A4-0265/97

Beslutning om konvention, udarbejdet paa grundlag af artikel K.3 i traktaten om Den Europaeiske Union, om udlevering mellem medlemsstaterne i Den Europaeiske Union (C4- 0640/96)

Europa-Parlamentet,

- der henviser til Raadets retsakt af 27. september 1996 om udarbejdelse af konventionen om udlevering mellem Den Europaeiske Unions medlemsstater (C4- 0640/96) ((EFT C 313 af 23.10.1996, s. 11.)) (i det foelgende: konventionen),

- der henviser til den europaeiske menneskerettighedskonvention af 4. november 1950, saerlig artikel 3, 5 og 6,

- der henviser til den europaeiske udleveringskonvention af 13. december 1957 og den europaeiske konvention om bekaempelse af terrorisme af 27. januar 1977,

- der henviser til artikel K.1, nr. 7, artikel K.3, stk. 2, og artikel K.6, 2. afsnit i traktaten om Den Europaeiske Union,

- der henviser til Raadets retsakt af 10. marts 1995 om udarbejdelse af konventionen om forenklet udleveringsprocedure mellem medlemsstaterne i Den Europaeiske Union ((EFT C 78 af 30.03.1995, s. 1.)),

- der henviser til sin beslutning af 20. januar 1994 om Europa-Parlamentets medvirken ved medlemsstaternes og Unionens indgaaelse af internationale aftaler om samarbejde om retlige og indre anliggender ((EFT C 44 af 14.02.1994, s. 180.)),

- der henviser til sin beslutning af 30. januar 1997 om kampen mod terrorismen i Den Europaeiske Union ((EFT C 55 af 24.02.1997, s. 27.)),

- der henviser til handlingsplanen fra Gruppen paa Hoejt Plan til bekaempelse af organiseret kriminalitet ((EFT C 251 af 15.08.1997, s. 1.)),

- der henviser til den paa Det Europaeiske Raads Samling den 16. og 17. juni 1997 i Amsterdam opnaaede enighed om Regeringskonferencens udkast til en Amsterdam- traktat (i det foelgende betegnet Amsterdam-traktaten), saerlig dennes afsnit I,

- der henviser til betaenkningen fra Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender og udtalelse fra Udvalget om Institutionelle Spoergsmaal (A4-0265/97),

A. der henviser til, at der i det foelgende ved udlevering forstaas, at retsmyndighederne i én EU-medlemsstat overdrager en person til de kompetente myndigheder i en anden medlemsstat med henblik paa retsforfoelgning eller fuldbyrdelse af domme,

B. der henviser til, at det strafferetlige samarbejde mellem medlemsstaterne i Den Europaeiske Union skal forbedres vaesentligt og derved goeres mere effektivt, for at organiseret og anden kriminalitet (isaer terrorisme, menneskehandel og overgreb mod boern, ulovlig narkotikahandel og ulovlig vaabenhandel, aktiv saavel som passiv korruption, svig og andre kriminelle handlinger) kan bekaempes, og for at undgaa, at nogen medlemsstat bliver et tilflugtssted, hvor forbrydere kan vaere sikre mod at blive retsforfulgt og straffet af en anden medlemsstat;

C. der henviser til, at der inden for en union af retsstater, der overholder menneskerettighederne (jf. den aendrede artikel F i TEU, som indfoejet ved Amsterdam-traktaten), og hvor de indre graenser gradvist synes at miste deres betydning, forekommer at vaere stadig mindre grund til at holde fast ved retten til udlevering, og at denne paa sigt boer afskaffes til fordel for en automatisk udleveringsprocedure eller en simpel overfoersel af eftersoegte personer, naturligvis under overholdelse af de grundlaeggende rettigheder og bevarelse af procedurens retlige karakter,

D. der henviser til, at det strafferetlige samarbejde om udlevering kan og skal forbedres isaer gennem afhjaelpning af de retlige og faktiske hindringer for, at en saadan ordning kan fungere optimalt,

