EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 10.7.2020 COM(2020) 306 final MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET, RÅDET, DEN EUROPÆISKE CENTRALBANK, DET EUROPÆISKE ØKONOMISKE OG SOCIALE UDGALG OG REGIONSUDVALGET EU's resultattavle for retlige anliggender for 2020



DA EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 10.7.2020 COM(2020) 306 final MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET, RÅDET, DEN EUROPÆISKE CENTRALBANK, DET EUROPÆISKE ØKONOMISKE OG SOCIALE UDGALG OG REGIONSUDVALGET EU's resultattavle for retlige anliggender for 2020 1. Indledning Effektive retssystemer er afgørende for gennemførelsen af EU-lovgivningen og opretholdelsen af retsstatsprincippet og de værdier, som Unionen bygger på. De nationale domstole optræder som EU-domstole, når de anvender EU-retten. Det er de nationale domstole, der i første omgang sikrer, at rettigheder og forpligtelser ifølge EU-retten håndhæves effektivt (artikel 19 TEU). Effektive retssystemer er også afgørende for den gensidige tillid, investeringsklimaet og bæredygtig langsigtet vækst. Derfor er forbedringen af effektiviteten, kvaliteten og uafhængigheden af de nationale retssystemer stadig en af prioriteterne for det europæiske semester — EU's årlige cyklus for samordning af den økonomiske politik. I den årlige strategi for bæredygtig vækst 2020, som fastlægger den økonomiske og beskæftigelsesmæssige politiske strategi for EU og sætter bæredygtighed og social integration i centrum for EU's økonomiske politik, gentages forbindelsen mellem effektive retssystemer og erhvervsklimaet i medlemsstaterne. Velfungerende og fuldt uafhængige retssystemer kan have en positiv indvirkning på investeringer og dermed bidrage til produktivitet og konkurrenceevne. De er også vigtige for at sikre effektiv håndhævelse på tværs af grænserne af kontrakter og administrative afgørelser og tvistbilæggelse, som er afgørende for, at det indre marked fungerer (). På denne baggrund fremlægger EU's resultattavle for retsområdet en årlig oversigt over indikatorer med fokus på de væsentlige parametre for effektive retssystemer: effektivitet, kvalitet og uafhængighed. I 2020-udgaven videreudvikles indikatorerne vedrørende alle tre elementer. Den afspejler ikke konsekvenserne af covid-19-krisen, da dataene dækker årene 2012-2019, men ikke 2020. − Den europæiske retsstatsmekanisme — Som bebudet i de politiske retningslinjer fra formand Ursula von der Leyen har Kommissionen oprettet en omfattende europæisk retsstatsmekanisme for at udvide overvågningen af situationen i medlemsstaterne. Retsstatsmekanismen vil fungere som et forebyggende redskab, som udvider dialogen og styrker den fælles bevidsthed om retsstatsspørgsmål. Den er beskrevet i hovedtræk i Kommissionens meddelelse fra 2019 "Styrkelse af retsstatsprincippet inden for Unionen — En handlingsplan". Den nye mekanisme vil være baseret på en årsrapport om retsstatsprincippet, som vil indeholde et sammendrag af den vigtigste udvikling — både den positive og den negative — i alle medlemsstater. Rapporten vil blive baseret på en række forskellige kilder, herunder EU's resultattavle for retsområdet.



Hvad er EU's resultattavle for retsområdet? EU's resultattavle for retsområdet er et sammenlignende informationsværktøj. Dens formål er at hjælpe Unionen og medlemsstaterne med at forbedre effektiviteten af deres nationale retssystemer ved at tilvejebringe objektive, pålidelige og sammenlignelige data om en række indikatorer, der er relevante for vurderingen af retssystemernes effektivitet, kvalitet og uafhængighed i alle medlemsstater. Der opstilles ikke en samlet rangordning, men der gives en oversigt over, hvordan alle retssystemerne fungerer, baseret på indikatorer, som er af fælles interesse for alle medlemsstater. Resultattavlen fremhæver ikke en bestemt type retssystem og behandler alle medlemsstater lige.

