane vej for markedsanalyser inden for specifikke sektorer i 
alle medlemsstater. På grundlag heraf vil Kommissionen systematisk kunne indkredse de 
sektorer, der frembyder problemer, og derved føre mere konsekvent tilsyn i stedet for blot at 
reagere på individuelle klager. Databaserne (herunder den daglige offentliggørelse af udbud, 
TED-databasen) er et værdifuldt middel til at indsamle, analysere og formidle information og 
vil kunne spille en nyttig rolle i forbindelse med kontrollen af regelanvendelsen. Endvidere er 
der blevet indført et system med periodisk kontrol med de mest graverende tilfælde af 
manglende offentliggørelse af udbudsbekendtgørelser. På grund af det enorme antal offentlige 
indkøbskontrakter, der indgås (og indkøbernes store antal og forskelligartethed), er det dog 
umuligt for Kommissionen at føre detailtilsyn på egen hånd. Dette gælder især tilsynet med, at 
ordregiverne giver oplysning om samtlige offentlige indkøb. I denne forbindelse vil 
Kommissionen gerne have forslag til, hvordan tilsynet med indkøbsprocedurerne såvel på EU-
plan som nationalt plan kan forbedres. Den vil ligeledes gerne have kommentarer til, om der 
eventuelt er grund til at tage spørgsmålet om det europæiske observationscenters 
funktionsmåde op til fornyet overvejelse. Observationscentret blev oprettet inden for rammerne 
af Det Rådgivende Udvalg for Offentlige Aftaler med det formål at føre tilsyn med, at reglerne 
om offentlige indkøb anvendes korrekt af ordregiverne i medlemsstaterne, men centret er aldrig 
blevet fuldt funktionsdygtigt. Det er dog på ingen måde meningen, at centret skal udvikle sig til 
at blive et kontor for teknisk assistance eller et agentur. Idéen om en krydskontrol kan også 
tænkes udnyttet på fornuftig vis i denne forbindelse. 
II. Oplysning 
4.4 Oplysning er, uanset om den vedrører de gældende retsregler, forskellige offentlige 
indkøb eller konstaterede uregelmæssigheder og vanskeligheder, et afgørende element, der gør 
det muligt at sikre, at indkøbsprocedurerne forløber under optimale forhold med hensyn til 
fairness, effektivitet og omkostninger. 
a) Bedre læselighed af de retlige rammer 
4.5 Det er af afgørende betydning, at bestræbelserne på at indføre en bedre indkøbspraksis 
i forbindelse med offentlige indkøb støttes af fremskridt i gennemsigtigheden og formidlingen 
af information. Kommissionen har allerede taget forskellige skridt til at forbedre 
informationsformidlingen, såvel kvalitativt som kvantitativt, om de EU-regler, der definerer 
leverandørernes rettigheder og ordregivernes forpligtelser. Selv om alle EU-direktiverne 
vedrørende offentlige indkøb er blevet samlet og udgivet i ét bind, vil reglerne selv være 
nemmere at forstå, hvis hvert direktiv blev kodificeret, hvorved alle de bestemmelser, der 
gælder for offentlige indkøb inden for en bestemt sektor, blev samlet på ét sted. For offentbge 
varekøbs- og bygge- og anlægskontrakter samt offentlige kontrakter inden for forsynings­
sektoren er der ved direktiv 93/36/EØF, direktiv 93/37/EØF og direktiv 93/38/EØF opnået en 
formel kodifikation. Det er dog ikke sikkert, at der kan foretages en formel kodifikation, hver 
gang der ændres i et direktiv inden for offentlige indkøb. Hvis dette er umuligt, kan andre 
muligheder overvejes. 
4.6 For at gøre det nemmere at forstå reglerne om offentlige indkøb har Kommissionen 
givet tilsagn om at offentliggøre en række vademecummer (fortolkende meddelelser), der giver 
forklaringer og præciseringer af en række spørgsmål i forbindelse med anvendelsen af 
direktiverne. Nogle af disse vademecummer vil være en ajourføring af det, der blev udsendt for 
22 
fiarste gang i 1987 (nemlig om bygge- og anlægsdirektivet og varekøbsdirektivet), og de øvrige 
redegør på tilsvarende vis for tjenesteydelsesdirektivet og forsyningsvirksomhedsdirektivet. 
Kommissionen kan ligeledes bekræfte, at den agter at udsende vejledninger om de nationale 
klageprocedurer og de muligheder, leverandørerne råder over for at gøre deres rettigheder 
gældende. 
b) Formidling af bekendtgørelser 
4.7 Det er af stor betydning at give oplysning om de gældende regelsæt, men det er af lige 
så stor betydning, at leverandørerne råder over de nødvendige oplysninger til at afgive bud. For 
at kunne udnytte de muligheder, offentlige indkøb indebærer, er det afgørende, at man råder 
over pålidelig og lettilgængelig information. Der offentliggøres imidlertid mere end 130 000 
udbudsbekendtgørelser hvert år i S-udgaven af De Europæiske Fællesskabers Tidende, så det 
er ikke nogen let opgave for leverandørerne i denne masse at udvælge de udbud, der måtte 
interessere dem. Kommissionen er klar over, at det er vanskeligt at udsende en sådan mængde 
information på gennemsigtig vis ved hjælp af papirudgaven af EFT. Der overvejes derfor at 
omlægge offentliggørelsessystemet på en sådan måde, at det bliver muligt at eliminere 
papirudgaven. 
4.8 Kommissionen har allerede gennemført en markedsundersøgelse blandt abonnenterne 
på S-udgaven af EFT og TED-databasen for at få et klarere billede af, hvordan indholdet og 
præsentationen af oplysningerne kan forbedres. Undersøgelsen viste, at kun en lille del af 
abonnenterne foretrækker den nuværende offentliggørelsesmåde frem for de øvrige mulige 
offentliggørelsesmåder. Hovedparten af abonnenterne ville foretrække, at informationen forelå 
på World Wide Web eller på CD-ROM med søgningsmuligheder. Man kunne desuden 
forestille sig, at der kunne tegnes selektivt abonnement på S-udgaven, så brugerne kun 
modtager oplysning om de offentlige indkøb, der måtte interessere dem. Selv om forbedringer 
af denne art formentlig ville gøre udbudsforretninger mere åbent tilgængelige for 
virksomhederne, bør man være mere ambitiøs og søge at opnå, at hvert skridt fremad i 
teknologien giver sig udslag i en forbedret adgang til information. 
4.9 Endvidere giver kvaliteten af udbudsbekendtgørelserne i dag ofte anledning til 
problemer. Selv om der ifølge adskillige direktiver er pligt til at beskrive kontraktgenstanden 
ved henvisning til CPA-nomenklaturen (den aktivitetstilknyttede produktklassifikation) eller 
CPC-nomenklaturen (FNs centrale produktnomenklatur), er det kun meget få ordregivere, der 
benytter dem. Dette har bekostelige følger for den europæiske skatteyder. Kommissionen har 
udarbejdet et fælles glossar til beskrivelse af kontraktgenstanden i forbindelse med offentlige 
indkøb (CPV-glosaret), der har form af en liste med koder inspireret af CP A-nomenklaturen, 
men som er tilpasset de særlige behov, der gælder inden for udbudsprocedurer. En revideret 
udgave af CPV-glosaret22 er for nylig blevet udsendt sammen med en henstilling23, der 
opfordrede ordregiverne til at benytte glosaret, så kontraktgenstanden fra kompetent hold kan 
defineres ved brug af CPV-koderne. Hvis brugen af CPV-glosaret kunne udvides til at gælde 
for samtlige ordregivere, ville udbudsprocedurerne inden for EU vinde i gennemsigtighed, og 
skatteyderne ville nyde godt af de store besparelser, som ville følge i kølvandet på forenklingen 
af offentliggørelsesprocessen, ikke mindst hvad angår oversættelsesarbejdet til de elleve 
officielle sprog. I denne forbindelse ønsker Kommissionen at fa oplyst, om alle berørte parter 
finder det hensigtsmæssigt at gøre brugen af CPV-glosaret obligatorisk. En anden løsning 
22 EFTnr. S 169 af 3.9.1996 
23 EFTnr. L 222 af 3.9.1996 
23 
kunne være at fakturere de ordregivere, der ikke benytter CPV-glosaret cg de standardiserede 
edb-blanketter til beskrivelse af kontraktgenstanden, for udgifter af en størrelse, der modsvarer 
ekstraomkostningerne ved at behandle de af dem fremsendte udbudsbekendtgørelser. 
ICL Uddannelse 
4.10 Den traditionelle praksis inden for offentlige indkøb vil ikke kunne ændres, hvis ikke 
der sker en ændring i den administrative kultur bort fra de alt for snævre relationer med de 
nationale leverandører og hen imod gennemsigtige og ægte forretningsmæssige forhold, hvor 
dørene står åbne for andre bydende, og hvor den primære drivkraft er at opnå det bedste 
kvalitets-/prisforhold. Det er ikke utænkeligt, at den bedste - og mindst udgiftskrævende -
måde at gøre dette på er at lægge vægt på en uddannelsesindsats vedrørende reglerne for 
indgåelse af offentlige indkøbskontrakter og den praksis, der anbefales på dette felt. Nogle 
regeringer synes dog at mene, at der her er, tale om dyr luksus, og de midler, der afsættes til 
denne type uddannelse, er de første til at blive beskåret i perioder med stramme budgetter. 
Imidlertid er forholdet det, at man ikke kan opnå fuldt udbytte i form af effektivitet og 
omkostningsbesparelser via de nye teknikker inden for offentlige indkøb, f.eks. edb-
procedurerne for indberetning og indgåelse af kontrakter, hvis de ansvarlige inden for 
offentlige indkøb ikke forstår at bruge dem. 
4.11 Der er dog opløftende tegn på, at dette er ved at ændre sig. Den aktuelle diskussion 
om at forbedre den europæiske konkurrenceevne lægger stadig større vægt på livslang 
uddannelse og anvendelse af erhvervede færdigheder. Inden for offentlige indkøb er der behov 
for en endnu større indsats til fremme af en systematisk og målrettet uddannelse af de ansatte, 
så de får de fornødne værktøjer til at sikre effektive udbudsprocedurer. 
4.12 Uanset hvor presserende behovet er, er det illusorisk at tro, at en fasttømret praksis 
kan ændres fra den ene dag til den anden. En optimal politik inden for offentlige indkøb 
forudsætter, at man er sig fuldt bevidst, hvad søgningen efter de højeste forretningsmæssige 
standarder reelt indebærer. Af den grund finder Kommissionen, at tiden er inde til at tage skridt 
til at fremme uddannelsen af de ansvarlige inden for offentlige indkøb for at give dem den nye 
kompetence, de har behov for, og hjælpe dem til bedre at forstå den nye rolle, som de vil skulle 
spille. Hvis der skal ske en reel forandring, skal der iværksættes et uddannelsesprogram for 
hele EU, der sigter mod at give en oplæring i den bedste praksis inden for offentlige indkøb, og 
som ikke er begrænset til en simpel punktuel uddannelse. Områder som anvendelse af 
informationsteknologier inden for offentlige indkøb og informationsudveksling om den bedste 
praksis kunne være omfattet af denne uddannelse. Et sådant uddannelsesprogram forudsætter 
deltagelse af mange aktører såsom Kommissionen, medlemsstaterne, de nationale institutioner 
inden for sektoren, virksomhederne, universiteterne og de højere læreanstalter samt andre 
interesserede parter. 
IV. Edb-procedurer for indgåelse af kontrakter 
4.13 De nuværende udbudsprocedurer bygger på traditionel administrativ praksis og 
traditionelle kommunikationsmidler, nemlig i hovedsagen et system for indberetning og 
formidling af bekendtgørelser samt afgivelse afbud på papir. Takket være fremskridtene inden 
for edb og telekommunikation er det fremover ikke længere nødvendigt at gøre som tidligere, 
og det er på tide at rette blikket inden for EU-politikken for offentlige indkøb fremad og sikre, 
at denne kommer til at nyde godt af de muligheder, informationsteknologierne frembyder. På 
24 
kort sigt vil de nye teknologier give mulighed for at indføre edb-procedurer for indsendelse af 
udbudsbekendtgørelser og viderebringelse af information til leverandørerne. På længere sigt vil 
telekommunikation og edb-systemer kunne revolutionere den måde, hvorpå offentlige 
kontrakter indgås. Man kunne forestille sig, at der udvikles et "elektronisk marked", hvor 
leverandørerne i elektroniske kataloger kunne annoncere deres varesortiment og de priser, de 
kan levere til, hvorved indkøberne kunne sammenligne priser og salgsvilkår, inden de bestiller 
de varer, de søger, til den laveste pris. I sidste ende vil alle drage fordel af elektronikkens 
indmarch i sektoren for offentlige indkøb; i forhold til det nuværende system baseret på papir 
vil procedurerne blive mere gennemsigtige, mere åbne over for en dialog med leverandørerne 
og betydeligt mere effektive. 
4.14 EU kan ikke tillade sig at sakke agterud på dette felt. I henstillingerne til Det 
Europæiske Råd i rapporten fra Bangemann-Gruppen24 stod offentlige indkøb opført som et af 
de områder inden for den offentlige sektor, hvor informationsteknologierne burde bringes i 
anvendelse som en førsteprioritet. Rapporten foreslog, at mindst 10% af alle ordregivere skulle 
tage edb-udbudsprocedurer i brug inden for 2-3 år. To år senere står det klart, at der er behov 
for en vedvarende indsats på alle niveauer for at nå dette mål. I 1995 rettede deltagerne på G7-
konferencen om informationssamfundet en appel til den private sektor om at tage initiativer på 
dette område og gav tilsagn om at støtte bestræbelserne på at udbygge informationsnettene og 
levere nye informationstjenester. 
a) Den aktuelle situation 
4.15 Inden for offentlige indkøb er det specielt inden for procedurerne for indsendelse og 
formidling af udbudsbekendtgørelser, at det er mest på sin plads at indføre informa­
tionsteknologier. Ifølge EU-direktiverne skal ordregiverne offentliggøre udbudsbekendt­
gørelser i S-udgaven af EFT. S-udgaven er allerede på mere end 300 sider hver dag, og det 
ventes, at den vil blive endnu mere omfangsrig inden for de kommende 12 måneder. Det er 
derfor ikke overraskende, at leverandørerne har visse vanskeligheder med at udvælge de 
bekendtgørelser, der interesserer dem. Systemet bør derfor simpelthen effektiviseres og gøres 
enklere at anvende. 
4.16 Der er allerede sket store fremskridt. TED-databasen er blevet oprettet for ti år siden 
og er for nylig blevet ajourført via indførelsen af mere brugervenligt programmel, det fælles 
glosar inden for offentlige indkøb (CPV-glosaret) og adgang til Internet. Andre forbedringer er 
på bedding25. 
b) Elektronisk indberetning 
4.17 De disponible teknologier giver store muligheder for at øge gennemsigtigheden, 
nedbringe driftsomkostningerne og forkorte fristerne. For at give disse muligheder konkret 
form har Kommissionen iværksat et ambitiøst program med betegnelsen SIMAP 
(informationssystem for offentlige indkøb), der trækker på de erfaringer, man har gjort med 
TED-databasen, og omfatter en lang række forskellige projekter. Formålet med systemet er 
mest umiddelbart at øge kapaciteten i det nuværende offentliggørelsessystem, så det uden 
problemer kan behandle det stadig stigende antal udbudsbekendtgørelser, der skal 
25 "Europa og det globale informationssamfund" - anbefalinger til Det Europæiske Råd på Korfu, 
Bruxelles, 26.5.1994. 
Se ligeledes punkt 4.7-4.9. 
25 
offentliggøres. SIMAP skal give mulighed for at give bedre information om 
udbudsforretningerne inden for en kortere frist; dette ville være et fremskridt, som, ud over at 
det har faet hastekarakter (på grund af den hastige vækst i antallet af offentliggjorte 
bekendtgørelser), synes at være af afgørende betydning, hvis man skal opnå større 
gennemsigtighed i udbudsprocedurerne i EU. Ved hjælp af SIMAP vil det blive muligt at 
forbedre opfølgningen og analysen af kontrakterne samt opnå en bredere informations­
udveksling, hvorved leverandørerne lettere kan finde frem til de kontrakter, der interesserer 
dem. 