E. der er klar over, at den oegede effektivitet af strafforfoelgningen og straffuldbyrdelsen i EU, som er forbundet med en forbedret udleveringsprocedure, ikke maa vaere til skade for forsvarets rettigheder, saaledes som de er fastlagt i den europaeiske menneskerettighedskonvention og fortolkes af Domstolen i Strasbourg,

F. der henviser til, at faengsling af en person, der er genstand for udleveringsproceduren, kan vaere en kraenkelse af den paagaeldendes grundlaeggende rettigheder, hvorfor afgoerelsen om udlevering skal traeffes hurtigst muligt,

G. der henviser til, at udlevering er et centralt instrument i det strafferetlige samarbejde, der er omhandlet i K.1 i TEU, og at muligheden for at tage forbehold over for denne konvention er i strid med gennemfoerelsen af dette maal,

H. der oensker, at en forbedret udleveringsprocedure kommer umiddelbart til at betyde, at lovovertraederes muligheder for at unddrage sig retsforfoelgning eller straf blot ved at krydse en intern graense mellem medlemsstaterne begraenses,

I. der er overbevist om, at en forbedret og indbyrdes afstemt udleveringsprocedure paa grund af den hermed forbundne tilpasning af de forskellige retlige forhold inden for Den Europaeiske Union kan ses som et vigtigt bidrag til etableringen af et omraade med frihed, sikkerhed og retfaerdighed;

J. der er overbevist om, at den konvention, medlemsstaterne blev enige om den 27. september 1996, principielt kan bidrage til at forbedre udleveringen mellem Den Europaeiske Unions medlemsstater - ganske vist med den indskraenkning, at omfanget af forbedringen i hoej grad er betinget af, at medlemsstaterne ikke eller kun i yderst ringe udstraekning anvender de utallige muligheder for at tage forbehold over for visse af forpligtelserne i konventionen,

K. der er overbevist om, at der kun ved EF-Domstolens retspraksis kan opnaas en ensartet haandhaevelse af forpligtelserne i konventionen, hvorfor den manglende indfoejelse af en bestemmelse om Domstolens rolle, navnlig hvad angaar den praejudicielle fortolkning af konventionens bestemmelser, er en saerlig alvorlig mangel i konventionen, navnlig fordi der er risiko for, at der vil blive anvendt forskellige fortolkninger og forskellig retspraksis ved domstolene i de forskellige medlemsstater,

L. der henviser til, at efter den nye, ved Amsterdam-traktaten indfoejede, artikel K.7 i EU-traktaten har De Europaeiske Faellesskabers Domstol - paa visse betingelser - kompetence til at afgoere praejudicielle spoergsmaal om fortolkningen af konventioner og om gyldigheden og fortolkningen af gennemfoerelsesforanstaltningerne hertil samt til at traeffe afgoerelse i alle tvister mellem medlemsstaterne og Kommissionen angaaende fortolkningen eller anvendelsen af konventioner;

M. der henviser til, at i henhold til den ved Amsterdam-traktaten indfoejede bestemmelse i EU-traktatens artikel K.3, litra b, er lettelse af udlevering mellem medlemsstaterne udtrykkeligt blevet forankret som en selvstaendig maalsaetning for det strafferetlige samarbejde,

N. der er overbevist om, at denne konvention paa grund af sin betydning for et forbedret strafferetligt samarbejde er et af de vigtigste aspekter af Unionens arbejde i overensstemmelse med EU-traktatens artikel K.6, 2. afsnit, hvorfor formandskabet burde have hoert Europa- Parlamentet herom og have paaset, at der tages behoerigt hensyn til dets synspunkter,

O. der konkluderer, at den manglende hoering af Europa-Parlamentet om konventionen (ligesom ved konventionen af 10. marts 1995 om forenklet udleveringsprocedure mellem medlemsstaterne i Den Europaeiske Union) er i strid med bestemmelserne i EU-traktatens artikel K.6, 2. afsnit,

P. der forventer, at Raadets praksis med, i modstrid med EU-traktatens artikel K.6, 2. afsnit, ikke at hoere Europa-Parlamentet, efter den nye, ved Amsterdam-traktaten indfoejede, klare bestemmelse i artikel K.11, 1. afsnit, ikke kan fortsaette i fremtiden,