Effektivitet, kvalitet og uafhængighed er væsentlige parametre for et effektivt retssystem, uanset det nationale retsvæsens opbygning eller den retstradition, som retsvæsenet er forankret i. Figurer vedrørende disse tre parametre bør læses sammen, da alle tre elementer ofte hænger sammen (initiativer, der har til formål at forbedre et af elementerne, påvirker ofte de øvrige). Resultattavlen fokuserer hovedsagelig på civil- og handelsretlige sager anlagt som følge af en tvist samt forvaltningsretlige sager med henblik på at bistå medlemsstaterne i deres bestræbelser på at skabe et mere investerings-, erhvervs- og borgervenligt klima. Resultattavlen er et sammenlignende informationsværktøj, der udvikles i dialog med medlemsstaterne og Europa-Parlamentet ( ). Den har til formål at identificere de væsentlige parametre for et effektivt retssystem og tilvejebringe relevante årlige data. Hvad er metoderne i EU's resultattavle for retsområdet? Resultattavlen benytter forskellige informationskilder. En stor del af de kvantitative oplysninger kommer fra European Commission for the Efficiency of Justice (Den Europæiske Kommission for et Effektivt Retsvæsen (CEPEJ)) under Europarådet, som Europa-Kommissionen har indgået en aftale med om gennemførelse af en særlig årlig undersøgelse. Disse data dækker perioden 2012-2018 og er leveret af medlemsstaterne i overensstemmelse med CEPEJ's metoder (). Undersøgelsen indeholder også detaljerede kommentarer og landespecifikke faktablade, som giver flere baggrundsoplysninger og skal læses sammen med tallene ( ). Data om retssagernes varighed, som er indsamlet af CEPEJ, viser "gennemløbstiden", som er en beregnet varighed af retssager (baseret på forholdet mellem verserende og afsluttede sager). Data om domstolenes effektivitet, når EU-retten finder anvendelse på særlige områder, viser den gennemsnitlige varighed af sager ud fra retssagernes faktiske varighed. Bemærk, at varigheden af retssager kan variere betydeligt mellem områder inden for en medlemsstat, navnlig i byområder, hvor erhvervsaktiviteter kan medføre en større sagsbyrde. Andre datakilder, der dækker perioden fra 2010 til 2019 (), omfatter: gruppen af kontaktpersoner vedrørende nationale retssystemer ( ), Det Europæiske Netværk af Domstolsadministrationer (ENCJ) ( ), Netværket af Præsidenterne for Den Europæiske Unions Øverste Domstole (NPSJC) ( ), Sammenslutningen af Statsråd og Forvaltningsdomstole i Den Europæiske Union (ACA-Europa) ( ), Det Europæiske Konkurrencenetværk (ECN) ( ), Kommunikationsudvalget (COCOM) ( ), Det Europæiske Observationscenter for Krænkelser af Intellektuelle Ejendomsrettigheder ( ), netværket for forbrugerbeskyttelsessamarbejde (CPC) ( ), Ekspertgruppen vedrørende Hvidvask af Penge og Finansiering af Terrorisme (EGMLTF) ( ), Eurostat ( ), Det Europæiske Netværk for Uddannelse af Dommere og Anklagere (EJTN) ( ) og Det Verdensøkonomiske Forum (WEF) ( ). I årenes løb er metoderne for resultattavlen blevet forbedret og finjusteret i tæt samarbejde med gruppen af kontaktpersoner vedrørende nationale retssystemer, især gennem et spørgeskema (der opdateres hvert år) og indsamling af data om visse aspekter af retssystemernes funktionsmåde. Adgangen til data, navnlig vedrørende indikatorer for retssystemernes effektivitet, bliver bedre og bedre, da mange medlemsstater har investeret i kapacitet til at udarbejde bedre retslige statistikker. I de tilfælde, hvor der fortsat er vanskeligheder med at indsamle eller tilvejebringe data, skyldes det enten utilstrækkelig statistisk kapacitet eller det forhold, at de nationale dataindsamlingskategorier ikke helt svarer til dem, der anvendes i resultattavlen. Kun i ganske få tilfælde skyldes datamanglen manglende bidrag fra nationale myndigheder. Kommissionen opfordrer fortsat medlemsstaterne til yderligere at mindske denne datamangel. Hvordan giver EU's resultattavle for retsområdet input til det europæiske semester? Resultattavlen giver en sammenlignende oversigt over de nationale retssystemers effektivitet, kvalitet og uafhængighed og hjælper dermed medlemsstaterne med at forbedre deres nationale retssystemers effektivitet. Ved at sammenligne oplysninger om