4.18 Inden for rammerne af SIMAP er der blevet iværksat en række pilotprojekter med 
deltagelse af et begrænset antal offentlige indkøbere og informationsleverandører. Projekterne 
drejer sig primært om indkøbernes elektroniske fremsendelse af udbudsbekendtgørelser til EFT 
og TED-databasen og tilvejebringelse af online-adgang for leverandørerne til de relevante 
oplysninger. Hvis pilotprojekterne bliver en succes - de første resultater er opmuntrende - vil 
de kunne videreudvikles og danne grundlaget for et funktionsdygtigt elektronisk indberetnings-
og informationsformidlingssystem, som alle berørte parter inden for EU kunne få adgang til 
(via en elektronisk kiosk for udbudsbekendtgørelser dækkende hele EU). 
4.19 Via systemet vil ordregiverne kunne fremsende deres udbudsbekendtgørelser ad 
elektronisk vej og ikke længere i papirform. Det afgørende spørgsmål om, hvordan man går 
over fra papir til elektronisk forsendelse, mangler endnu at blive løst. Via de seneste ændringer 
i de relevante retsakter er der allerede foretaget de tilpasninger, der er nødvendige for at give 
mulighed for elektronisk fremsendelse af udbudsbekendtgørelserne. I første omgang, og 
igennem en årrække, vil papirsystemet og det elektroniske system komme til at eksistere side 
om side. Det skal nu vurderes, om disse ændringer kan ske på frivillig basis, eller om det er 
nødvendigt via lovkrav at tvinge ordregiverne til at fremsende deres bekendtgørelser ad 
elektronisk vej. I sidstnævnte tilfælde skal det desuden afgøres, om kravet i første række kun 
skal gælde centraladministrationen og forsyningssektoren, inden det udvides til at gælde for de 
øvrige sektorer. Den elektroniske fremsendelse af udbudsbekendtgørelserne vil også kunne 
forkorte fristerne for videregivelse af information og med tiden måske også fristerne for 
afgivelse afbud. Kommissionen vil gerne modtage bemærkninger vedrørende dette spørgsmål. 
c) Elektronisk formidling 
4.20 På grund af den stadige vækst i antallet af offentliggjorte udbudsbekendtgørelser og 
fremskridtene inden for elektronisk offentliggørelsesteknik er det klart, at papirversionen af S-
udgaven af EFT med tiden vil blive afløst af en elektronisk version. Markedsundersøgelsen 
blandt abonnenterne bekræftede, at størstedelen af dem foretrak, at informationen forelå på 
World Wide Web, og at mange var interesseret i en CD-ROM. Et CD-ROM-projekt er 
allerede i støbeskeen, og det er hævet over enhver tvivl, at diverse forbedringer i TED-
databasen, f.eks. indførelse af adgang via Internet, ville gøre den mere attraktiv. 
4.21 Antallet af abonnenter på S-udgaven af EFT ligger for øjeblikket på ca. 13 000; der er 
al grund til at formode, at dette kun er en ringe andel af de potentielt interesserede 
leverandører. Der bør derfor udarbejdes en elektronisk version eller en online-version for at 
tiltrække nye abonnenter og for at afløse den papirversion, de nuværende abonnenter 
modtager, og som bliver mere og mere besværlig at benytte. 
26 
4.22 Når disse afløsningssy stemer én gang er driftsklare og har vundet abonnenternes 
accept, vil bestemmelserne om offentliggørelsespligt i S-udgaven af EFT i papirform kunne 
ændres via en henvisning til elektroniske midler, så papirudgaven gradvis kan afskaffes i takt 
med, at den går af brug. 
4.23 På grundlag af resultaterne af markedsundersøgelsen overvejer Kommissionen derefter 
kun at offentliggøre korte resuméer af udbudsbekendtgørelserne i en meget tyndere S-udgave 
af EFT, og de fuldstændige oplysninger vil kun foreligge på en database, som desuden vil 
kunne fås på CD-ROM og via Internet. Den undersøger ligeledes muligheden for kun at 
udarbejde databaseversionen eller kun at videregive oplysninger via tredjemand med behørig 
autorisation. 
4.24 Kommissionen udbeder sig alle berørte parters, medlemsstaternes, ordregivernes og 
leverandørernes reaktion og kommentarer til de forskellige muligheder, der er behandlet 
ovenfor. 
d) Et fuldt edb-baseret udbudssystem 
4.25 De teknologiske muligheder går langt videre end forholdsvis simple applikationer som 
elektronisk transmission og formidling af udbudsbekendtgørelser. På lang sigt ligger edb-
fremtiden inden for offentlige indkøb selvsagt i et fuldt edb-baseret udbudssystem. 
Anvendelsen af elektroniske procedurer kan ikke blot udvides til at opfylde alle de krav, 
direktiverne stiller på nuværende tidspunkt (f.eks. offentliggørelseskravet), men også på langt 
mere gennemgribende vis i forbindelse med alle de øvrige faser i indgåelsen og opfyldelsen af 
offentlige indkøbskontrakter. Således vil et fuldt edb-baseret system kunne varetage for­
midlingen af udbudsbetingelserne og ansøgernes afgivelse af bud samt den informations­
udveksling, der finder sted under kontraktens opfyldelse (bl.a. fakturering og betalinger). Det 
skal dog bemærkes, at disse anvendelser i modsætning til offentliggørelsen af udbuds­
bekendtgørelser ikke hører direkte under Kommissionens kompetence, men hører under den 
kommercielle frihed, ordregiverne og leverandørvirksomhederne har. Kommissionen agter dog 
naturligvis at holde sig tæt knyttet til udbygningen af disse anvendelser, fordi de uden tvivl vil 
få væsentlig betydning for EU-reglerne inden for offentlige indkøb, og man må ikke se bort fra 
den reelle fare, der er for, at uforenelige nationale systemer kommer til at skabe nye alvorlige 
hindringer for den interne (og eksterne) samhandel. 
4.26 Det system, der indføres, skal være fleksibelt, så det kan møde den udfordring, der 
består i at følge med den løbende udvikling inden for offentlige indkøb. Direktiverne om 
offentlige indkøb indeholder ingen bestemmelser, der specielt omhandler informations­
teknologien, så de eksisterende regler vil hver gang, det er muligt, blive fortolket på en sådan 
måde, at de kan tilpasses eventuelle nyskabelser. Selv om Kommissionen opererer med den 
hypotese, at der ikke vil blive foreslået ændringer i retsreglerne for offentlige indkøb, kan det 
dog ikke udelukkes, at udviklinger af teknisk art inden for bestemte områder alligevel gør det 
nødvendigt at fremlægge specifikke lovforslag, forudsat at de ikke tilsidesætter de 
grundlæggende principper i det nuværende system. Elektroniske udbudsprocedurer kunne 
være et sådant område. 
27 
26 e) Erfaringerne uden for EU 
4.27 Selv om det endnu ikke står klart, hvordan informationsteknologierne inden for de 
kommende år vil blive integreret i sektoren for offentlige indkøb, kan man dog henvise til visse 
betydningsfulde eksempler. Således har den amerikanske regering lagt formidlingen af 
information om udbudsbekendtgørelser i hænderne på et dusin private selskaber, som har fået 
autorisation hertil og har opbygget såkaldte tillægstjenestenet. Disse net giver fremragende 
oplysning om mulighederne for at deltage i udbudsforretninger i USA og udlandet. Et 
tilsvarende engagement fra den private sektors side kan konstateres i Canada. I betragtning af 
hvor stor kommerciel værdi data om offentlige indkøb har, kunne den private sektor også i 
Europa være interesseret i sådanne oplysninger, også selv om EUs flersprogethed kunne lægge 
en bremse på denne udvikling. I denne forbindelse vil Kommissionen sætte pris på enhver form 
for interessetilkendegivelse fra virksomheder fra den private sektor. Det bør overvejes, hvordan 
man kan forbedre den disponible information om potentielle vareleverandører og tjenesteydere, 
samt hvordan den private sektor vil kunne tilskyndes til at stille den nødvendige infrastruktur til 
rådighed, så de forretningsmæssige relationer med ordregiverne sker ad elektronisk vej. Disse 
spørgsmål kræver nøje overvejelse fra alle berørte parters side, ikke mindst med henblik på at 
fastlægge rammerne for et samarbejde om udviklingen af de nødvendige værktøjer og tjenester. 
4.28 Indførelsen af edb i udbudsforretninger er et globalt fænomen. Alle EU's vigtigste 
handelspartnere har allerede igangsat ambitiøse programmer for integreret elektronisk adgang 
til information om offentlige indkøbskontrakter og generel anvendelse af edb-procedurer inden 
for offentlige indkøb. Som en lang række af de senere års spændende nyskabelser er disse 
udviklinger på én gang berigende og truende. Blandt de muligheder, de frembyder, kan nævnes 
den større udbredelse af information om offentlige indkøb, idet avanceret programmel nu giver 
leverandørerne mulighed for, uanset hvor de befinder sig geografisk, at få alle de oplysninger, 
de ønsker, ved blot at trykke på en knap. Blandt de truende elementer kan nævnes, at det kan 
befrygtes, at nationale politiske hensyn og interesser vejer for tungt i regeringernes 
overvejelser. Dette kunne medføre, at der indføres systemer, der er teknisk uforenelige og 
derved besværliggør kommunikationen, hvorved man umuligt ville kunne opnå de forventede 
fordele af edb-baserede udbudsprocedurer. Med støtte fra Kommissionen har Komitéen for 
Offentlige Indkøb under Verdenshandelsorganisationen (WTO) - der behandler spørgsmål ved­
rørende anvendelsen af GP A-aftalen om offentlige indkøb - indledt en undersøgelse af 
spørgsmålet om anvendelse af informationsteknologi inden for offentlige indkøb. Industrien har 
også opfordret til at undersøge mulighederne for at etablere et kompatibelt elektronisk 
indkøbssystem mellem EU og USA. Disse drøftelser i WTO-Kommitteen har også til formål at 
tilvejebringe enighed om kompatible systemer i alle de lande, der har undertegnet aftalen. De 
afgørende spørgsmål vedrørende definitionen af internationalt anerkendte standarder og 
tekniske procedurer vil således blive behandlet i dette forum. 
f) Konklusion 
4.29 Efter at have analyseret reaktionerne på denne grønbog agter Kommissionen at 
udsende et orienterende dokument om edb-baserede udbudsprocedurer, der især vil tage højde 
for overvejelserne om elektronisk handel og informationssamfundet. Med hjælp fra 
medlemsstaterne skulle formålet hermed være at udarbejde et handlingsprogram, der 
fastlægger, i hvilken retning disse edb-procedurer skal udvikles inden for de kommende fem år. 
Se ligeledes kapitel 6. 
28 
V. Spørgsmål 
1. Lægges der tilstrækkelig vægt på opfølgningen af anvendelsen af udbudsreglerne som 
et middel til at undgå problemer og spore eventuelle overtrædelser? Er der forslag til, 
hvordan EUs og medlemsstaternes kontrolsystemer kan forbedres? Bør idéen om en 
grænseoverskridende kontrol forfølges videre, f.eks. i form af idéen om et europæisk 
observationscenter, der skal vurdere, i hvor høj grad kontrakter indgås i 
overensstemmelse med udbudsreglerne? 
2. Det er af afgørende betydning at tage skridt til at effektivisere kontrolprocedurerne i 
forbindelse med offentlige indkøb. Hvilke skridt (krydskontrol, offentliggørelse af de 
opnåede resultater, præmier osv.) kunne tages på nationalt plan? 
3. Er De tilfreds med de oplysninger, der foreligger fra Kommissionens og 
medlemsstaternes side om offentlige indkøb? Ville det efter Deres opfattelse være 
nyttigt med et nyhedsbrev, der regelmæssigt rapporterede om den seneste udvikling på 
dette område og gav stødet til en udveksling af synspunkter og erfaringer på EU-plan? 
4. Hvilke andre informationskilder findes der på nuværende tidspunkt? Hvilke statistiske 
oplysninger kunne imødekomme et behov for oplysning og gennemsigtighed? 
5. Inden for rammerne af reglerne om beskyttelse af de finansielle interesser findes der 
allerede lovbestemmelser om en pligt for medlemsstaterne til at indberette tilfælde af 
svindel eller uregelmæssigheder. Disse forpligtelser finder allerede anvendelse på 
offentlige indkøb med EU-finansiering. Kunne et sådant system udvides til at omfatte 
alle offentlige indkøb? 
6. Har Deres medlemsstat taget uddannelsesinitiativer på dette område (i bekræftende 
fald, beskriv disse nærmere)? Er man tilstrækkelig opmærksom på de uddannelser, der 
drejer sig om anvendelse af informationsteknologi inden for offentlige indkøb? 
7. Er der behov for, at der udarbejdes et EU-program til fremme af uddannelse om og 
generel anvendelse af den bedste praksis inden for udbudsforretninger? Hvilken form 
skulle det i givet fald have og hvilken varighed? Hvordan kan det sikres, at 
medlemsstaterne, branchens folk, universiteterne og virksomhederne deltager fuldt ud i 
et sådant program? 
8. Hvilke forbedringer bør der foretages i S-udgaven af De Europæiske, Fællesskabers 
Tidende og TED-databasen? 
9. Vil elektroniske procedurer for indberetning og formidling af udbudsbekendtgørelser 
betyde en effektivisering af udbudsprocedurerne og gøre disse mere tilgængelige for 
leverandørerne? Vil elektroniske procedurer medvirke til at liberalisere offentlige 
indkøb? 
29 
10. Hvordan ansporer man bedst ordregiverne til at fremsende deres udbudsbekendt­
gørelser ad elektronisk vej (frivilligt eller via lovkrav)? Hvilke incitamenter kunne 
komme i betragtning i denne forbindelse? 
11. Hvilke faktorer spiller efter Deres opfattelse en afgørende rolle for at det fiilde 
potentiel i elektroniske udbudsprocedurer udnyttes? Hvilken rolle bør henholdsvis 
Kommissionen, medlemsstaterne, ordregiverne, leverandørerne og 
programmelproducenterne spille i denne sammenhæng? 
12. Er den private sektor interesseret i informationstjenester om offentlige indkøb i EU? 
13. Bør det være en højtprioriteret opgave at indlede drøftelser med EUs vigtigste 
handelspartnere med henblik på at nå til enighed om at indføre elektroniske 
udbudssystemer, der er teknisk kompatible? 
30 
5. OFFENTLIGE INDKØB OG DE ØVRIGE EU-POLITIKKER 
Politikken inden for offentlige indkøb har en positiv indflydelse på de øvrige EU-politikker. 
Gennem den lettere adgang til udbudsforretninger åbner den for eksempel nye potentielle 
afsætningsmuligheder for SMV. Disse virksomheder støder dog fortsat på visse 
vanskeligheder i forbindelse med at deltage fuldt ud i udbudsforretninger. Kommissionen 
fremlægger her foranstaltninger, som vil kunne forbedre situationen. 
Inden for standardiseringsområdet har Kommissionen planer om i samarbejde med 
virksomhederne at intensivere indsatsen for, at standardiseringsorganerne udarbejder 
europæiske standarder, som skal anvendes i udbudsbetingelserne, og som baner vej for en 
reel liberalisering af offentlige indkøb. 
De betydelige finansielle forpligtelser, der er nødvendige for at realisere de transeuropæiske 
net, lettes af udbudsprocedurerne i direktiverne, der sikrer investorerne en acceptabel 
rentabilitet. Kommissionen er rede til at afklare lovrammerne på dette område, hvis det 
skulle vise sig nødvendigt for at sikre et partnerskab mellem den offentlige og den private 
sektor på dette felt. 