Q. der er fast overbevist om, at det for at sikre en korrekt anvendelse af bestemmelserne i EU-traktatens artikel K.6 og den nye artikel K.11 er noedvendigt, saaledes som det gentagne gange er kraevet af Europa- Parlamentet, at indgaa en interinstitutionel aftale med Raadet om Europa-Parlamentets medvirken ved udarbejdelse af retsinstrumenter i henhold til EU-traktatens afsnit VI,

1. beklager, at konventionen blev indgaaet, uden at formandskabet havde underrettet og hoert Europa-Parlamentet i overensstemmelse med EU-traktatens artikel K.6, 2. afsnit;

2. bifalder konventionens indholdsmaessige maalsaetning og de talrige punkter, hvor den udgoer en forbedring i forhold til den europaeiske udleveringskonvention, der undertegnedes den 13. december 1957 i Europaraadet;

3. beklager den mistillid, der er mellem medlemsstaterne, og den deraf foelgende mangel paa klarhed ved udformningen af konventionen, da dette kan betyde, at samarbejde med eller deltagelse i vaebnede bander holdes uden for udlevering med den uoenskede konsekvens, at i saadanne lande, kan lederne af de terroristiske og kriminelle organisationer slaa sig ned uden at kunne retsforfoelges;

4. kraever derfor en aftale om retlige mindstenormer for borgerrettigheder i forbindelse med udleveringsproceduren, saasom regelmaessig faengslingsproevelse, krav paa forsvar, maksimal faengselsstraf og domsfrister;

5. er skuffet over, at det i konventionen - trods den indledningsvis udtalte gensidige tillid til retssystemernes struktur og til, at de fungerer hensigtsmaessigt, og til alle medlemsstaters evne til at sikre en retfaerdig retspleje - var noedvendigt ved naesten alle fornyelser at give medlemsstaterne mulighed for at udelukke eller aendre deres retsvirkninger ved indfoerelse af forbehold, f.eks. ved:

- ophaevelse af kravet om strafbarhed i begge stater (princippet om gensidig strafbarhed), for saa vidt angaar sammensvaergelser og forbrydersammenslutninger paa visse omraader inden for den organiserede kriminalitet,

- forbuddet mod muligheden for at anse forbrydelser som politiske forbrydelser,

- optagelse af fiskale forbrydelser i raekken af forbrydelser, som kan medfoere udlevering,

- forpligtelse til ogsaa at udlevere egne statsborgere,

- ophaevelse af forbuddet mod videreudlevering til en anden medlemsstat;

6. opfordrer medlemsstaterne til, at de som demokratiske retsstater af hensyn til beskyttelsen af menneskerettighederne og de grundlaeggende frihedsrettigheder ikke anvender artikel 15 i den europaeiske menneskerettighedskonvention inden for rammerne af konventionen, og at dette bliver understreget i konventionens praeambel;

7. bifalder den procedure, der er nedfaeldet i protokollen om asylret, som vedfoejedes EF-traktaten af Det Europaeiske Raad i Amsterdam, og som giver garanti for, at en medlemsstats borgere ikke kan paaberaabe sig asylretten til andre formaal end de tilsigtede;

8. opfordrer indtraengende Raadet til at vedtage aftalerne og de noedvendige foranstaltninger, saa en borger i en medlemsstat, der beskyldes for en terrorhandling eller for samarbejde med vaebnede bander, ikke kan paaberaabe sig politisk asyl eller flygtningestatus i en anden medlemsstat;

9. opfordrer - i overensstemmelse med henstilling nr. 14 i handlingsplanen fra Gruppen paa Hoejt Plan til bekaempelse af organiseret kriminalitet - medlemsstaterne til snarest at ratificere denne konvention, dog inden udgangen af 1998, og som led i notifikationen i medfoer af konventionens artikel 18, stk. 4, at erklaere, at konventionen allerede, inden den traeder i kraft, finder anvendelse i deres forbindelser med de medlemsstater, der afgiver samme erklaering;