retssystemerne gør resultattavlen det lettere at udpege mangler og bedste praksis og at gøre status over udfordringer og fremskridtet. Inden for rammerne af det europæiske semester gennemføres der landespecifikke vurderinger gennem en bilateral dialog med de berørte nationale myndigheder og interessenter. Denne vurdering afspejles i de årlige landerapporter under det europæiske semester og kombinerer erfaringerne fra resultattavlen med en kvalitativ, landespecifik analyse, der afspejler retssystemernes særlige forhold og den generelle situation i de berørte medlemsstater. Hvis de afdækkede mangler har makroøkonomiske konsekvenser, kan analysen under det europæiske semester få Kommissionen til at foreslå Rådet at vedtage landespecifikke henstillinger for at forbedre de nationale retssystemer i de enkelte medlemsstater (). Hvorfor er effektive retssystemer vigtige for et investeringsvenligt erhvervsmiljø? Effektive retssystemer, som værner om retsstatsprincippet, har vist sig at have en positiv økonomisk virkning. Hvis retssystemerne garanterer håndhævelsen af rettigheder, er kreditorer mere tilbøjelige til at låne ud, virksomheder afstår fra en opportunistisk adfærd, transaktionsomkostningerne nedbringes, og innovative virksomheder er mere tilbøjelige til at investere. Den positive virkning, som velfungerende nationale retssystemer har på økonomien, understøttes af en række undersøgelser og akademisk litteratur, bl.a. fra Den Internationale Valutafond ( ), Den Europæiske Centralbank ( ), OECD ( ), Det Verdensøkonomiske Forum ( ) og Verdensbanken ( ). En undersøgelse har vist, at en nedbringelse af retssagers varighed med 1 % (målt i gennemløbstid ( )) kan øge virksomheders vækst ( ), og at en stigning i andelen af virksomheder, der opfatter retssystemet som uafhængigt, på 1 % ofte kan forbindes med højere omsætning og produktivitetsvækst ( ). En anden undersøgelse har vist en positiv korrelation mellem opfattelsen af retsvæsenets uafhængighed og udenlandske direkte investeringsstrømme i Central- og Østeuropa ( ). Derudover har adskillige undersøgelser understreget vigtigheden af de nationale retssystemers effektivitet for virksomhederne. I en undersøgelse svarede f.eks. 93 % af de store virksomheder, at de systematisk foretager en løbende gennemgang af retsstatsforholdene (herunder domstolenes uafhængighed) i de lande, de investerer i ( ). I en anden svarede over halvdelen af de små og mellemstore virksomheder, at omkostninger og langvarige retssager var blandt hovedårsagerne til, at de afstår fra at anlægge retssager på grund af krænkelse af intellektuelle ejendomsrettigheder ( ). Kommissionens meddelelse "Påpegning og håndtering af hindringer for det indre marked" () og handlingsplanen for håndhævelse af det indre marked () beskriver også vigtigheden af effektive retssystemer for et velfungerende indre marked, navnlig for virksomheder. Hvordan støtter Kommissionen gennemførelsen af retsreformer gennem teknisk bistand? Medlemsstaterne kan benytte teknisk bistand fra Kommissionens Generaldirektorat for Strukturreformstøtte under støtteprogrammet for strukturreformer ( ), som har et samlet budget på 222,8 mio. EUR for perioden 2017-2020. Siden 2017 har 16 medlemsstater ( ) allerede modtaget eller anmodet om teknisk bistand til en lang række områder, f.eks. teknisk bistand til forbedring af domstolssystemets effektivitet, omstrukturering af domstolene, domstolenes organisation, udformning eller gennemførelse af e-justice-programmer og digital retfærdighed, sagsstyringssystemer, proceduren for udvælgelse og forfremmelse af dommere, uddannelse af dommere og udenretlig løsning af forbrugertvister. I maj 2020 fremlagde Kommissionen også sine forslag til en genopretningsplan ( ). Som led i genopretningsplanen blev der foreslået et instrument for teknisk støtte ( ) som en videreførelse af det eksisterende støtteprogram for strukturreformer. Det bygger på dette vellykkede program og giver Kommissionen mulighed for at bidrage til at styrke EU's medlemsstaters institutionelle og administrative kapacitet. Instrumentet vil fortsat give medlemsstaterne mulighed for at anmode om teknisk bistand på området for bl.a. retssystemet.