Hvis EU-udbudsreglerne anvendes korrekt, sikres det desuden, at EU-midlerne fra 
strukturfondene og de regionale fonde anvendes på den mest effektive måde. I denne 
forbindelse foreslår Kommissionen en række foranstaltninger, som sikrer, at udbudsreglerne 
i højere grad overholdes i forbindelse med indgåelse af kontrakter, der er medfinansieret af 
disse fonde. Grønbogen beskriver ligeledes forholdene for så vidt angår kontrakter, der 
indgås af EU-institutionerne eller af tredjelande, der nyder godt af EU-midler. 
Retsreglerne om offentlige indkøb kan desuden medvirke til at opfylde målsætningerne inden 
for social- og miljøpolitikken. I dette kapitel beskrives de muligheder, direktiverne 
frembyder på dette område. Til opfølgning af den debat, denne grønbog ventes at sætte i 
gang, agter Kommissionen at undersøge, hvorledes sociale og miljømæssige aspekter bedre 
kan integreres i regelanvendelsen. 
Endelig vil Kommissionen hilse ethvert initiativ velkommen, der tager sigte på at skærpe 
konkurrencen om forsvarskontrakter, så der skabes en europæisk identitet inden for 
sikkerheds- og forsvarspolitikken, og den europæiske industris konkurrenceevne samtidig 
styrkes. 
I. SMV 
5.1 De fleste større virksomheder har nu høstet betydelig erfaring med at deltage i 
udbudsforretninger i udlandet. De står generelt i en god position til at indhente oplysninger om 
udbudsforretninger og har tilstrækkelig erfaring til at deltage i dem. De fortsætter ofte med at 
afgive bud via deres datterselskaber eller konsortier, hvor det ledende selskab kommer fra den 
samme medlemsstat som ordregiveren. Direkte tildeling af en kontrakt i en ancjen medlemsstat 
sker kun i begrænset omfang. Dette gælder ligeledes for de små og mellemstore virksomheder 
(SMV), som har flere vanskeligheder på grund af deres størrelse. Selv om det fremgik af en 
undersøgelse, der blev gennemført i 1994 af EU-Rådgivningskontorerne blandt SMV27, at der 
27 Undersøgelse blandt mere end 140 SMV i tolv medlemsstater af virkningerne af det indre marked. Se 
pressemeddelelse fra Kommissionen D?(95) 364 af 10.4.1995. 
3i a 
rent faktisk var virksomheder, der havde vundet kontrakter i andre medlemsstater, er der tale 
om isolerede tilfælde, der ikke danner basis for en generalisering. 
5.2 En større deltagelse fra SMVs side i udbudsforretninger er imidlertid nødvendig, i 
betragtning af deres betydning for EU-økonomien, som er, at SMV tegner sig for over 65% af 
omsætningen i den private sektor i EU. Hvis deltagelsen var større, ville der blive dannet en 
kerne af SMV, der kunne udnytte de muligheder, liberaliseringen af offentlige indkøb 
frembyder, ikke blot inden for EU, men også i de lande, der er omfattet af GP A-aftalen om 
offentlige indkøb (se kapitel 6), og samtidig ville dette give SMV mulighed for med tiden at 
yde et større bidrag til væksten, konkurrenceevnen og beskæftigelsen. De grundlæggende 
målsætninger for et indre marked inden for offentlige indkøb (udvidelse af den kreds af 
leverandører, som ordregiverne kan gøre brug af, og styrkelse af EU-industriens 
konkurrenceevne) vil ikke kunne realiseres, hvis ikke SMV også reelt har adgang til at deltage i 
udbudsforretninger. 
5.3 På grundlag af det arbejde, der er iværksat på grundlag af de forskellige meddelelser og 
resolutioner om SMV og det indre marked28 har det været muligt at pege på en række 
forhindringer, SMV er stødt på, ikke kun under udbudsprocedurerne, men også i faserne før 
og efter disse. 
5.4 Således har SMV allerede i planlægningsfasen af deres erhvervsaktiviteter problemer 
med at forberede sig på en effektiv deltagelse i de udbudsforretninger, der interesserer dem. 
Dette skyldes vanskeligheder med at tilpasse deres aktiviteter til markedets behov, mangel på 
praktiske oplysninger om de kontrakter, der udbydes inden for deres sektor, mangel på 
uddannede medarbejdere og den fornødne tekniske ekspertise til at styre 
prækvalifikationsprocedurerne, specielt inden for forsyningssektoren, og i givet fald tillige 
udarbejdelsen afbud, problemer vedrørende opfyldelse af kravene i forbindelse med attestering 
af kvalitet samt det forhold, at der ofte er et for stort misforhold mellem disse virksomheders 
størrelse og størrelsen af de kontrakter, der er omfattet af direktiverne, og som derved skal 
udbydes på EU-plan. Til sidstnævnte problem skal føjes problemerne med at danne 
velfungerende og fordelagtige partnerskaber mellem SMV. 
5.5 I selve udbudsfasen står SMV ligeledes over for en række problemer. F.eks. 
vanskeligheden med hurtigt at få adgang til de nødvendige oplysninger for at udarbejde bud, 
ikke mindst med hensyn til at finde frem til og fortolke de potentielt interessante 
udbudsbekendtgørelser, kontraktgenstanden, gældende retsforskrifter (herunder de nationale 
lovregler) samt de standarder og tekniske specifikationer, der skal overholdes. Specielt fremgår 
28 Se f.eks. følgende meddelelser fra Kommissionen: KOM(90) 166 af 7.5.1990 "Fremme af små og 
mellemstore virksomheders deltagelse i offentlige kontrakter i Fællesskabet", SEK(92) 722 af 1.6.1992 
"SMVs deltagelse i offentlige indkøb i Fællesskabet", SEK(92) 1052 af 3.6.1992 "Foranstaltninger 
vedrørende de industrier i EFs strukturelt svagere stillede regioner, som foretager leverancer til 
forsyningsvirksomhederne", SEK(92) 2214 af 18.11.1992 "Problemet med betalingsfrister i 
kommercielle transaktioner", KOM(93) 632 af 22.12.1993 "Optimering af det indre marked: strategisk 
program" og KOM(94) 207 af 3.6.1994 "Integreret program til fordel for SMV og håndværksfagene" 
samt Rådets resolution af 22. november 1993 om styrkelse af virksomhedernes konkurrenceevne, 
navnlig små og mellemstore virksomheder samt liåndværksvirksomheder, med henblik på udvikling af 
beskæftigelsen (EFT C 326 af 3.12.1993, s. 1), Rådets resolution af 22. april 19% om samordning af 
fællesskabsaktivitcteme til fordel for små og mellemstore virksomheder og håndværksfagene (EFT C 
130 af 3.5.19%, s. 1) og Europa-Parlamentets beslutning af 21. april 1993 om Kommissionens 
meddelelse til Rådet "Et europæisk marked for underleverancer" og Kommissionens meddelelse til 
Rådet "SMVs deltagelse i offentlige indkøb i Fællesskabet" (EFT C 150 af 31.5.1993, s. 71). 
32 
det af en undersøgelse udført for nylig29, at en for sen fremsendelse af udbudsbetingelserne fra 
ordregivernes side udgør en reel hindring for SMVs deltagelse i udbudsforretninger, fordi det i 
en lang række tilfælde (mere end 50% af de undersøgte tilfælde) gør det umuligt for SMV at 
afgive et gyldigt bud inden for fristerne. Omkostningerne ved afgivelse af bud samt 
problemerne med at opnå finansielle garantier til en konkurrencedygtig rente repræsenterer 
ligeledes ikke ubetydelige hindringer for SMV. 
5.6 Selv i forbindelse med opfyldelsen af kontrakter støder SMV på særlige problemer, 
f.eks. med hensyn til at opfylde den kontraktopfyldelsesgaranti, som de afgav ved kontraktens 
indgåelse, opnå betaling for udført arbejde eller foretagne leverancer uden forsinkelse, bilægge 
eventuelle tvister hurtigt og billigt og opnå tilstrækkelig beskyttelse som underleverandør. 
5.7 Der er allerede taget initiativ på EU-plan til at rette op på disse problemer. Hvad 
informationsaspektet angår, tilbyder forskellige netværk, der er sponsorerede af EU, (bl.a. en 
kerne af EU-Rådgivningskontorer, der er specialiseret inden for offentlige indkøb) allerede 
informations- og støttetjenester i samarbejde med private konsulentfirmaer. Disse netværk, 
hvortil skal føjes en række lokale, sektormæssige og nationale tjenester, giver endog 
information om kontrakter, der ligger under beløbsgrænserne i direktiverne, samt supplerende 
oplysninger om visse ordregiveres planlagte indkøb. Desuden letter den nye præsentation af de 
udbudsbekendtgørelser, der offentliggøres hver dag i EFT, opgaven for de SMV, der på denne 
måde får fyldestgørende oplysninger om mulighederne for at deltage i udbudsforretninger, 
specielt i andre medlemsstater. 
5.8 Kommissionen har desuden truffet en række foranstaltninger med henblik på at give 
information og yde teknisk bistand til SMV i ugunstigt stillede regioner, så de kan deltage i 
udbudsforretninger på* EU-plan. Blandt disse foranstaltninger hører PRISMA-initiativet30 
(forberedelse af virksomheder på det indre marked), der løb frem til 1994, og de nye SMV-
initiativer31 og INTERREGII32, der også tager sigte på at fremme partnerskaber mellem SMV 
fra forskellige medlemsstater samt særuddannelsesinitiativer. 
5.9 Efter Kommissionens opfattelse bør der tages andre initiativer. Kommentarer til de 
mulige tiltag, der overvejes i dette perspektiv og er beskrevet nedenfor, er velkomne. 
5.10 Hvad angår den generelle oplysning, kunne det være nyttigt at udarbejde en praktisk 
vejledning, der forklarer SMV, hvorledes de forbereder sig på at deltage i udbudsforretninger, 
og fortolkende dokumenter om aspekter af anvendelsen af direktiverne, der har særlig interesse 
for SMV, f.eks. spørgsmålet om opdeling af kontrakter i delarbejder, offentliggørelsen af 
vejledende bekendtgørelse og problemet med fristerne for formidling af dokumentation om 
kontrakterne. 
32 EU-Rådgivnlngskontoret, Århus amt, "Analyse af uregelmæssigheder i udbudsbekendtgørelser 
offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende 1990-1993", undersøgelse forelagt for 
Kommissionen i 19%. 
PRISMA (9l/C 33/05), EFT nr. C 33 af 8.2.1991, s. 9. 
SMV-initiativer (94/C 180/13), EFT nr. C 180 af 1.7.1994, s. 10. 
INTERREG II (94/C 180/13), EFT nr. C 180 af 1.7.1994, s. 60. 
33 
5.11 Med hensyn til informationen om specifikke kontrakter kunne det overvejes at ændre 
TED-databasen for i højere grad at tilgodese SMVs særlige behov. En anden mulighed ville 
være at udnytte Internets og World Wide Web's stigende popularitet og derved give et bredere 
publikum adgang til denne information. Der er intet teknisk til hinder for dette, men hvis 
sådanne initiativer skal blive en succes, er en vis koordination på EU-plan uden tvivl 
nødvendig. Desuden kunne det være hensigtsmæssigt at kræve mere gennemsigtighed fra 
ordregivernes side og opfordre dem til så vidt muligt at benytte CPV-glosaret og 
standardblanketter i udbudsprocedurerne, hvilket ville lette udvekslingen af edb-data33. 
5.12 I forbindelse med forberedelserne til udbudsforretningerne er der ingen tvivl om, at 
større gennemsigtighed og forenkling af indkøbspraksis hos ordregiverne via uddannelse af de 
medarbejdere, der arbejder inden for offentlige indkøb, udveksling af embedsmænd og 
informationsudveksling om den bedste praksis vil bane vejen for en bredere deltagelse fra 
SMVs side. 
5.13 I betragtning af deres størrelse vil det være nemmere for SMV at deltage aktivt på et 
område, der præges af en stigende internationalisering, hvis der etableres samarbejdsformer 
mellem virksomheder af denne type. Derfor kunne det være nyttigt at undersøge nærmere, om 
de europæiske økonomiske firmagrupper (EØFG) kan indrettes således, at samarbejdet mellem 
SMV fremmes, specielt om tværnationale offentlige indkøbskontrakter. 
5.14 Et vigtigt aspekt for SMV, som direktiverne ikke direkte behandler, vedrører 
underleverancer. Der er grund til at minde om, at Kommissionen er blevet opfordret "til, i 
forståelse med medlemsstaterne, fortsat på generelt plan at virke som igangsætter og 
initiativtager samt at forestå samordning af foranstaltninger, der bidrager til at skabe et gunstigt 
klima for underleverancer"34. Med henblik herpå kunne der tages skridt til f.eks. at forbedre det 
eksisterende databasenet, der indeholder oplysninger om underleverancer, tilskynde til, at der 
udarbejdes autoriserede kodekser for god praksis og udfærdiges 
standardkontraktbestemmelser. Med henblik på at måle underleverancers økonomiske 
betydniung i Europa, er der, på grundlag af en fælles metodologi, udarbejdet af Eurostat, 
blevet gennemført nogle forsøgsundersøgelser i 10 medlemsstater. Disse undersøgelser er 
blevet foretaget ved underleverandørfirmaer og ordregivere inden for tre økonomiske sektorer 
(biler, elektronik og tekstil/beklædning) og resultaterne vil blive offentliggjort inden udgangen 
af 1996. 
5.15 Et andet aspekt, der har stor interesse for SMV, vedrører betalingsfrister. 
Kommissionen har efter en bred høring vedtaget en henstilling35 rettet til medlemsstaterne. I 
henstillingen opfordres disse til at garantere, at de ordregivere, der befinder sig på deres 
territorium, udviser en vis disciplin på betalingsområdet. Således fastsættes der f.eks. en frist 
for effektuering af betalinger samt en morarente ved for sen betaling. Medlemsstaterne skal 
inden udgangen af 1997 aflevere en rapport om iværksættelsen af denne henstilling. 
Kommissionen er dog allerede nu interesseret i at modtage reaktioner om dette spørgsmål fra 
de berørte kredse. 
Se i denne forbindelse argumentationen i kapitel 4. 
Se Rådets resolution af 26. september 1989 om udvikling af underleverancer i Fællesskabet, EFT nr. C 
254 af 7.10.1989, s. 1. 
Kommissionens henstilling om betalingsfrister i kommercielle transaktioner, EFT nr. L 127 af 
10.6.1995, s. 19, og EFTnr. C 144 af 10.6.1995, s. 3. 
34 
5.16 Mere generelt er det Kommissionens opfattelse, at der vil kunne sikres en reel adgang 
for SMV til udbudsforretninger gennem en række konkrete foranstaltninger baseret på en 
tilbundsgående analyse af disse virksomheders behov og praktiske muligheder og ikke mindst 
via en udbygning af de tjenestenetværk, der ved hjælp af tilvejebringelsen af de nødvendige 
oplysninger, teknisk bistand og den rette uddannelse tjener til støtte for deres aktiviteter. Efter 
den høring, der iværksættes ved denne grønbog, er det Kommissionens hensigt at forelægge en 
meddelelse om de foranstaltninger, den foreslår på området. 