10. opfordrer endvidere medlemsstaterne til som led i notifikationen ikke eller kun i yderst ringe udstraekning at anvende de utallige muligheder for at tage forbehold, saa der ikke fortsat i EU eksisterer forskellige retlige betingelser for udlevering;

11. mener, at nationale forbehold kun kan udryddes, hvis den relevante lovgivning harmoniseres paa europaeisk plan;

12. beklager, at konventionen ikke er et skridt i retning af en harmonisering af straffen paa dette omraade med henblik paa det noedvendige europaeiske retsomraade, og at der ikke er fastsat en frist eller en straf, saa denne harmonisering kan blive gennemfoert;

13. opfordrer de medlemsstater, der agter at tage forbehold, til allerede nu at indlede de retspolitiske og lovgivningsmaessige forberedelser, der giver dem mulighed for at frafalde forbeholdene hurtigst muligt og i hvert fald inden en frist paa fem aar efter konventionens ikrafttraeden, hhv. ikke forlaenge dem i tilfaelde af udlevering af egne statsborgere;

14. opfordrer Graekenland og Portugal til i forbindelse med de forbehold, de ud fra forfatningsretlige overvejelser har udtrykt, at undersoege, om deres forfatninger kan tolkes og om fornoedent i givet fald revideres paa en saadan maade, at deres vaegring ved at udlevere en udlaending, der har »kaempet for friheden«, eller en person, der risikerer livsvarig straf, ophaeves, og paa denne maade give udtryk for deres tillid til retssystemernes struktur og den maade, de fungere paa i forholdet mellem Unionens medlemsstater;

15. opfordrer Raadet til allerede nu at overveje, om De Europaeiske Faellesskabers Domstol eventuelt skal tillaegges kompetence, og ikke foerst at begynde paa det et aar efter konventionens ikrafttraedelse; i denne forbindelse boer der - paa baggrund af det netop indgaaede kompromis i Det Europaeiske Raad i Amsterdam om Domstolens rolle i forbindelse med konventioner under afsnit VI - traeffes egnede foranstaltninger, som sikrer, at EF-Domstolen faar kompetence for denne konvention i det mindste i det omfang, hvori den i fremtiden generelt vil have kompetence for konventioner i medfoer af EU-traktatens nye artikel K.7 som indfoejet ved Amsterdam-traktaten;

16. opfordrer medlemsstaterne til at goere sig bestraebelser, navnlig ogsaa i praktisk henseende, for at afhjaelpe de talrige - bl.a. paa det bureaukratisk- administrative omraade eksisterende - aarsager til forhalinger ved udlevering og derved fremskynde udleveringsproceduren vaesentligt;

17. opfordrer Raadet til senere at tage denne konvention op til fornyet overvejelse for at konstatere, om mulighederne for at tage forbehold kan fjernes eller i det mindste begraenses;

18. opfordrer Raadet til senere at tage denne konvention op til fornyet overvejelse og herunder isaer tage stilling til, om der - ikke blot af effektivitetshensyn, men navnlig med henblik paa en konsekvent overholdelse af menneskerettighederne og de grundlaeggende frihedsrettigheder, som hoerer til Den Europaeiske Unions generelle principper, og som beskyttes i saerlig grad med artikel F og F1, der er indfoejet med Amsterdam-traktaten - boer fastsaettes en obligatorisk frist for gennemfoerelse af udleveringsproceduren; opfordrer endelig Raadet til at soerge for, at udleveringsproceduren og dens tidsmaessige forloeb er gennemskuelig for den paagaeldende;

19. kraever, at der konsekvent arbejdes videre paa at etablere et »omraade med frihed, sikkerhed og retfaerdighed« med henblik paa skabelse af et europaeisk retlig og strafferetligt omraade, for gradvis at slaa bro over den kloeft, der eksisterer mellem den allerede skabte snaevre integration af de oekonomiske systemer og forskelligartetheden af retssystemerne i medlemsstaterne;

20. paalaegger sin formand at sende denne beslutning til Raadet, Kommissionen og medlemsstaternes regeringer og parlamenter.