2. Baggrund: Udvikling i retsreformerne i 2019 I 2019 fortsatte et stort antal medlemsstater deres indsats for yderligere at forbedre effektiviteten af deres retssystemer. Figur 1 viser en ajourført oversigt over vedtagne og planlagte foranstaltninger på tværs af de forskellige funktionsområder i medlemsstaternes retssystemer, der deltager i reformaktiviteter. Figur 1: Lovgivnings- og reguleringsmæssige aktiviteter vedrørende retssystemerne i 2019 (vedtagne foranstaltninger/initiativer under forhandling pr. medlemsstat) (kilde: Europa-Kommissionen ( ))

I 2019 var procesret stadig et fokusområde for mange medlemsstater med en betydelig igangværende eller planlagt lovgivningsmæssig aktivitet. Reformer vedrørende dommeres status, reglerne for retsvæsenets aktører og anklagere blev også styrket. I forhold til den sidste udgave af EU's resultattavle for retsområdet blev der sat yderligere skub i vedtagelsen af foranstaltninger på områder som domstolsforvaltning og domstolsadministrationer, efterhånden som medlemsstaterne fulgte op på tidligere meddelelser. . Aktiviteten på andre områder, f.eks. udvikling af informations- og kommunikationsteknologi (IKT) i retssystemet eller omstrukturering af domstolene, aftog. Nogle medlemsstater anvender allerede aktivt eller planlægger i hvert fald at anvende kunstig intelligens i deres retssystemer. Denne oversigt bekræfter endnu engang, at retsreformer tager tid − nogle gange flere år fra den første meddelelse om nye reformer over vedtagelsen af love og forskrifter til den faktiske gennemførelse af de vedtagne retsakter i praksis. 3. Centrale konklusioner i EU's resultattavle for retsområdet 2020 Effektivitet, kvalitet og uafhængighed er de vigtigste parametre for et effektivt retssystem, og resultattavlen opstiller indikatorer for alle tre områder. 3.1. Retssystemernes effektivitet I resultattavlen præsenteres indikatorer for retssagernes effektivitet inden for de brede områder for civil-, handels- og forvaltningsretlige sager og inden for specifikke områder, hvor forvaltningsmyndigheder og domstole anvender EU-retten ( ). 3.1.1. Udvikling i sagsbyrden Sagsbyrden i de nationale retssystemer er faldet i de fleste medlemsstater og ligger fortsat stort set under niveauet i 2012, selv om den fortsat varierer betydeligt fra medlemsstat til medlemsstat (figur 2). Dette viser, at det er vigtigt fortsat at have fokus på at sikre retssystemernes effektivitet. Figur 2: Antal indkomne civil-, handels- og forvaltningsretlige sager samt andre sager, 2012-2018 (*) (første instans/pr. 100 indbyggere) (kilde: CEPEJ-undersøgelse ( )) (*) Ifølge CEPEJ's metode omfatter denne kategori alle civil- og handelsretlige sager (uanset om der foreligger en tvist mellem parterne), tinglysnings- og virksomhedsregistersager (ikke anlagt som følge af en tvist), andre registersager, andre sager (ikke anlagt som følge af en tvist), forvaltningsretlige sager og andre ikkestrafferetlige sager. Metoden er ændret i LV (anvendt med tilbagevirkende kraft til 2016 og 2017). SK og SE (data for 2016 og 2017 er blevet tilpasset for at medtage sager om migration som forvaltningsretlige sager i overensstemmelse med CEPEJ's metode). Figur 3: Antal indkomne civil- og handelsretlige sager anlagt som følge af en tvist, 2012-2018 (*) (første instans/pr. 100 indbyggere) (kilde: CEPEJ-undersøgelse) (*) Ifølge CEPEJ's metode omfatter civil- og handelsretlige sager anlagt som følge af en tvist tvister mellem parter, f.eks. tvister angående kontrakter. Civil- og handelsretlige sager, hvor der ikke foreligger en tvist mellem parterne, vedrører eksempelvis ubestridte betalingspåkrav. Metoden er ændret i EL og SK. Data for NL omfatter sager, hvor der ikke foreligger en tvist. Figur 4: Antal indkomne forvaltningsretlige sager, 2012-2018 (*) (første instans/pr. 100 indbyggere) (kilde: CEPEJ-undersøgelse) (*) Ifølge CEPEJ's metode omfatter forvaltningsretlige sager tvister mellem enkeltpersoner og lokale, regionale eller nationale myndigheder. DK og IE registrerer ikke forvaltningsretlige sager separat. Nogle forvaltningsretlige procedurer blev flyttet uden for retssystemet i RO i 2018. Metoden er ændret i EL, SK og SE. I SE er migrationsspørgsmål medtaget under forvaltningsretlige sager (anvendes med tilbagevirkende kraft for 2016 og 2017). 3.1.2. Generelle data om effektivitet De indikatorer, der er forbundet med retssagernes effektivitet inden for de brede områder for civil-, handels- og forvaltningsretlige sager, er følgende: retssagernes anslåede varighed (gennemløbstiden), gennemførelsesprocenten og antallet af verserende sager.