D. Standardisering 
5.17 De standarder og tekniske specifikationer, der beskriver egenskaberne ved det bygge-
og anlægsarbejde, den leverance eller den tjenesteydelse, der er kontraktens genstand, spiller en 
afgørende rolle i bestræbelserne på at liberalisere offentlige indkøb. Hvis der benyttes nationale 
standarder, kan dette i høj grad begrænse udenlandske leverandørers deltagelse i 
udbudsforretninger. Direktiverne bestemmer i denne forbindelse, at ordregiverne, uden at dette 
berører medlemsstaternes obligatoriske tekniske forskrifter, for så vidt disse er forenelige med 
fællesskabsretten, fastsætter de tekniske forskrifter ved henvisning til europæiske standarder 
eller tekniske godkendelser. I direktiverne er problemet søgt løst ved at forpligte ordregiverne 
til at henvise til europæiske standarder, når sådanne findes. På grundlag af mandater fra 
Kommissionen inden for rammerne af Rådets resolution fra 1985 om en ny metode inden for 
teknisk harmonisering og standardisering36 har de europæiske standardiseringsorganisationer 
(CEN, CENELEC, ETSI) udarbejdet en lang række europæiske standarder, som derefter er 
blevet gennemført på nationalt plan. Desuden er der i et vist antal tilfælde givet mandater i 
forbindelse med offentlige indkøb. Denne indsats skal øges, for endnu i dag kan det 
konstateres, at visse sektorer reelt er præget af en lukkethed, der primært skyldes den 
utilstrækkelige standardisering. Kommissionen undersøger for øjeblikket i samarbejde med 
erhvervslivet, inden for hvilke områder det vil være nødvendigt med nye mandater. Den 
modtager med interesse kommentarer fra berørte kredse om det generelle spørgsmål om 
standardisering og tekniske specifikationer inden for offentlige indkøb samt oplysninger om, 
inden for hvilke sektorer mangelen på europæiske standarder gør det problematisk at libera­
lisere offentlige indkøb. 
DI. De transeuropæiske net og transport i særdeleshed 
5.18 Maastricht-traktaten bestemmer, at EU skal fremme etableringen af transeuropæiske 
net inden for transport-, energi- og telekommunikationssektoren. Ved at opfylde denne opgave 
bidrager man til at sikre en optimal udnyttelse af de muligheder, det indre marked frembyder, 
idet en investering i de transeuropæiske net er en investering i vor fremtid. Denne politik er af 
afgørende betydning for den generelle konkurrenceevne i EU-økonomien og både direkte og 
indirekte for skabelsen af arbejdspladser. En lang række større projekter er allerede i gang, bl.a. 
opførelsen af jernbane- og vejanlægget til Øresundsforbindelsen mellem Danmark og Sverige, 
moderniseringen af Malpensa-lufthavnen i Milano og anlæggelsen af en jernbaneforbindelse 
mellem Cork og Stranraer. Derimod er der kun langsomt gjort fremskridt med andre 
prioriterede projekter. 
36 Resolution af 7.4.1985, EFT C 136/1 af 4.6.1985 
35 
5.19 I en situation med stadig strammere nationale budgetter har Det Europæiske Råd 
understreget, hvor vigtigt det er med privat finansiering i de bestræbelser, EU udfolder for at 
øge investeringerne i de transeuropæiske net. Det bliver mere og mere usandsynligt, at 
investeringsprojekter af denne art udelukkende finansieres af de lokale eller statslige 
myndigheder. Disse projekter kræver massive investeringer, så der skal findes nye måder at 
skaffe kapital på. Talrige organisationer fra den private sektor har klart tilkendegivet, at de 
bliver mere og mere interesserede i at foretage store investeringer i de transeuropæiske net, og 
at de er villige til at gøre det ved tilførsel af risikovillig kapital, men en række hindringer 
mangler endnu at blive ryddet af vejen. 
5.20 I sin rapport til Det Europæiske Råd i Madrid (december 1995) beskrev Kommis­
sionen forskellige muligheder for at fjerne hindringerne for privat finansiering af de 
transeuropæiske net. Ud over vanskeligheden med at garantere en acceptabel rentabilitet blev 
også nævnt problemet med den ikke-kommercielle risiko, der følger af kursskifte i statens 
politik. Kommissionen er for øjeblikket ved at undersøge dette spørgsmål. Den private sektor 
har på sin side givet udtryk for bekymring i forbindelse med EU-reglerne for offentlige indkøb, 
og i visse kredse er det opfattelsen, at direktiverne kan lægge hindringer i vejen for en 
deltagelse fra den private sektors side. 
5.21 Slutmålet med EU-direktiverne om offentlige indkøb er at skabe betingelserne for en 
loyal og åben konkurrence om at deltage i udbudsforretninger på det indre marked. Sigtet er at 
fremme og ikke hæmme den private sektors deltagelse i projekter. Efter Kommissionens 
opfattelse fremmer fællesskabsreglerne om offentlige indkøb den private sektors deltagelse i de 
transeuropæiske net, uden at det er nødvendigt, som forholdene er nu, at ændre de 
eksisterende lovrammer. Hvis det skulle vise sig nødvendigt at afklare retsreglerne, er 
Kommissionen villig til med de berørte parter at drøfte de forskellige spørgsmål, så det sikres, 
at der på ingen måde lægges hindringer i vejen for samarbejdet mellem den offentlige og den 
private sektor. Desuden har Kommissionen som anført i rapporten til Det Europæiske Råd i 
Madrid oprettet et særligt informationskontor om de transeuropæiske net, som kan besvare alle 
spørgsmål fra samarbejdspartnerne fra den private sektor. 
5.22 På nuværende tidspunkt har virksomhederne peget på tre store problemer, som uden 
alene at have forbindelse med projekterne under de transeuropæiske net utvivlsomt har meget 
stor betydning på dette særlige område. Problemerne vedrører henholdsvis fasen inden 
indkaldelsen af bud, tildelingen af koncessionskontrakter til konsortier og brugen af udbud 
efter forhandling37. 
a) Fasen inden indkaldelsen afbud 
5.23 Af frygt for en mulig overtrædelse af princippet om lige behandling har den private 
sektor tilkendegivet tilbageholdenhed med at gå ind i en undersøgelse eller diskussion af nogen 
art inden offentliggørelsen af udbudsforretningen uden at have forsikring for, at den ikke 
efterfølgende udelukkes fra udbudsprocedurerne. Kommissionen erkender, at en teknisk dialog 
mellem ordregiveren og interesserede parter fra den private sektor kan være nødvendig inden 
offentliggørelsen af udbudsforretningen på grund af kompleksiteten i de fleste projekter -
hvoraf nogle kræver løsninger, der aldrig før har været afprøvet. Hvis ordregiveren gennem 
konkrete sikkerhedsforanstaltninger - for såvel indholdet som proceduren - undlader at 
indhente eller benytte oplysninger, som ville have til følge at begrænse konkurrencen, vil 
princippet om lige behandling ikke blive tilsidesat. 
Se diskussionen i kapitel 3. 
36 
b) Tildeling af koncessionskontrakter til konsortier 
5.24 Som anført ovenfor (se kapitel 3) er en koncessionskontrakt om bygge- og anlægs­
arbejder den normale måde, hvorpå den private sektor på egen risiko inddrages i opførelsen og 
driften af infrastrukturer i samarbejde med den offentlige sektor. Kommissionen bemærker, at i 
henhold til EU-reglerne på dette område er det af afgørende betydning, at konsortier, der 
deltager på egen risiko, kan afgive bud på koncessionskontrakter vel vidende, at de vil kunne 
indgå kontrakt med deres partnere om de nødvendige vareleverancer og udførelse af de 
nødvendige serviceydelser og bygge- og anlægsarbejder. Bygge- og anlægsdirektivet 
indeholder bestemmelser, der gælder for tildelingen af koncessionskontrakter om opførelse af 
offentlige transportinfrastrukturer, og som giver det konsortium, der får tildelt ordren, tilladelse 
til at benytte denne fremgangsmåde. 
c) Brug af udbud efter forhandling 
5.25 Ved tildelingen af komplekse bygge- og anlægskontrakter og tjenesteydelseskontrakter 
kan der i visse tilfælde være god grund til at benytte udbud efter forhandling. I 
forsyningsvirksomhedsdirektivet kan ordregiverne allerede frit vælge mellem tre procedurer 
(offentligt udbud, begrænset udbud og udbud efter forhandling), der indebærer et forudgående 
udbud. Derimod er det, når der er tale om de klassiske sektorer, som det allerede er blevet 
fremhævet (se kapitel 3), kun muligt at gøre brug af udbud efter forhandling i en række nøje 
definerede og udtømmende opregnede tilfælde. F.eks. giver tjenesteydelsesdirektivet mulighed 
for at indgå en kontrakt ved udbud efter forhandling, hvis der er tale om en kompleks 
tjenesteydelse, der ikke kan specificeres tilstrækkelig præcist, specielt inden for intellektuelle 
tjenesteydelser. Bygge- og anlægsdirektivet tillader på sin side brug af udbud efter forhandling i 
visse ekstraordinære situationer, f.eks. når der er tale om arbejder, hvis art og øvrige forhold 
ikke giver mulighed for at fastsætte en samlet pris. 
IV. Indkøb, hvori deltager EU's fonde 
a) Strukturfondene og Samhørighedsfonden 
5.26 Gennem de seneste to år har strukturfondene og Samhørighedsfonden deltaget med 
mere end 50 mia. ECU i de offentlige investeringer i medlemsstaterne. Andre 34 mia. ECU er 
blevet tilvejebragt via andre finansielle instrumenter (bl.a. lån fra Den Europæiske 
Investeringsbank og tilskud fra andre EU-finansieringskilder). Derudover har EU planer om at 
bruge 57 mia. ECU af EU-fondenes midler inden for de kommende to år. Det siger sig selv, at 
medlemsstaterne skal kunne have tillid til, at reglerne overholdes, og skal være overbevist om, 
at skatteydernes penge anvendes på den mest effektive måde, og at risikoen for svindel 
begrænses til et minimum. EU-reglerne om offentlige indkøb og reglerne om beskyttelse af 
Fællesskabets finansielle interesser har en vigtig rolle at spille i denne forbindelse, idet deres 
anvendelse dog ikke må være forskellig afhængig af, om der er tale om kontrakter, der 
finansieres af nationale midler eller om indkøb, til hvilke struktur- eller samhørighedsfondenes 
bidrag er påkrævet. 
37 
5.27 Det nuværende kontrolsystem for strukturfondene hviler på en meddelelse fra 
Kommissionen til Rådet fra 198938, hvori det præciseres, at medlemsstaterne har pligt til 
systematisk at kontrollere, at reglerne om offentlige indkøb respekteres, og til for hver enkelt 
anmodning om støtte til Kommissionen at bekræfte, at dette nu også er tilfældet. Kun meget få 
medlemsstater har imidlertid indført en ordning med systematisk og fyldestgørende kontrol på 
dette område. Kommissionen kan på sin side ikke frigøre midler uden først at have fået 
udtrykkelig bekræftelse på, at reglerne er blevet overholdt. Er dette ikke tilfældet (f.eks. hvis 
udbudsforretninger ikke er blevet offentliggjort korrekt), kan finansieringen suspenderes og 
traktatkrænkelsesprocedurer i givet fald startes. Det skal præciseres, at når der er tale om 
Samhørighedsfonden og, for store projekters vedkommende, EFRU, foretages der systematisk 
en ex ante-kontrol, når ansøgninger om tildeling af midler til medfinansiering behandles. 
5.28 Kommissionen må i stigende grad forlade sig på, at medlemsstaterne opfylder deres 
forpligtelser, ikke mindst på grund af den konstante stigning i antallet af enkeltprojekter. 
Problemet er blevet mere akut og kræver en løsning. Siden reformen af strukturfondene 
påhviler det nemlig den enkelte medlemsstat at forvalte midlerne (især udvælgelsen og 
opfølgningen af de finansierede projekter). Det står dog klart, at den højere grad af styring af 
forvaltningen af fondene skal ledsages af en øget ansvarsbevidsthed i forhold til overholdelsen 
af reglerne om offentlige indkøb. Det er derfor helt afgørende, at de nuværende 
kontrolsystemer i medlemsstaterne forbedres. Det må bemærkes, at en væsentlig diskussion 
foregår inden for rammerne af SEM 2000 om nødvendigheden af en øget gennemsigtighed og 
disciplin ved anvendelsen af strukturfondene. Konkrete forslag i så henseende vil blive forelagt 
på det Europæiske Råd i Dublin, hvorved det både tilstræbes at tydeliggøre visse kriterier og at 
styrke sanmarbejdet og dialogen mellem medlemsstaterne og Kommissionen inden for 
rammerne af et partnerskab og i de deltagendes interesse. Betingelserne for anvendelse af 
finansielle korrektionsrhekanismer i tilfælde af svindel eller uregelmæssigheder behandles 
ligeledes, herunder også nettokorrektion i ekstreme tilfælde, hvor en medlemsstat vedvarende 
undlader at opfylde sin pligt til at føre kontrol. Arbejdet vil fortsætte i 1997. Opmærksomheden 
må i denne forbindelse ligeledes henledes på reglerne om gennemsigtighed, i henhold til hvilke 
konstaterede tilfælde af uregelmæssigheder eller svindel skal indberettes til Kommissionen. 
5.29 Selv om det i sidste ende er medlemsstaterne, som er ansvarlige for forbedringen af 
procedurerne, gør Kommissionen alt, hvad der står i dens magt for, at der etableres bedre 
kontrolsystemer hurtigst muligt. Uanset hvilken løsning der vælges, skal den gå videre end til 
blot at konstatere, hvilke specifikke problemer bestemte projekter frembyder. Målsætningen 
skal være at indføre et kontrolsystem der tilfører merværdi. Begrundelse for brug af fondene, 
effektivitet og resultater må og skal være nøgleordene i forvaltningen af strukturfondene. 
Fordelene herved er indlysende: betydelige besparelser på alle niveauer, en mere effektiv 
anvendelse af begrænsede ressourcer, forbedring af beskæftigelsessituationen i de pågældende 
regioner, borgere, der i højere grad føler sig sikre på, at EU-midler anvendes på fornuftig vis, 
og projekter, som brugerne kan være tilfredse med. For at bevise at Kommissionen bekymrer 
sig om at anvende offentlige midler på forsvarlig vis og vinde opbakning i offentligheden, 
finder Kommissionen, at medlemsstaterne i forbindelse med hvert projekt skal tilkendegive, at 
de anvendte midler er blevet brugt på den bedst mulige måde. 
KOM(88) 2510, EFT nr. C 22 af 28.1.1989. 
38 
5.30 Gennem forholdsvis beskedne ændringer i procedurerne vil man kunne forbedre selve 
kontrolsystemet. Man kunne f eks. i forbindelse med hvert projekt fastsætte, at den ansvarlige 
nationale embedsmand undertegner en erklæring, der fastslår, at reglerne om offentlige indkøb 
er blevet overholdt. Denne form for erklæring, der er baseret på personlig ansvarliggørelse, er 
allerede i brug inden for andre områder samt i andre lande uden for EU, bl.a. USA. Den har 
vist sig at være et af de mest effektive midler til at opnå det bedste kvalitets-/prisforhold og 
bekæmpe svindel. Mere generelt kunne man forestille sig, at der blev udarbejdet en kodeks for 
god adfærd, som de nationale embedsmænd skulle forpligte sig til at overholde. Spørgsmålet 
om, hvorvidt en sådan fremgangsmåde er praktisk anvendelig, vil skulle vurderes i lyset af de 
forskellige nationale bestemmelser om embedsværkets status. 
5.31 Idéen med individuel ansvarliggøreise er inspireret af forebyggelse. I forbindelse med 
forvaltningen af strukturfondene bør målet være at foregribe ud fra valgsproget om, at det er 
bedre at forebygge end at helbrede. Anvendelsen af attesteringssystemet (se kapitel 3) på 
ordregivere, der modtager EU-midler, ville give mulighed for at forbedre situationen 
betragteligt og give en forsikring for, at modtagerne råder over systemer, der lige så godt som i 
den private sektor formår at dokumentere, at de anvendte midler er blevet brugt på den bedst 
mulige måde. Det er i vor fælles interesse. Certificering ved hjælp af en attest af, at der 
foreligger et effektivt ordretildelingssystem, kræver kun en mindre indsats af ordregiverne set i 
forhold til den fordel, som de heraf følgende store besparelser i EU-midler frembyder. 
5.32 En mere vidtgående løsning ville være at lade en uafhængig myndighed (se kapitel 3) 
føre tilsyn med, at retsreglerne om offentlige indkøb for så vidt angår EU-fondene overholdes. 