− Retssagernes anslåede varighed — En retssags varighed er et udtryk for den forventede tid (i antal dage), der er nødvendig for at behandle en sag ved retten og nå frem til en afgørelse i første instans. Indikatoren "gennemløbstid" er antallet af uafsluttede sager divideret med antallet af afsluttede sager ved årets udgang ganget med 365 (dage) ( ). Dette er et beregnet tal, som angiver den anslåede minimumstid, som en domstol skal bruge til at afgøre en sag, samtidig med at de nuværende arbejdsvilkår opretholdes. Jo højere værdi, jo højere er sandsynligheden for, at det tager domstolen længere at nå frem til en afgørelse. Figurerne vedrører primært retssager i første instans og sammenligner de data, der er tilgængelige for 2012, 2016, 2017 og 2018 ( ). To tal viser gennemløbstiden i 2018 i civil- og handelsretlige sager anlagt som følge af en tvist, og forvaltningsretlige sager i alle instanser, og ét tal viser den gennemsnitlige varighed af sager i sager om hvidvask af penge ved domstolene i første og anden instans. Figur 5: Anslået tid, der er nødvendig for at afgøre civil-, handels- og forvaltningsretlige sager samt andre sager, 2012-2018 (*) (første instans/i dage) (kilde: CEPEJ-undersøgelse) (*) Ifølge CEPEJ's metode omfatter denne kategori alle civil- og handelsretlige sager (uanset om der foreligger en tvist mellem parterne), tinglysnings- og virksomhedsregistersager (ikke anlagt som følge af en tvist), andre registersager, andre sager (ikke anlagt som følge af en tvist), forvaltningsretlige sager og andre ikkestrafferetlige sager. Metoden er ændret i SK. Verserende sager omfatter alle instanser i CZ og indtil 2016 i SK. LV: Det kraftige fald skyldes reformen af domstolene samt fejlkontrol og oprydning af data i domstolens informationssystem. Figur 6: Anslået tid, der er nødvendig for at afgøre civil- og handelsretlige sager anlagt som følge af en tvist, 2012-2018 (*) (første instans/i dage) (kilde: CEPEJ-undersøgelse) (*) Ifølge CEPEJ's metode omfatter civil- og handelsretlige sager anlagt som følge af en tvist tvister mellem parter, f.eks. tvister angående kontrakter. Civil- og handelsretlige sager, hvor der ikke foreligger en tvist mellem parterne, vedrører eksempelvis ubestridte betalingspåkrav. Metoden er ændret i EL og SK. Verserende sager omfatter alle instanser i CZ og indtil 2016 i SK. Data for NL omfatter sager, hvor der ikke foreligger en tvist. Figur 7: Anslået tid, der er nødvendig for at afgøre civil- og handelsretlige sager anlagt som følge af en tvist (*) i alle instanser i 2018 (første, anden og tredje instans/i dage) (kilde: CEPEJ-undersøgelse) (*) Rækkefølgen bestemmes af den retsinstans, der har den længste sagsbehandlingstid i hver medlemsstat. Der foreligger ingen data for domstole i første og anden instans i BE, BG og IE, for domstole i anden instans i NL, for domstole i anden og tredje instans i NL og AT og for domstole i anden instans i DE og HR. Der er ingen domstol i tredje instans i MT. Adgang til domstolen i tredje instans kan være begrænset i nogle medlemsstater. Figur 8: Anslået tid, der er nødvendig for at afgøre forvaltningsretlige sager, 2012-2018 (*) (første instans/i dage) (kilde: CEPEJ-undersøgelse) (*) Ifølge CEPEJ's metode omfatter forvaltningsretlige sager tvister mellem enkeltpersoner og lokale, regionale eller nationale myndigheder. Metoden er ændret i EL og SK. Verserende sager omfatter alle instanser i CZ og indtil 2016 i SK.DK og IE registrerer ikke forvaltningsretlige sager separat. CY: I 2018 er antallet af afsluttede sager steget som følge af, at sagerne behandles samlet, tilbagetrækningen af 2 724 konsoliderede sager og oprettelsen af en forvaltningsdomstol for to år siden. Figur 9: Anslået tid, der er nødvendig for at afgøre forvaltningsretlige sager (*) i alle instanser i 2018 (første, anden og tredje instans/i dage) (kilde: CEPEJ-undersøgelse) (*) Rækkefølgen bestemmes af den retsinstans, der har den længste sagsbehandlingstid i hver medlemsstat. Data foreligger ikke: for domstole i første instans i LU, for domstole i anden instans i MT og RO og for domstolen i tredje instans i NL. Højesteret er den eneste appelinstans i CZ, IT, CY, AT, SI og FI. Der er ingen domstol i tredje instans for visse sager i HR, LT, LU og MT. Den højeste forvaltningsdomstol er første og eneste instans for visse sager i BE. Adgang til domstolen i tredje instans kan være begrænset i nogle medlemsstater. DK og IE registrerer ikke forvaltningsretlige sager separat. − Gennemførelsesprocent — Gennemførelsesprocenten er antallet af afgjorte sager i forhold til antallet af indkomne sager. Den er et mål for, om en domstol kan følge med den indkommende sagsbyrde. Når gennemførelsesprocenten er på 100 % eller derover, betyder det, at retssystemet kan afgøre mindst lige så mange sager, som der bliver anlagt. Når gennemførelsesprocenten er på under 100 %, betyder det, at domstolene afgør færre sager, end der kommer ind. Figur 10: Afgørelsesprocent for civil-, handels- og forvaltningsretlige sager samt andre sager, 2012-2018 (*) (første instans/i % — værdier over 100 % viser, at der afgøres flere sager, end der anlægges, mens værdier under 100 % angiver, at der afgøres færre sager, end der anlægges) (kilde: CEPEJ-undersøgelse) (*) Metoden er ændret i SK. IE: Antallet af afgjorte sager forventes at være angivet for lavt som følge af den anvendte metode. IT: Der blev indført en anden klassifikation af civile sager i 2013. Figur 11: Afgørelsesprocent for civil- og handelsretlige sager anlagt som følge af en tvist, 2012-2018 (*) (første instans/i %) (kilde: CEPEJ-undersøgelse) (*) Metoden er ændret i EL og SK. IE: Antallet af afgjorte sager forventes at være angivet for lavt som følge af den anvendte metode. IT: Der blev indført en anden klassifikation af civile sager i 2013. Data for NL omfatter sager, hvor der ikke foreligger en tvist.