Et sådant organ ville uden at gribe ind i Kommissionens kompetenceområde kunne spille en 
vigtig rolle ikke blot ved at føre tilsyn med de offentlige myndigheders adfærd, men også ved at 
vejlede dem. Disse opgaver ville også kunne tildeles en national revisionsret eller en tilsvarende 
uafhængig myndighed. 
5.33 Forslag, der blot tager sigte på at sikre anvendelse af den gældende ordning, vil ikke 
kunne løse alle de foreliggende problemer. Man vil kun - permanent og strukturelt - kunne 
omlægge den måde, hvorpå offentlige kontrakter, hvori indgår EU-finansieringsmidler, indgås, 
hvis løsningerne af specifikke problemer følges op af en løbende tilpasningsproces i et nært 
samarbejde med medlemsstaterne. For at opnå at der sker reelle og varige ændringer, kan det 
måske vise sig nødvendigt at institutionalisere disse initiativer (f.eks. for at indføre 
ansvarliggørelsesprincippet). Dette svarer i øvrigt til ånden i og formålet med det program for 
"god og sund økonomisk forvaltning" (SIM 2000), der gennemføres af Kommissionen og 
personlige repræsentanter for medlemsstaterne som følge af den impuls i så henseende, der 
blev givet på det Europæiske Råd i Madrid i 1995. Denne gruppes konklusioner, der vil blive 
fremlagt for det Europæiske Råd i Dublin i december 1996, bekræfter hensynet til disciplin, 
gennemsigtighed i forbindelse med en korrekt anvendelse af midlerne og deling af ansvar. 
5.34 Hvis der på nationalt plan blev gennemført forbedringer i kontrolsystemet, ville 
Kommissionen på sin side kunne koncentrere sin indsats om en ex pas/-kontrol af projekterne 
(f.eks. i nært samarbejde med den uafhængige myndighed, hver enkelt medlemsstat udpeger). 
Den kunne ligeledes opfordres til at foretage en undersøgelse af de kontrolsystemer, der 
indføres i medlemsstaterne. Derudover vil Kommissionen bestræbe sig på ved brug af 
informationsteknologier at forbedre informationsstrømmen mellem sine egne tjenestegrene og 
medlemsstaterne om de igangværende projekter. 
39 
b) Kontrakter, der indgås af EU-institutionerne eller finansie;es af EU-midler 
5.35 Når EU-institutionerne indgår kontrakter med henblik på varetagelse af deres 
almindelige drift eller iværksættelse af de forskellige politikker, EU har ansvaret for, skal de i 
henhold til bestemmelserne i artikel 56 i finansforordningen39 opfylde de samme forpligtelser 
som dem, medlemsstaternes institutioner skal overholde i henhold til direktiverne om offentlige 
indkøb. Herudover er det kun kontrakter indgået af Rådet og Kommissionen, der er 
underkastet bestemmelserne i den Internationale Handelsorganisations aftale om offentlige 
indkøb (GPA-Aftalen om offentlige indkøb, se kapitel 6). Undtagelserne fra de forpligtelser, 
der følger af disse retsakter, vedrører: a) for GP A-aftalens vedkommende, kontrakter indgået 
som led i fødevarehjælp og b) hvad angår forpligtelserne i henhold til artikel 56 i 
finansforordningen, de samme undtagelser som dem, som er fastsat i direktiverne, hvortil i 
henhold til afsnit IX i finansforordningen skal føjes kontrakter indgået som led i ekstern støtte 
finansieret via EU-budgettet med undtagelse af offentlige tjenesteydelseskontrakter, der er 
indgået i Kommissionens interesse, og som falder ind under den normale ordning. Alle disse 
kontrakter, der finansieres af EU-midler (det almindelige budget, EUGFL) eller inden for 
rammerne af EU-programmer (f.eks. PHARE, TACIS, MEDA osv.) og inden for rammerne af 
EUF, og som ikke er underlagt direktivernes bestemmelser, er dog naturligvis fortsat underlagt 
specifikke regler samt de grundlæggende principper for indgåelse af kontrakter, bl.a. 
principperne om gennemsigtighed og lige behandling. 
5.36 Disse forpligtelser, der spænder meget vidt, er blevet præciseret i de seneste ændringer 
i finansforordningen og vil blive yderligere præciseret i andre ændringer, som Kommissionen 
agter at fremlægge for klart at afgrænse ovennævnte undtagelser og med henblik på at sikre en 
restriktiv fortolkning af disse. Disse skridt fra Kommissionens side indgår - i overensstemmelse 
med retningslinjerne i SEM 2000 propgrammet - som led i bestræbelserne på at forbedre den 
finansielle styring. 
5.37 Formålet med dette regelsæt er gennem øget konkurrence at opnå en bedre udnyttelse 
af EUs almindelige budget og samarbejdsfondene. De berørte tjenestegrene skal derfor 
bestræbe sig på at anvende det i så vid udstrækning som muligt. Kommissionen vil gerne vide, 
om de planlagte foranstaltninger er tilstrækkelige til at sikre en rimelig adgang til de kontrakter, 
der indgås af EU-institutionerne, og de kontrakter, der indgås af andre institutioner eller af 
tredjelande på basis af EU-programmer og med støtte fra EU-midler. I den sammenhæng må 
tredjelande, der modtager støtte finansierert af EU-midler, i øvrigt opfordres til at påtage sig 
visse forpligtelser, især vedrørende kontrol på stedet med henblik på at afdække 
uregelmæssigheder og bedrageri, tilbageføre misbrugte midler og sanktionere uregelmæssig 
adfærd. 
V. OfTentlige indkøb og sociale aspekter 
5.38 EUs socialpolitik tager sigte på at fremme et højt beskæftigelsesniveau og et højt 
socialt beskyttelsesniveau (EF-traktatens artikel 2), arbejdstagernes frie bevægelighed, lige 
muligheder for mænd og kvinder, styrkelse af den økonomiske og sociale samhørighed, 
forbedring af leve- og arbejdsvilkårene, et højt sundhedsbeskyttelsesniveau, fremme af 
uddannelser af høj kvalitet og social integrerering af handicappede og andre socialt dårligt 
stillede befolkningsgrupper. 
Finansforordningen af 21. december 1977 vedrorende De Europæiske Fællesskabers almindelige 
budget. Seneste ændring: Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 2335/95 af 18. september 
1995 (EFT nr. L 240 af 7.10.1995). 
40 
5.39 Ordregiverne kan komme i en situation, hvor de skal iværksætte de forskellige dele af 
socialpolitikken ved indgåelsen af deres offentlige kontrakter, fordi offentlige indkøb faktisk 
kan være et betydningsfuldt middel til at lede de økonomiske aktørers adfærd i en bestemt 
retning. Blandt eksemplerne på denne situation kan nævnes de bindende lovmæssige 
forpligtelser i henseende til beskyttelse af beskæftigelsen og arbejdsvilkårene, der gælder på det 
sted, hvor en bygge- og anlægskontrakt udføres, eller det, der betegnes "positive 
foranstaltninger", d. v. s. brugen af offentlige indkøb som et middel til at nå det tilsigtede mål, 
f.eks. at opbygge et sikret marked for et beskyttet værksted, der ikke med rimelighed kan 
forventes at kunne konkurrere med normale erhvervsvirksomheder med en normal 
produktivitet. 
5.40 I disse situationer finder de lovrammer, der dels følger af EF-traktaten og direktiverne, 
fortsat anvendelse. Af den grund er spørgsmålet konstant blevet rejst siden ikrafttrædelsen af 
direktiverne om offentlige indkøb, om og i hvor høj grad sådanne sociale målsætninger kan 
eller bør forfølges, når der tages højde for de specifikke begrænsninger, direktiverne pålægger 
for at undgå, at der rejses tvivl om selve eksistensgrundlaget for direktiverne. 
5.41 Visse bestemmelser, der findes i samtlige direktiver, giver en første mulighed herfor 
ved at åbne for udelukkelse af entreprenører, der er blevet dømt for forhold, der har betydning 
for deres faglige hæderlighed, eller som i forbindelse med deres erhvervsaktiviteter har begået 
en alvorlig fejl. Dette gælder naturligvis også, hvis lovovertrædelsen eller den alvorlige fejl 
skyldes overtrædelse af en lovgivning, der tager sigte på at fremme sociale målsætninger. I 
disse tilfælde giver ovennævnte bestemmelser altså indirekte ordregiverne mulighed for at 
forfølge sociale målsætninger, idet de kan udelukke ansøgere, der ikke respekterer denne 
lovgivning, fra udbudsprocedurerne. 
5.42 En anden mulighed består i at stille som betingelse for udførelsen af tildelte offentlige 
kontrakter, at bestemte forpligtelser af social karakter, der f.eks. tager sigte på at fremme 
beskæftigelsen blandt kvinder eller beskytte bestemte kategorier af socialt dårlige stillede 
befolkningsgrupper, respekteres. Kontrollen med, at en sådan betingelse opfyldes, skal ske 
uden for udbudsproceduren (se ovennævnte Beentjes-dom samt Kommissionens meddelelse 
om de sociale og regionale aspekter af offentlige indkøb40). Det siger dog sig selv, at 
betingelser af denne art kun er tilladt, hvis de ikke direkte eller indirekte har nogen 
diskriminerende virkning overfor bydende fra andre medlemsstater. Desuden skal der sikres 
tilstrækkelig gennemsigtighed i form af, at betingelserne skal anføres i udbudsbekendtgørelsen 
eller udbudsbetingelserne. 
5.43 Derimod giver bestemmelserne i direktiverne på det nuværende stadium ikke mulighed 
for at tage sociale hensyn i den fase, hvor de bydendes eller ansøgernes egnethed skal 
kontrolleres på grundlag af udvælgelseskriterier, der vedrører deres økonomiske, finansielle 
eller tekniske formåen, eller i den fase, hvor ordren tildeles på grundlag af tildelingskriterierne, 
der skal svare til de økonomiske kvaliteter i den ydelse, der er kontraktens genstand. Det skal 
imidlertid tilføjes, at når der er tale om kontrakter til en mindre værdi end tærskelbeløbene i 
direktiverne, kan indkøberne indføje sociale præferencer i tildelingskriterierne, forudsat at de 
uden forskelsbehandling gælder for alle EU-borgere, der står i en tilsvarende situation. 
Kommissionens meddelelse af 22.9.1989, KOM(89) 400 endelig udg., EFT nr. C 311 af 12.12.1989. 
41 
5.44 I denne forbindelse er der grund til i første række at spørge, om der er behov for en 
præcisering i form af en fortolkende meddelelse angående de muligheder, der findes for de 
forskellige kategorier, der berøres af regelsættet om offentlige indkøb, for at opfylde EU-
målsætninger og nationale målsætninger på det sociale område, og dernæst at spørge, om disse 
muligheder er tilstrækkelige til at opfylde behovene, eller om der skal træffes andre 
foranstaltninger for at sikre, at disse målsætninger opfyldes under anvendelse af EU-reglerne 
om offentlige indkøb, samtidig med at der sikres en loyal konkurrence. 
VI. OfTentlige indkøb og miljøet 
5.45 Miljøpolitikken er blevet en af de vigtigste politikker på EU-plan, først ved 
ændringerne af EF-traktaten gennem Fællesakten og dernæst gennem Maastricht-traktaten. 
Mere end 200 retsakter er blevet vedtaget om bl.a. bekæmpelse af forureningen af luften, 
vandet og jorden, affaldsforvaltning, produktsikkerhedsstandarder, vurdering af konse­
kvenserne for miljøet samt beskyttelse af naturen. Desuden fastsættes det i EF-traktatens 
artikel 130 R, at kravene vedrørende miljøbeskyttelse skal integreres i udformningen og 
gennemførelsen af EUs politikker på andre områder. En række medlemsstater har på deres 
side udformet en meget avanceret miljøbeskyttelsespolitik. 
5.46 Inden for denne bestemte sektor kan det konstateres, at medlemsstaterne (og deres 
myndigheder) i stigende grad inddrager miljøhensyn i deres indkøbspraksis. På grund af deres 
størrelse kan offentlige indkøb nemlig have meget store følgevirkninger for bestemte 
erhvervsaktiviteter og endog have afgørende indflydelse på bestemte produkters kommercielle 
udvikling. Den danske regering har således for nylig vedtaget en handlingsplan til fremme af en 
"grøn" indkøbspolitik. -Andre medlemsstater er ligeledes i gang med at undersøge, hvilke 
foranstaltninger der skal træffes for at fremme indkøb af "grønne" varer og tjenesteydelser. 
Endvidere har OECD for nylig vedtaget en henstilling om forbedring af regeringernes resultater 
inden for miljøbeskyttelse41, ifølge hvilken medlemsstaterne og især de statslige myndigheder 
skal udforme og iværksætte en indkøbspolitik for varer og tjenesteydelser, der respekterer 
miljøet. 
5.47 Direktiverne om offentlige indkøb giver visselig de offentlige myndigheder en vis 
manøvrefrihed til at beskytte miljøet. I denne forbindelse vil det uden tvivl være på sin plads at 
præcisere, hvilke muligheder de mere generelle bestemmelser i den nuværende lovgivning giver 
for at tage højde for miljøhensyn, og samtidig få præciseret, hvilke begrænsninger der er herfor. 
5.48 For det første kunne beskyttelsen af miljøet, ligesom de sociale aspekter, sikres via 
særlovgivning, der, hvis den overtrædes, medfører, at entreprenøren dømmes for en 
overtrædelse, der rejser tvivl om hans faglige hæderlighed, eller at det fastslås, at han har 
begået en alvorlig faglig fejl. I så fald giver direktiverne ordregiverne tilladelse til at udelukke 
enhver entreprenør, der gør sig skyldig i sådanne overtrædelser, fra udbudsprocedurerne. 
5.49 For det andet kunne beskyttelsen af miljøværdier inkorporeres i de tekniske forskrifter 
for det bygge- og anlægsarbejde eller den leverance eller tjenesteydelse, kontrakten drejer sig 
om, altså i de tekniske specifikationer, som indkøberen skal anføre i de generelle dokumenter 
vedrørende kontrakten, og som de bydende ifølge direktiverne skal overholde. Der bør gøres 
en ekstra indsats for at udforme europæiske standarder eller fælles tekniske specifikationer, der 
Henstilling fra OECD's Ministerråd C (596)39 endelig udg. af 20.2.19%. 
42 
tager sigte på at inkorporere og fremme miljøaspekter, samtidig med at det skal undgås, at 
dette har negative følgevirkninger for det indre marked, fordi der opstilles for uensartede 
kriterier. Et eksempel på en sådan specifikation kan være et europæisk miljømærke, der er i 
overensstemmelse med fællesskabsretten. Under alle omstændigheder har indkøberne allerede, 
som forholdene er nu, mulighed for at tilskynde virksomhederne til at gøre en aktiv indsats for 
miljøet ved - som det allerede er forekommet - at undlade at afvise bud omfattende produkter, 
der indeholder genbrugsdele eller genbrugsmaterialer, selv om disse produkters tekniske 
præstationer opfyldte de krav, der var stillet i udbudsbetingelserne. 
5.50 For det tredje giver bestemmelserne i direktiverne under visse omstændigheder 
mulighed for at integrere målsætningen om miljøbeskyttelse i kriterierne for udvælgelse af 
ansøgerne til en kontrakt. Disse kriterier tager sigte på at efterprøve ansøgernes økonomiske, 
finansielle og tekniske formåen og kan som følge heraf omfatte miljøhensyn alt efter, hvilken 
type formåen der kræves i forbindelse med en bestemt kontrakt. 
5.51 For det fjerde kan miljøhensyn spille en rolle i ordretildelingsfasen ved udfindeisen af 
det økonomisk mest fordelagtige bud, men udelukkende i tilfælde af, at en henvisning til 
sådanne hensyn giver mulighed for at måle den økonomiske fordel, som selve den ydelse, 
kontrakten drejer sig om, direkte medfører for ordregiveren. For kontrakter, der er mindre end 
beløbsgrænsen for anvendelse af direktiverne, kan miljøpræferencer udgøre tildelingskriteriet, 
forudsat at de ikke er diskriminerende, men gælder for alle bydende fra EU-lande ud fra 
princippet om gensidig anerkendelse. 
5.52 For det femte kan indkøberne via udførelsesbetingelser, der kontraktligt pålægges den 
valgte leverandør, sikre, at der tages miljøhensyn. En ordregiver kan med andre ord forlange af 
den leverandør, hvis bud er blevet antaget, at den ydelse, kontrakten drejer sig om, udføres 
under overholdelse af visse krav, der tager sigte på at beskytte miljøet. Sådanne 
udførelsesbetingelser må selvsagt ikke være diskriminerende eller på nogen måde indvirke på et 
velfungerende indre marked. Desuden skal ordregiveren sikre sig, at deltagerne i kontrakten 
har kendskab til, at der gælder sådanne betingelser, og dette skal ske via en angivelse heraf i 
udbudsbekendtgørelsen eller udbudsbetingelserne. Endelig skal kontrollen med, at den leve­
randør, der får tildelt ordren, rent faktisk formår at opfylde kontrakten under overholdelse af 
disse betingelser, ske uden for selve udbudsproceduren. 
5.53 Inden for rammerne af de muligheder, der er skitseret ovenfor, vil Kommissionen 
meget gerne modtage tilkendegivelser fra medlemsstaterne eller ordregiverne om, hvilke 
erfaringer de har gjort med hensyn til at tage miljøhensyn i deres indkøb. Kommissionen har 
allerede i sit forslag til beslutning om revision af den femte miljøhandlingsplan angivet, at 
yderligere foranstaltninger kunne være nødvendige for bedre at integrere miljøhensyn i 
anvendelsen af fællesskabsreglerne om offentlige indkøb, samtidig med at konkurrencen 
respekteres. 
VII. Offentlige indkøb inden for forsvaret 
5.54 11990 androg EU-landenes forsvarsministeriers udgifter til forsvarskontrakter i alt 65-
70 mia. ECU. Selv om en stor del (ca. en tredjedel) af disse indkøb i forvejen er omfattet af 
direktiverne om offentlige indkøb, udnyttes fordelene ved liberaliseringen af indkøb inden for 
denne sektor endnu ikke fuldt ud. En undersøgelse fra 1992 udført for Kommissionen om 
udgifterne ved, at der ikke findes et indre marked for forsvarskontrakter, herunder kontrakter 
om forsvarsmateriel, viste, at der kunne opnås betydelige besparelser (i 1990 i 
43 
størrelsesordenen 5-11 mia. ECU alt efter, hvilken situation der var tale om) inden for dette 
område. Kommissionen vil hilse det velkomment, hvis der blev taget initiativ til at skærpe 
konkurrencen om forsvarskontrakter, hvorved der ikke blot kunne opnås direkte besparelser, 
men også stordriftsfordele i kraft af, at produktionsserier kunne udvides, og den europæiske 
industris konkurrenceevne på forsvarsområdet med tiden kunne forbedres. Som et indlæg i 
denne debat har Kommissionen for nylig udsendt meddelelsen "Europas forsvarsrelaterede 
industri og de udfordringer, den står over for, et bidrag til indsats på europæisk plan"42. 
Eftersom forsvarsindustrien næsten udelukkende beror på ordrer fra det offentlige, behandler 
denne meddelelse problematikken om offentlige indkøb meget udførligt. En konkurrencedygtig 
europæisk industri på forsvarsområdet er desuden en afgørende forudsætning for at bevare en 
europæisk identitet i sikkerheds- og forsvarspolitikken, og det er derfor nødvendigt at tage 
højde for denne sektors særlige karakter. Dette kan foranledige visse ændringer i procedurerne 
i direktiverne om offentlige indkøb. Endelig kan der ikke ses bort fra de initiativer, der måtte 
blive taget af Den Vesteuropæiske Union (WEU) og andre tilsvarende organisationer inden for 
forsvarssamarbejde. 
VIII. OfTentlige indkøb og forbrugerpolitikken 
5.55 Iværksættelsen af en effektiv politik for offentlige indkøb, der forbedrer adgangen til 
kontrakterne og gennemsigtigheden inden for rammerne af en øget integration i det indre 
marked, kan medføre væsentlige fordele for forbrugerne i form af en bedre kvalitet af de 
ydelser og infrastrukturer, der stilles til deres rådighed, og en højere grad af økonomisk 
effektivitet. I den forbindelse må det betragtes som væsentligt, at forbrugerpolitikken 
integreres bedre i EUs politik på området for offentlige indkøb. 
IX. Spørgsmål 
1. Vil det efter Deres opfattelse være nyttigt til generel orientering at udarbejde en 
praktisk vejledning, der over for de små og mellemstore virksomheder redegør for, 
hvorledes de bedst forbereder sig på at deltage i udbudsforretninger, og dokumenter, 
der giver en fortolkende redegørelse for de aspekter af anvendelsen af direktiverne, der 
er særligt interessante for SMV? Hvilke emner skulle efter Deres opfattelse uddybes 
nærmere i sådanne dokumenter? 
2. Forskellige netværk sponsoriseret af Fællesskabet giver allerede supplerende 
oplysninger om offentlige indkøb, specielt rettet til SMV; bør disse netværks rolle 
styrkes og i bekræftende fald hvordan? 
3. Hvad er Deres holdning til de forskellige mulige måder (tilpasning af TED-databasen, 
brug af Internet, CPV-glosaret og standardblanketter), hvorpå formidlingen af 
oplysninger til SMV om de enkelte kontrakter kan forbedres? Er der efter Deres 
opfattelse andre muligheder, der bør overvejes? 
4. Er de europæiske økonomiske firmagrupper (EØFG) den rette måde at fremme 
samarbejdet mellem SMV på, især om udbudsforretninger i andre lande? 
Meddelelse fra Kommissionen KOM(96) 10 endelig udg. af 24.1.1996. 
44 
5. Er det for at tilskynde til en større deltagelse fra SMVs side i offentlige indkøbs­
kontrakter nødvendigt at tage yderligere initiativer på EU-plan, bl.a. hvad angår 
spørgsmålene om underleverancer og betalingsfrister? I bekræftende fald, hvilke 
initiativer? Bør det for eksempel overvejes at fastsætte obligatoriske frister for betaling, 
efter hvis udløb morarenter tilskrives og, i givet fald, skadeserstatning vil skulle 
betales? 
6. Hvad er efter Deres opfattelse den bedste måde at udvikle et netværk af støttetjenester 
til SMV på? Hvilken type tjenester skulle et sådant netværk specielt levere? 
7. I hvor høj grad har de europæiske standardiseringsorganers (CEN, CENELEC, ETSI) 
standardiseringspolitik, baseret på mandater fra Kommissionen, efter Deres opfattelse 
formået at fjerne hindringer for liberaliseringen af offentlige indkøb? 
8. Hvilke produktgrupper bør gives prioritet, når der skal træffes afgørelse om nye 
mandater til europæiske standarder? 
9. En række aspekter i forbindelse med de transeuropæiske net, som bekymrer den 
private sektor, er blevet behandlet i det relevante afsnit af dette kapitel. Er de 
præciseringer, der er givet vedrørende de gældende bestemmelser, tilstrækkelige til at 
fjerne denne bekymring, eller bør der udarbejdes nye, skriftlige retningslinjer for 
anvendelsen af direktiverne på kontrakter vedrørende de transeuropæiske net eller 
andre store projekter (f.eks. via en fortolkende meddelelse)? 
10. Er der efter Deres opfattelse andre spørgsmål vedrørende udbudsprocedurerne, som 
kræver en præcisering eller en løsning, for at private virksomheder kan deltage i de 
transeuropæiske net eller andre partnerskaber mellem den offentlige og den private 
sektor? 
11. Bør medlemsstaterne og ordregiverne for at fremme en mere effektiv forvaltning af 
strukturfondene i højere grad publicere, at det er lykkedes at opnå det bedste kvalitets-
/prisforhold i kontrakter om projekter, som EU har medfinansieret? 
12. Vil det være nyttigt at kræve af de ansvarlige, at de skal undertegne en personlig 
erklæring, hvori de attesterer, at det bedste kvalitets-/prisforhold er blevet opnået i et 
givet projekt, og at reglerne om offentlige indkøb er blevet overholdt? 
13. Hvilke andre løsninger kunne overvejes for at gøre anvendelsen af reglerne om 
offentlige indkøb mere effektive, når strukturfondsmidler anvendes? 
14. Bør ordregivere, der modtager midler fra EU, efter Deres opfattelse tilskyndes til at 
underkaste sig en attesteringsprocedure for at garantere, at de anvender et effektivt 
udbudssystem? 
15. Vil det efter Deres opfattelse være nyttigt og effektivt, hvis en uafhængig national 
myndighed - i nært samarbejde med Kommissionen - bistår ordregiverne i forbindelse 
med kontrakter, der modtager støtte af EU-midler? 
45 
16. Er de bestemmelser, der gælder for kontrakter, der indgås af EU-institutionerne, og de 
bestemmelser, der gælder for kontrakter, der indgås af andre organer eller af 
tredjelande på grundlag af EU-programmer eller med EU-midler, efter Deres opfattelse 
tilstrækkelige til at sikre lige adgang for alle til disse kontrakter? 
17. Er der efter Deres opfattelse behov for, f.eks. i form af en fortolkende meddelelse, at 
der redegøres for de muligheder, som regelsættet om offentlige indkøb giver for at 
opfylde EU-målsætninger og nationale målsætninger på det sociale område? 
18. Er disse muligheder efter Deres opfattelse tilstrækkelige til at tilgodese det eksisterende 
behov? Hvis dette ikke er tilfældet, hvilke initiativer kunne der efter Deres opfattelse da 
tages for i højere grad at sikre, at socialpolitiske målsætninger opfyldes under 
anvendelse af EU-reglerne om offentlige indkøb, samtidig med at der sikres en loyal 
konkurrence? 
19. Tages der efter Deres opfattelse tilstrækkeligt hensyn til sikkerheds- og sundheds-
forskrifterne på arbejdspladsen i forbindelse med udarbejdelsen af udbuds-
bekendigørelser og udbudsbetingelser? Hvilke forbedringer i denne situation kan De 
foreslå? 
20. Hvilken erfaring har De med, hvor stort et incitament der er til at indgå kontrakter, der 
falder ind under EU-direktiverne og drejer sig om "grønne" produkter og 
tjenesteydelser? Er det efter Deres opfattelse nødvendigt for Kommissionen at 
præcisere, hvilke muligheder der foreligger for at integrere miljøhensyn i anvendelsen 
af direktiverne om offentlige indkøb (f.eks. i form af en meddelelse)? 
21. Er de muligheder, der foreligger, efter Deres opfattelse tilstrækkelige til at nå de 
tilsigtede mål? Hvis dette ikke er tilfældet, hvilke initiativer kunne der efter Deres 
opfattelse tages for at sikre, at der i højere grad tages miljøhensyn i forbindelse med 
anvendelsen af EU-reglerne om offentlige indkøb, samtidig med at der sikres en loyal 
konkurrence? Vil krav om brug af et økomærke i de tekniske specifikationer, der skal 
gives i de generelle dokumenter vedrørende offentlige indkøbskontrakter, eller krav om 
registrering i EU-ordninger for miljøstyring og miljørevision som et af 
udvælgelseskriterierne i dette perspektiv kunne betragtes som en passende 
foranstaltning? 
22. Burde der ikke, i betragtning af manglen på konkurrence i sektoren for militært udstyr, 
indføres et system for offentlige indkøb sådan som visse medlemsstater ønsker det? 
46 
6. OFFENTLIGE INDKØB I TREDJELANDE 
Siden ikrafttrædelsen af Verdenshandelsorganisationens nye Aftale om Offentlige Indkøb 
(GPA-aftalen om offentlige indkøb) er globaliseringen af offentlige indkøb godt på vej. EU-
virksomhedeme må og skal tage denne udfordring op. Stillet over for en mere og mere 
pågående international konkurrence er innovation og et internationalt udsyn afgørende 
forudsætninger for succes. En yderligere liberalisering af offentlige indkøb på internationalt 
| plan må videreføres aktivt. Der må og skal føres en permanent og konstruktiv dialog med de 
berørte EU-kredse i forsøget på at finde nye afsætningsmuligheder og fastlægge målsæt­
ninger med henblik på senere forhandlinger. I denne forbindelse opfordrer Kommissionen 
medlemsstaterne og de berørte kredse til at give oplysning om samtlige de problemer, der vil 
kunne opstå på bestemte markeder, og fremlægge løsningsforslag, specielt om markeder, 
hvor der er ved at blive forhandlet liberaliseringsaftaler. 
Forberedelserne af de associerede lande i Central- og Østeuropa på at indtræde i EU er 
fortsat en af de vigtigste prioriterede opgaver. Kommissionens hvidbog skitserer 
hovedlinjerne i den politik, der føres som led i det indre marked, specielt inden for offentlige 
indkøb. Kommissionen og medlemsstaterne har allerede udfoldet en stor indsats for at lægge 
fundamentet til et effektivt udbudssystem. Denne indsats skal intensiveres. Det er af 
allerstørste vigtighed, at der tilbydes uddannelse i den bedste praksis inden for offentlige 
indkøb og at nem adgang til juridisk rådgivning på dette felt sikres. I fortsættelse af dens 
bestræbelser for at forstærke båndene til Middelhavslandene og i overensstemmelse med 
aftalerne med Tyrkiet, Marokko og Tunesien, vil Kommissionen undersøge mulighederne 
for at hjælpe disse lande med at udvikle en konkurrencepræget praksis inden for området for 
offentlige indkøb. 
I. Adgang til offentlige indkøb på verdensplan - sikring af en rimelig andel til EIJ-
landene 
6.1 Den stigende liberalisering af offentlige indkøb i EU bør i videst muligt omfang tjene 
som eksempel i alle de øvrige lande, så EU-virksomhederne får størst mulig fordel af de 
liberaliserede offentlige indkøb. EU har været hovedkraften bag den fremskredne liberalisering 
af offentlige indkøb med dens vigtigste handelspartnere, først gennem undertegnelsen af den 
første GATT-aftale om statslige indkøb i 1979, dernæst med aftalen om Det Europæiske 
Økonomiske Samarbejdsområde (EØS) og Europaaftalerne og sidst med GP A-aftalen om 
offentlige indkøb, der blev indgået inden for rammerne af forhandlingerne under Uruguay-
runden. 
6.2 GP A-aftalen trådte i kraft den 1. januar 1996. Ud over EU-landene er USA, Canada, 
Japan, Israel, Sydkorea, Norge og Schweiz part i aftalen. Aruba og Liechtenstein tiltrådte for 
nylig aftalen. Singapores tiltrædelse er undervejs. GP A-aftalen gælder for kontrakter, der 
indgås på de laveste niveauer i den offentlige administration (f.eks. delstater i forbundslande, 
provinser og byer), samt af virksomheder inden for visse dele af forsyningssektoren 
(elforsyning, bytransport, vandforsyning, havne og lufthavne). Mens aftalen om statslige 
indkøb fra 1979 kun gjaldt for varekøbskontrakter, falder offentlige bygge- og 
anlægskontrakter samt tjenesteydelseskontrakter ligeledes ind under GPA-aftalens 
anvendelsesområde. En anden afgørende forskel er, at leverandørerne nu har ret til at anfægte 
ordretildelinger, hvis de føler at have været udsat for forskelsbehandling. Ifølge 
47 
Kommissionens skøn vil den nye GP A-aftale liberalisere offentlige indkøb til en værdi af ca. 
450 mia. ECU om året, hvilket er ti gange så meget som værdien af de kontrakter, der blev 
liberaliseret ved aftalen fra 1979. 