Figur 12: Afgørelsesprocent for forvaltningsretlige sager, 2012-2018 (*) (første instans, i %) (kilde: CEPEJ-undersøgelse) (*) Tidligere værdier for nogle medlemsstater er reduceret af hensyn til præsentationen (CY i 2018 = 219 %, IT i 2012 = 279,8 %). Metoden er ændret i EL og SK. DK og IE registrerer ikke forvaltningsretlige sager separat. I CY er antallet af afsluttede sager steget som følge af, at sagerne behandles samlet, tilbagetrækningen af 2 724 konsoliderede sager og oprettelsen af en forvaltningsdomstol for to år siden. − Verserende sager — Antallet af verserende sager er et udtryk for det antal sager, som stadig ikke er blevet afgjort ved udgangen af det pågældende år. Det påvirker ligeledes gennemløbstiden. Figur 13: Antal verserende civil-, handels- og forvaltningsretlige sager samt andre sager, 2012-2018 (*) (første instans/pr. 100 indbyggere) (kilde: CEPEJ-undersøgelse) (*) Metoden er ændret i SK. Verserende sager omfatter alle instanser i CZ og indtil 2016 i SK. IT: Der blev indført en anden klassifikation af civile sager i 2013. Figur 14: Antal verserende civil- og handelsretlige sager anlagt som følge af en tvist, 2012-2018 (*) (første instans/pr. 100 indbyggere) (kilde: CEPEJ-undersøgelse) (*) Metoden er ændret i EL og SK. Verserende sager omfatter alle instanser i CZ og indtil 2016 i SK. IT: Der blev indført en anden klassifikation af civile sager i 2013. Data for NL omfatter sager, hvor der ikke foreligger en tvist. Figur 15: Antal verserende forvaltningsretlige sager, 2012-2018 (*) (første instans/pr. 100 indbyggere) (kilde: CEPEJ-undersøgelse) (*) Tidligere værdier for nogle medlemsstater er reduceret med hensyn til præsentationen (EL i 2012 = 3,5). Metoden er ændret i EL og SK. Verserende sager omfatter alle instanser i CZ og indtil 2016 i SK. DK og IE registrerer ikke forvaltningsretlige sager separat. 3.1.3. Effektivitet inden for særlige områder af EU-retten Dette afsnit supplerer de generelle data om retssystemernes effektivitet og præsenterer den gennemsnitlige varighed af retssager ( ) på særlige områder, når EU-retten finder anvendelse. Resultattavlen for 2020 bygger videre på tidligere dataindsamlinger inden for konkurrence, elektronisk kommunikation, EU-varemærker, forbrugerlovgivning og bekæmpelse af hvidvask af penge. Områderne er udvalgt på grundlag af deres relevans for det indre marked og erhvervsklimaet. Store forsinkelser i retssager kan generelt have negative konsekvenser for de rettigheder, der følger af EU-retten, f.eks. når der ikke længere foreligger passende retsmidler, eller alvorlige økonomiske tab ikke kan inddrives. — Konkurrence — Effektiv håndhævelse af konkurrenceretten sikrer lige konkurrencevilkår for virksomheder og er derfor afgørende for et attraktivt erhvervsklima. I figur 16 præsenteres den gennemsnitlige varighed af domstolsprøvelser af afgørelser truffet af nationale konkurrencemyndigheder, hvor artikel 101 og 102 TEUF ( ) finder anvendelse. Figur 16: Konkurrence: Gennemsnitlig varighed af domstolsprøvelser, 2013-2018 (*) (første instans/i dage) (kilde: Europa-Kommissionen sammen med Det Europæiske Konkurrencenetværk) (*) EE: Ingen sager. IE og AT: Scenariet er ikke relevant, da myndighederne ikke har beføjelse til at træffe sådanne afgørelser. AT: Data omfatter sager afgjort af karteldomstolen vedrørende overtrædelse af artikel 101 og 102 TEUF, men er ikke baseret på klager over den nationale konkurrencemyndighed. Et estimat af varigheden er anvendt i BG og IT. En tom kolonne kan vise, at medlemsstaten ikke indberettede sager for det pågældende år. Antallet af sager er lavt (under fem om året) i mange medlemsstater. Det betyder, at de årlige data kan afhænge af en særligt langvarig eller kortvarig sag. Nogle af de længstvarende sager i datasættet omfattede den tid, der medgik til en forelæggelse for EU-Domstolen (f.eks. LT), forfatningsmæssig prøvelse (f.eks. SK) eller specifikke forsinkelser i proceduren (f.eks. CZ, EL og HU). — Elektronisk kommunikation — EU-lovgivningen om elektronisk kommunikation har til formål at øge konkurrencen, bidrage til det indre markeds udvikling og skabe investeringer, innovation og vækst. De positive virkninger for forbrugerne kan sikres gennem effektiv håndhævelse af denne lovgivning, som kan føre til lavere slutbrugerpriser og tjenester af bedre kvalitet. I figur 17 præsenteres den gennemsnitlige varighed af domstolsprøvelser af afgørelser truffet af de nationale tilsynsmyndigheder, hvor EU-lovgivning om elektronisk kommunikation ( ) finder anvendelse. Den dækker et bredt spektrum af sager, der varierer fra mere komplekse "markedsanalyse"-prøvelser til forbrugerorienterede emner. Figur 17: Elektronisk kommunikation: Gennemsnitlig varighed af domstolsprøvelser, 2013-2018 (*) (første instans/i dage) (kilde: Europa-Kommissionen sammen med Kommunikationsudvalget)