6.3 Et stort antal diskriminerende bestemmelser, der har været i kraft i tredjelande, og som 
har holdt EU-virksomheder ude fra udbudsforretninger til enorme summer, blev afskaffet i 
begyndelsen af i år. Nye afsætningsmuligheder har som følge heraf åbnet sig inden for f.eks. 
banktjenesteydelser og entreprenørvirksomhed. I USA er de fleste af de diskriminerende 
bestemmelser i "Buy America'Movgivningen, hvoraf nogle går tilbage til 1930'erne, blevet 
afskaffet af forbundsregeringen samt i 39 af de 50 delstater (bl.a. Californien, New York, 
Texas, Illinois og Florida). Derved vil der blive åbnet nye afsætningsmuligheder for EU-
virksomhederne til en årlig værdi af ca. 100 mia. ECU. GP A-aftalen er desuden et vigtigt skridt 
på vejen hen imod liberalisering af de offentlige indkøb i Sydøstasien. Japan har således 
accepteret, at aftalen omfatter de kontrakter, der indgås af dets 47 præfekturer, der er 
ansvarlige for størstedelen af de offentlige indkøb, specielt inden for byggeri og 
anlægsvirksomhed. I Sydkorea, hvor GP A-aftalen træder i kraft fra 1997, vil EU-virksomheder 
kunne afgive bud på udbud dækkende hele den offentlige sektor uden at være underlagt de 
obligatoriske aftaler om teknologioverførsel, kompensationskøb eller brug af lokale ressourcer, 
som tidligere var i kraft. 
6.4 Men vi må ikke slå os til tåls med det. Selv om der er gjort store fremskridt hidtil, er 
samtlige begrænsninger på mulighederne for at afgive bud ikke blevet afskaffet. Heraf findes 
der endnu en del i lande, der har undertegnet GP A-aftalen (hvilket har foranlediget EU til at 
anvende gensidighedsprincippet). Desuden vil GP A-aftalen, som for øjeblikket er en plurilateral 
aftale, senere blive en multilateral aftale, hvilket indebærer, at yderligere et stort antal lande vil 
skulle tilslutte sig den. I det omfang ELTs offentlige indkøb generelt er åbne for leverandører fra 
tredjelande, er det i EU-virksomhedernes interesse, at EU inden for rammerne af de 
forhandlinger, der føres med disse lande, bestræber sig på at indgå aftaler, der sikrer en total og 
gensidig liberalisering af udbudsforretninger. 
6.5 ELTs højeste prioritet vil derfor fortsat være at opnå en yderligere liberalisering af 
offentlige indkøb på verdensplan, først og fremmest inden for WTO's multilaterale rammer i 
form af en udvidelse af GP A-aftalens anvendelsesområde for de parter, der allerede har 
undertegnet aftalen, og i form af andre landes tiltrædelse. Det bør af princip stilles som 
betingelse for fremtidige ansøgere til Verdenshandelsorganisationen (WTO), f.eks. Kina og 
Taiwan, at de skal tiltræde GP A-aftalen om offentlige indkøb, om nødvendigt efter en 
overgangsperiode (Taiwan har allerede ansøgt). Kommissionen tilskynder kraftigt de 
nuværende medlemmer af WTO til at tiltræde GP A-aftalen om offentlige indkøb, specielt de 
lande, som aftalen tildeler observatørstatus. Den multilaterale tilgangsvinkel i WTO vil fortsat 
være den prioriterede ramme for Kommissionens indsats. Parallèle forhandlinger må åbnes med 
henblik på at opnå en aftale om gennemsigtighed, liberalisering og klagemuligheder i 
forbindelse med offentlige indkøb. Slutmålet vil fortsat være national behandling og en effektiv 
anvendelse af mest-begunstigelses-klausulen for så vidt angår samtlige indkøb i alle de lande, 
der er medlemmer af WTO. For at fremme denne proces, foreslår EU ligeledes en fremskyndet 
revision af GP A-aftalen fra 1994, hvoigennem aftalen udvides, diskriminerende 
foranstaltninger og praksis elimineres og aftalen forenkles og forbedres. Man bør dog ikke se 
bort fra de bilaterale forhandlinger. På dette plan har Kommissionen allerede indledt 
forhandlinger med Schweiz og Sydkorea. Samtidig udfolder Kommissionen bestræbelser på at 
skaffe adgang for leverandører til EU til offentlige indkøb i Middelhavsområdet. I forlængelse 
af Barcelona-erklæringen, der tager sigte på at oprette et frihandelsområde mellem EU og 
Middelhavslandene i begyndelsen af det 21. århundrede, er der blevet indgået en 
48 
associeringsaftale med Israel, der falder ind under artikel XXIV i WTO-aftalen. Denne aftale 
suppleres med to andre aftaler om offentlige indkøb, der endnu ikke er blevet ratificeret, men 
har til formål at udvide de tilbud, der på gensidighedsbasis er blevet afgivet under GP A-aftalen 
om offentlige indkøb, og at liberalisere offentlige indkøb i de to signatarers 
telekommunikationssektorer. Med Tyrkiet er der desuden blevet indgået en aftale om 
indførelse af en toldunion, der indeholder bestemmelser om fremtidig liberalisering af de 
offentlige indkøb på gensidighedsbasis. De to associeringsaftaler med Marokko og Tunesien 
benytter samme fremgangsmåde. 
6.6 EU-virksomhederne er allerede grundigt orienteret om de vanskeligheder, der er 
forbundet med at deltage i udbudsforretninger i tredjelande. Som anført i dens meddelelse om 
en strategi for markedsadgang43, må Kommissionen, for at denne strategi skal kunne være 
effelktiv, råde over ajourførte førstehåndsoplysninger om, hvilke problemer leverandørerne står 
over for i tredjelande, så den kan søge at få fjernet de hindringer, der er mest skadelige for ELTs 
interesser. Det vil være nyttigt med konkrete eksempler baseret på de erfaringer, 
virksomhederne har gjort i marken. Den nye, interaktive database, der er tilgængelig på 
internet, gør det muligt for Kommissionen at blive informeret direkte af industrien om dens 
problemer med markedsadgang. For samtidigt at finde frem til, hvilke problemer der er i 
forbindelse med adgangen, og som et bidrag til fastlæggelsen af målsætninger for de snarlige 
forhandlinger med tredjelande, har Kommissionen iværksat en omfattende undersøgelse af 
udbudssystemerne i nitten lande i Asien, Mellemøsten og Latinamerika. Resultatet af denne 
undersøgelse foreligger snart. Bidrag fra europæiske erhvervskredse til denne undersøgelse vil 
blive hilst velkommen. 
6.7 Der kan dog ikke ændres ved, at indsamling og analyse af oplysninger kun er en halv 
sejr. Aftalerne er kun nyttige, hvis de anvendes i praksis. Kommissionen agter derfor at tage 
initiativ til at sikre, at GP A-aftalen om offentlige indkøb finder anvendelse i praksis. Som en 
hjælp til denne opgave, støtter den sig på sit net af delegationer i tredjelande. Kommissionen 
opfordrer ligeledes medlemsstaterne til, om fornødent, at hjælpe med til at sikre, at deres 
leverandører behandles rimeligt. Skulle det blive nødvendigt, vil Kommissionen ikke tøve med 
at benytte høringsprocedurerne i GP A-aftalen. Fører denne procedure ikke til noget resultat, vil 
Kommissionen kunne blive nødsaget til at indlede WTO's procedurer til bilæggelse af tvister. 
6.8 Konkurrence er dog ikke en ensrettet affære. EU og medlemsstaterne kan gøre deres 
til at skabe de nødvendige betingelser for, at den kan udfolde sig, men dette forudsætter 
endvidere, at EU-virksomhederne er rede til at konfrontere den hårde konkurrence, som 
leverandører fra de tredjelande, der nu er underlagt bestemmelserne i GP A-aftalen om 
offentlige indkøb, udsætter dem for i forbindelse med tildelingen af ordrer på ELTs område. 
Leverandørerne bør derfor i tide søge at få det størst mulige kommercielle udbytte af GPA-
aftalen med henblik på at øge eksporten til tredjelande og deres andel i de offentlige 
indkøbskontrakter, der indgås i disse lande. De virksomheder, der forstår at tilpasse sig den nye 
situation og opnå nye afsætningsmuligheder, vil logisk nok klare sig bedst, mens de 
virksomheder, der stiller sig tilfreds og forholder sig afventende, vil være mest sårbare. 
KOM(96) 53 endelig udg. 
49 
II. Tilvejebringelse af grundlaget for en liberalisering af offentlige indkøb i de 
central- og østeuropæiske lande og i Middelhavslandene 
6.9 Siden ikrafttrædelsen af Europaaftalerne, der henhører under artikel XXIV i WTO-
aftalen, har leverandører fra Ungarn, Polen, Den Tjekkiske Republik, Slovakiet, Bulgarien, 
Rumænien og Slovenien (og meget snart de baltiske stater) adgang til at deltage i udbuds­
forretninger i EU. Efter udløbet af en overgangsperiode på 10 år vil leverandører på EUs 
område tilsvarende få adgang til at deltage i udbudsforretninger i de associerede lande. Som 
følge heraf er det helt afgørende, at leverandørerne fra de associerede lande tager den 
udfordring op, som det er at deltage i udbudsforretninger i EU. For dem gælder det også om at 
gøre fremskridt i henseende til deres konkurrenceevne, hvis de efter udløbet af denne 
overgangsperiode skal kunne klare konkurrencen fra EU-virksomhederne i forbindelse med de 
nationale udbudsprocedurer. Sideløbende hermed vil Kommissionen i forlængelse af sine 
bestræbelser på at styrke forbindelserne med landene omkring Middelhavet og i 
overensstemmelse med aftalerne med Tyrkiet, Marokko og Tunesien undersøge, hvorledes 
man kan hjælpe disse lande med at udbygge en konkurrencepræget praksis inden for området 
for offentlige indkøb. 
6.10 En af de største udfordringer, EU står over for, er at hjælpe landene i Central- og 
Østeuropa med at forberede deres indtræden i EU. En af de vigtigste foranstaltninger i fasen 
inden tiltrædelse er de central- og østeuropæiske landes forpligtelse til at bringe deres 
lovgivning på linje med EU-lovgivningen om det indre marked. Efter anmodning fra Det 
Europæiske Råd i Essen formulerede Kommissionen grundlaget for sin strategi i hvidbogen 
"Forberedelse af de associerede central- og østeuropæiske landes integration i Unionens indre 
marked"44. Hvidbogen blev forelagt for Det Europæiske Råd i Cannes i juni 1995 og 
indeholder henstillinger til, hvilke lovforanstaltninger disse lande skal vedtage for at skabe de 
nødvendige lovrammer inden tiltrædelsen af EU. Den fastsætter, at der inden for offentlige 
indkøb ved lov skal fastsættes passende administrative procedurer til fremme af en 
liberalisering af udbudssystemet og til fremme af konkurrencen mellem leverandørerne i 
forbindelse med deres deltagelse i udbudsforretninger. 
6.11 Åbne og konkurrencebaserede udbudsprocedurer er imidlertid et forholdsvis nyt 
fænomen for de fleste leverandører og ordregivere i de central- og østeuropæiske lande. At de 
bringer deres nationale lovgivning på linje med lovgivningen om det indre marked er ikke i sig 
selv nok til at fremkalde de tilpasninger, der er nødvendige for, at leverandørerne og 
ordregiverne kan opbygge et effektivt fungerende udbudssystem. De lovrammer, der er ved at 
blive indført, vil blive understøttet af en passende, målrettet teknisk assistance. De, der er 
ansvarlige for indkøb, skal have den rette uddannelse, så de så effektivt som muligt og på basis 
af en indgående forståelse af de økonomiske og finansielle følgevirkninger kan fastslå, hvilke 
varer og tjenesteydelser de agter at indkøbe. Denne uddannelse skal desuden forbedre deres 
færdigheder inden for administration og forvaltning, så de kan forvalte udbudssystemet og de 
kontrakter, der indgås i forbindelse hermed, på effektiv vis. Leverandørerne skal på deres side 
vænne sig til tanken om at levere varer og tjenesteydelser, der modsvarer forventningerne hos 
deres kunder i den offentlige sektor, og forbedre deres evne til at udarbejde og afgive bud. 
6.12 EU yder allerede nu hjælp til de central- og østeuropæiske lande med deres første 
bestræbelser på at skabe fundamentet til et effektivt og åbent udbudssystem. Denne værdifulde 
hjælp tager især sigte på at udarbejde de rette love og administrative rammer og ydes via 
KOM(95) 163 af 3. og 10.5.1995. 
50 
PHARE-programmet og specielt SIGMA-programmet45, der primært finansieres af PHARE-
midler og drives i OECD's regi. Kommissionen har desuden oprettet et nyt multinationalt 
instrument, nemlig kontoret for informationsudveksling om teknisk assistance, der fungerer 
som centralt kontaktpunkt for anmodninger om bistand og rådgivning rettet til Kommissionen 
og for tilvejebringelse og udveksling af oplysninger om teknisk assistance vedrørende det indre 
marked. 
IH. Spørgsmål 
1. Hvilken virkning har GP A-aftalen om offentlige indkøb haft for liberaliseringen af 
offentlige indkøb? Er det nødvendigt med yderligere initiativer? 
2. Hvilket land (eller hvilken gruppe af lande) og hvilke erhvervssektorer bør, set ud fra 
erhvervslivets synspunkt, gives højeste prioritet i forbindelse med fremtidige initiativer 
til liberalisering af offentlige indkøb? 
3. Er en række fælles principper (f.eks. gennemsigtighed og ikke-forskelsbehandling) 
efter Deres opfattelse tilstrækkelige til fremover at bane vejen for en reel liberalisering 
af offentlige indkøb i udviklingslandene? 
4. Findes der andre hindringer (lovmæssige eller af anden art), som ikke er omfattet af 
GPA-aftalen om offentlige indkøb, og som forhindrer en vellykket deltagelse i 
offentlige indkøb i tredjelande? 
5. Vil det være nyttigt at nedsætte en rådgivende gruppe bestående af repræsentanter for 
de berørte erhvervskredse, som skal rådgive Kommissionen om spørgsmål vedrørende 
adgangen til at deltage i udbudsforretninger i tredjelande? 
6. Hvilke andre foranstaltninger kunne EU og medlemsstaterne tage for at hjælpe 
leverandørerne med at gøre de rettigheder gældende, som GPA-aftalen om offentlige 
indkøb giver dem, og for at sikre, at de øvrige kontraherende parter respekterer 
spillereglerne? 
7. Bør EU efter Deres opfattelse betragte det som en prioriteret opgave at hjælpe de 
central- og østeuropæiske lande med at udbygge deres kompetence inden for offentlige 
indkøb? Hvilke former for uddannelse vil i bekræftende fald være de mest effektive for 
disse lande? 
8. Er de sagkyndige inden for offentlige indkøb rede til at tage aktivt del i hjælpen til de 
central- og østeuropæiske lande og viderebringe dem den nødvendige viden om 
offentlige indkøb? Har De selv deltaget i et uddannelsesprogram? I bekræftende fald, 
hvilke konklusioner drager De af Deres erfaringer med henblik på fremtidige 
programmer? 
9. Eftersom Kommissionen leder efter måder, hvorpå den kan hjælpe landene i 
Middelhavsområdet med at udbygge deres udbudssystem, hvilke initiativer vil efter 
Deres opfattelse være passende at tage i denne forbindelse? 
"Support for the Improvement of Governance and Management in Central and Eastern European 
Countries". 
51 
Bilag I 
De første EU-direktiver om offentlige indkøb, nemlig bygge- og anlægsdirektivet 
(71/305/EØF) og varekøbsdirektivet (77/62/EØF), var positive, men begrænsede skridt i 
retning af en liberalisering af offentlige indkøb. Direktivernes anvendelsesområde var for 
begrænset, fordi store dele af de offentlige indkøb, f.eks. vand- og energiforsyning samt 
transport og telekommunikation og tjenesteydelsesaftaler, ikke var omfattet. Desuden 
indeholdt de ingen harmonisering af klageprocedurerne, hvilket betød, at leverandører, der som 
følge af en overtrædelse af direktivernes bestemmelser blev forbigået ved tildelingen af en 
ordre, ofte hverken havde mulighed for at anfægte tvivlsomme ordretildelingsafgørelser eller 
kræve skadeserstatning. EU-bestemmelserne havde desuden for mange lakuner, som 
ordregiverne af grunde, der ikke var objektivt begrundede, kunne udnytte til at undlade at 
anvende åbne udbudsprocedurer. EU-bestemmelserne om offentlige indkøb er således blevet 
ændret for at tage højde for reaktionerne fra politisk hold og de berørte erhvervskredse på de 
misbrug, der blev begået, og de lakuner, der blev opdaget i systemet. 
EU-lovrammerne for offentlige indkøb er blevet udbygget i årene 1987-1993 som led i 
programmet for virkeliggørelse af det indre marked fra 1985. Bygge- og anlægsdirektivet og 
varekøbsdirektivet blev ajourført i henholdsvis 1988 og 1989 og derefter kodificeret i 1993 
(direktiv 93/36/EØF og direktiv 93/37/EØF). Offentlige tjenesteydelseskontrakter blev ved 
direktiv 92/50/EØF, der trådte i kraft den 1. juli 1993, integreret i det åbne EU-udbudssystem. 
Et direktiv om varekøbskontrakter samt bygge- og anlægskontrakter, der indgås af 
ordregiverne inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation 
(forsyningsvirksomhedsdirektivet), og som både gælder for offentlige virksomheder og 
virksomheder, som medlemsstaterne har tildelt særlige eller eksklusive rettigheder, blev 
vedtaget af Rådet i 1990 (direktiv 90/531 /EØF). En kodificeret udgave af dette direktiv, som 
samtidig blev udvidet til at omfatte tjenesteydelseskontrakter, blev vedtaget i juni 1993 
(direktiv 93/38/EØF). Det erstattede direktiv 90/531/EØF fra og med dets ikrafttræden den 1. 
juli 1994 (den 1. januar 1997 for Spaniens vedkommende og den 1. januar 1998 for 
Grækenlands og Portugals vedkommende). Der er endvidere blevet vedtaget to særdirektiver 
om klagemuligheder, det ene for de "klassiske" sektorer (direktiv 89/665/EØF, ændret ved 
tjenesteydelsesdirektiv 92/50/EØF) og det andet for forsyningssektoren (direktiv 92/13/EØF). 
Direktiverne om klagemuligheder pålægger medlemsstaterne at sørge for, at der foreligger 
administrativ eller retslig klageadgang for leverandører, der lider skade som følge af en 
overtrædelse af bestemmelserne i retsreglerne om offentlige indkøb. 
Direktiverne fastsætter, at det påhviler medlemsstaterne at sørge for, at kontrakter til en værdi 
over bestemte beløbsgrænser skal udbydes via et gennemsigtigt og konkurrencebaseret 
udbudssystem. De indeholder bestemmelser om offentliggørelse af udbudsbekendtgørelser, om 
de procedurer, der skal følges ved tildeling af ordrer (de tekniske specifikationer skal f.eks. 
henvise til europæiske standarder, hvis sådanne findes, eller, hvis sådanne ikke findes, til 
nationale standarder, der er baseret på internationale standarder), og om de udvælgelses- og 
tildelingskriterier, der kan anvendes. De beløbsgrænser, hvorover offentlige indkøbskontrakter 
falder ind under direktivernes anvendelsesområde, er på 200 000 ECU for varekøbs- og 
tjenesteydelseskontrakter (400 000 ECU for kontrakter inden for forsyningssektoren og tæt 
ved 130 000 ECU for kontrakter, der falder ind under anvendelsesområdet for 
Verdenshandelsorganisationens aftale om offentlige indkøb) og på 5 mio. ECU for bygge- og 
anlægskontrakter. Disse beløbsgrænser er blevet fastsat ud fra det synspunkt, at 
bestemmelserne om offentlige kontrakter, der skal udbydes, derved kommer til at gælde for 
kontrakter, der vil kunne være af interesse for leverandører fra andre medlemsstater, og 
således, at der ikke påføres kontrakter til en værdi, der ligger under beløbsgrænserne, unødigt 
store administrative og proceduremæssige udgifter. 
52 
STATUS OVER GENNEMFØRELSEN AF DIREKTIVERNE 
OM OFFENTLIGE INDKØB 
DIREKTIVER 
89/440/CEE 
Bygge- og anlægsdirektivet af 
18.07.1989 
I kraft siden 19.07.1990 
EL, E,P. 01.03.1992 
A,FIN,S: 1.1.1994 
Afløst af 93/37/CEE 
88/295/CEE 
Varekøbsdirektivet af 
02.03.1988 
I kraft siden 01.01.1989 
EL, E,P: 01.03.1992 
A, FIN, S: 1.1.1994 
89/665/CEE 
Direktivet om klagemuligheder 
af 21.12.1989 
I kraft siden 21.12.1991 
A,FIN,S: 1.1.1994 
90/531/CEE 
Forsyningsvirksomheds-
direktivet af 17.09.1990 
I kraft siden 01.01.1993 
E: 01.01.1996 
EL, P: 01.01.1998 
A,FIN,S: 1.1.1994 
92/13/CEE 
Direktivet om klagemuligheder i 
forsyningssektoren af 25.02.1992 
I kraft siden 01.01.1993 
A,FIN, S: 1.7.1994 
E: 3006.1995 
EL, P: 30.06.1997 
92/50/CEE 
Tjenesteydelsesdirektivet af 
18.06.1992 
I kraft siden 01.07.1993 
A, FIN, S: 1.7.1994 
93/36/CEE 
Varekøbsdirektivet af 14.6.1993 
I kraft siden 14.06.1994 
A,FIN,S: 1.7.1994 
93/38/CEE 
Forsyningsvirksomheds-
direktivet af 14.06.1993 
I kraft siden 01.07.1994 
A, FIN, S: 1.7.1994 
E: 01.01.1997 
EL, P: 01.01.1998 B 
:•:•:&:•:?:•!•$ 
1 DK D EL 
D 
D 
D E 
D F IRL I 
1 L NL P 
D 
D 
D UK A FIN S 
Signaturforklaring: Signa tu i 
Manglende eller delvis indberetning af nationale gennemførelsesforanstaltninger 
D Nationale gennemførelsesforanstaltninger indberettet og verificeret; overtrædelsesprocedure indledt 
Nationale gennemførelsesforanstaltninger indberettet 
Undtagelse indrømmet til en medlemsstat 
53 
1-
Finansieringsoversigt 
1. FORANSTALTNINGENS BETEGNELSE 
Grønbog "Offentlige indkøb i EU: Overvejelser for fremtiden'' 
2. BUDGETPOST 
Se punkt 10 nedenfor. 
3. RETSGRUNDLAG 
Direktiv 92/50/EØF, 93/36/EØF, 93/37/EØF, 93/38/EØF, 89/665/EØF, 
92/13/EØF. 
4. BESKRIVELSE AF FORANSTALTNINGEN 
4.1 Foranstaltningens generelle formål 
En udtømmende juridisk ramme for offentlige indkøb på EU-plan er blevet indført 
ved de ovennævnte direktiver, der udgør retsgrundlaget for denne grønbog. En 
fuldstændig og effektiv anvendelse med henblik på at opnå de forudsatte mål er en 
vanskelig proces. Offentlige indkøb i medlemsstaterene begynder at åbne sig, 
konkurrencen bliver mere intensiv og ordregivernes indkøbspraksis bliver mere og 
mere effektiv. En indsats må dog endnu gøres fra alle interesserede kredses side, 
såfremt man ønsker at drage fuld nytte af fællesskabspolitikken på dette område. 
Denne grønbog har til formål at skabe et udgangspunkt for en bred debat om offentlige 
indkøb i EU. Den redegør for, hvad der ligger til grund for Kommissionens oprindelige 
overvejelser om en række centrale spørgsmål for den nuværende og fremtidige politik, og 
opfordrer alle interesserede parter (medlemsstaternes myndigheder, EU-institutioner, 
erhvervsorganisationer, ordregivere og leverandører) til at fremsætte deres synspunkter. 
Ud fra sin karakter indeholder denne grønbog i princippet ingen forslag fra Kommissionen, 
der vil kunne have en direkte budgetmæssig virkning. I de fleste tilfælde begrænser 
Kommissionen sig således til at overveje muligheden af at tage eller sponsorere visse 
initiativer, hvis, og kun hvis, debatten med de berørte aktører viser, at foranstaltningerne vil 
kunne være hensigtsmæssige eller ligefrem nødvendige med henblik på at opnå målene for 
Kommissionens politik på området for offentluige indkøb. 
Der bebudes dog en aktion med budgetmæssig indvirkning i grønbogen, nemlig, efter en 
fiarste analyse af de modtagne svar, en eventuel afholdelse af et møde i Bruxelles med de 
mest repræsentative af de berørte kredse i medlemsstaterne. 
5°i 
2-
4.2 Foranstaltningens varighed og nærmere bestemmelser for dens 
forlængelse/fornyelse 
Omkostningerne ved den under 4.1 omhandlede aktion (afholdelsen af et møde i 
Bruxelles) vil skulle afholdes i 19967. 
5. KLASSIFIKATION AF UDGIFTERNE/INDTÆGTERNE 
5.1 lkke-obligatoriske udgifter 
5.2 Ikke-opdelte bevillinger 
5.3 lndtægtstype - ingen 
6. UDGIFTERNES/INDTÆGTERNES ART 
Udgifterne i forbindelse med afholdelsen, efter en første analyse af de modtagne 
svar, af et eventuelt møde i Bruxelles med de mest repræsentative af de berørte 
kredse i medlemsstaterne, især tilbagebetaling af rejseudgifter (og, i givet fald, 
udgifter til ophold). 
7. FINANSIELLE VIRKNINGER 
Ingen. 
8. FORHOLDSREGLER MOD SVIG 
Den under 4.1 nævnte aktion vil blive gennemført direkte af Kommissionens 
tjenestegrene under anvendelse af bestemmelserne om tilbagebetaling af rejse- og 
opholdsudgifter samt om omkostninger afholdt under rejsen af personer, der 
indkaldes som eksperter og ikke er tilknyttet Kommissionen. 
9. OPLYSNINGER OM COST/EFFECTIVENESS 
9.1 Specifikke og kvantificerbare mål, målgruppe 
Det specifkke mål er at give samtlige berørte kredse kendskab til Kommissionens 
overvejelser og løsningsmodeller på forskellige områder i forbindelse med offentlige 
indkøb med henblik på at skabe en bred debat om vejen fremad. Efter udløbet af 
den skriftlige høringsfase kan et møde eventuelt blive organiseret i Bruxelles. Dette 
møde ville gøre det muligt for repræsentanterne for de mest interesserede aktører, 
der har deltaget i den skriftlige fase, at præcisere deres synspunkter og bistå 
Kommissionen med at definere de mest hensigtsmæssige følger, der bør drages af 
grønbogen. 
Målgruppen udgøres af de institutionelle høringspartnere i medlemsstaterne samt 
indkøbsorganisationer, erhvervskredse og virksomheder inden for området for 
offentlige indkøb. *r 
9.2 Begrundelse for foranstaltningen 
Fællesskabet har ansvaret for iværksættelsen af de forskellige politikker, så som 
politikken inden for området for offentlige indkøb, i forbindelse med det indre 
markeds virkeliggørelse og funktion. Som anført ovenfor, er det grønbogens formål 
at skabe en bred debat, der vil gøre det muligt at identificere de foranstaltninger, 
der er hensigtsmæssige eller nødvendige med henblik på at drage den fulde nytte af 
EU-politikken for offentlige indkøb. I betragtning af arten af de 
enkeltforanstaltninger, der overvejes i grønbogen, følger det, at disse vil skulle 
administreres direkte af Kommissionen. 
Med hensyn til den tilstræbte skabelse af en bred debat om en række spørgsmål i 
forbindelse med offentlige indkøb, er offentliggørelsen og udbredelsen af en 
grønbog et typisk middel anvendt af Kommissionen. 
Lignende foranstaltninger af samme omfang som dem, der overvejes i nærværende 
tekst, er ikke tidligere gennemført, hverken på nationalt eller fællesskabsniveau. 
Dette initiativ er blevet til efter at behovet herfor er blevet tilkendegivet på 
forskellig vis af de berørte kredse. Det kan derfor forventes, at grønbogen vil blive 
vel modtaget af offentligheden og at de tilstræbte mål realiseres. 
9.3 Overvågning og evaluering af foranstaltningen 
Resultatindikatorerne for de overvejede aktioner vil være som følger: 
a) skabelsen af en bred debat om de emner, der behandles i grønbogen; 
b) en bedre anvendelse af lovgivningen fra de berørte aktørers side; 
c) et mere dybtgående kendskab til tendenserne i og strukturen for offentlige 
indkøb; 
d) en højere grad af effektivitet i de bestående regler. 
En tilbundsgående opfølgning på reaktionerne på grønbogen og de forskellige 
initiativer, der allerede nu overvejes, vil blive varetaget af DG XV/B. Som anført 
ovenfor, vil det, efter udløbet af den skriftlige høring af de berørte aktører, blive 
vurderet, om det vil være hensigtsmæssigt at organisere en høring af alle 
interesserede kredse i Bruxelles. 
På grundlag af de indkomne bidrag vil Kommissionen udarbejde en meddelelse om 
offentlige indkøb til EU-institutionerne, der vil omfatte en handlingsplan og 
definere de forholdsregler der bør tages for at styrke virkningen af regelsættet og 
for bedre at nå målsætningen for Fællesskabets politik på området for offentlige 
indkøb i fremtiden. 
tfl 
10. UDGIFTER TIL ADMINISTRATION (DET ALMINDELIGE BUDGETS 
SEKTION III) 
Den faktiske anvendelse af de nødvendige administrative ressourcer vil resultere af 
Kommissionens årlige beslutning om tildeling af ressourcerne, især ud fra det antal 
yderligere stillinger og midler, som budgetmyndigheden bevilger. 
10.1 Indvirkningen på antallet af stillinger 
Stillingstype 
Tjenestemænd eller 
midlertidigt ansatte A 
B 
C 
Andre ressourcer 
lait Antal ansatte, der skal 
tilknyttes forvaltningen af 
foranstaltninger 
faste 
stillinger 
2 
1 
1 
4 midlertidig 
e stillinger heraf 
ved anvendelse af 
eksisterende ressourcer i det 
pågældende generaldirektorat 
eller den pågældende tjeneste 
2 
1 
1 
4 ved anvendelse 
af yderligere 
ressourcer var 
igh 
ed 
år 
1 
år 
1 
år 
10.2 De supplerende menneskelige ressourcers samlede finansielle indvirkning 
| Beløb Beregningsmetode 
I Tjenestemænd Intet 
Midlertidigt ansatte 
Andre ressourcer (anfør budgetpost) 
I alt Intet (ECU) 
Udgifterne i forbindelse med de menneskelige ressourcer, der er nødvendige til 
virkeliggørelsen af denne foranstaltning, vil blive dækket som følger ved omfordeling af de 
eksisterende ressourcer: 
Tjenestemænd (posterne Al, A2, A4 og A5): 400.000 ECU/år 
57 
5-
10.3 Forøgelse af andre driftsudgifter som følge af foranstaltningen 
Budgetpost 
(nr. og betegnelse) Beløb 
Intet 
I alt Intet Beregningsmetode (ECU) 
A250 Generelle møder: 22.000 ECU - finansår 1997 
(på grundlag af +/- 30 deltagende til +/- 695 ECU/deltager). 
A3410 Offentliggørelse af grønbogen 12.130 ECU - finansåret 1996 (på grundlag af +/-
9.300 eksemplarer) 
De nødvendige ressourcer for at dække de ovennævnte administrative udgifter vil blive 
dækket ved omfordeling af de eksisterende finansielle ressourcer og vil ikke medføre 
anvendelse af ekstra ressourcer. 
57 
ISSN 0254-1459 
KOM(96) 583 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 08 io 
Katalognummer : CB-CO-96-627-DA-C 
ISBN 92-78-12852-X 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
51