(*) Antallet af sager varierer medlemsstaterne imellem. En tom kolonne viser, at medlemsstaten ikke indberettede sager for det pågældende år (undtagen PT for 2017 og 2018 og RO for 2018: ingen data). LU: Ingen sager. I nogle retsinstanser betyder det begrænsede antal relevante sager (LV, LT, MT, SK og SE), at de årlige data kan afhænge af en særligt langvarig eller kortvarig sag, og at der kan være store forskelle fra år til år. DK: Et domstolslignende organ har ansvaret for klagesager i første instans. ES, AT og PL: Forskellige domstole har ansvaret alt efter sagens genstand. MT: I 2016 blev der rapporteret en usædvanligt langvarig sag på 2 500 dage, som vedrørte et vanskeligt spørgsmål, hvor en lokal myndighed sammen med en række borgere anlagde sag vedrørende skadelige emissioner fra jordstationer til mobil radiokommunikation. — EU-varemærke — Effektiv håndhævelse af intellektuelle ejendomsrettigheder er helt afgørende for at stimulere investeringer i innovation. EU's lovgivning om EU-varemærker ( ) lader de nationale domstole spille en væsentlig rolle, idet de optræder som EU-domstole og træffer afgørelser, som påvirker det indre marked. I figur 18 nedenfor vises den gennemsnitlige varighed af sager om krænkelse af EU-varemærker mellem private parter.



Figur 18: EU-varemærke: Gennemsnitlig varighed af sager om krænkelse af EU-varemærker, 2013-2018 (*) (første instans/i dage) (kilde: Europa-Kommissionen sammen med Det Europæiske Observationscenter for Krænkelser af Intellektuelle Ejendomsrettigheder) (*) FR, IT, LT, LU: En stikprøve af sager er anvendt for visse år. BG: Domstolenes estimater er anvendt for 2016. PL: Domstolenes estimater er anvendt for 2015. Særligt langvarige sager påvirkede det indberettede gennemsnit for EE, IE, LV og SE. EL: Data baseret på vægtet gennemsnitlig varighed fra to domstole. DK: Data fra alle sager om varemærker — ikke kun om EU-varemærker — i Sø- og Handelsretten. For 2018 er der ingen data om den gennemsnitlige varighed på grund af det nye IKT-system. ES: Sager vedrørende andre intellektuelle ejendomsrettigheder i henhold til EU-retten er medtaget i beregningen af den gennemsnitlige varighed. Der anvendes et skøn for 2018. — Forbrugerbeskyttelse — Effektiv håndhævelse af forbrugerlovgivningen sikrer, at forbrugere nyder godt af deres rettigheder, og at virksomheder, der krænker forbrugerreglerne, ikke opnår urimelige fordele. Forbrugerbeskyttelsesmyndigheder og domstole spiller en central rolle ved håndhævelse af EU's forbrugerlovgivning ( ) inden for de forskellige nationale håndhævelsessystemer. I figur 19 præsenteres den gennemsnitlige varighed af domstolsprøvelser af afgørelser truffet af forbrugerbeskyttelsesmyndigheder, hvor EU-retten finder anvendelse. For forbrugere og virksomheder kan effektiv håndhævelse omfatte en kæde af aktører, ikke kun domstole, men også administrative myndigheder. For bedre at fortsætte undersøgelsen af denne håndhævelseskæde præsenteres varigheden af forbrugerbeskyttelsesmyndigheders sager igen. I figur 20 vises den gennemsnitlige varighed af forbrugermyndigheders sagsbehandling i forbindelse med administrative afgørelser i 2014-2018 fra det tidspunkt, en sag åbnes. Relevante afgørelser omfatter afgørelser om overtrædelse af materielle regler, foreløbige foranstaltninger, forbud, indledning af retssager eller afslutning af sager.



Figur 19: Forbrugerbeskyttelse: Gennemsnitlig varighed af domstolsprøvelser, 2013-2018 (*) (første instans/i dage) (kilde: Europa-Kommissionen sammen med det europæiske netværk for forbrugerbeskyttelsessamarbejde) (*) AT, FI, DE, LU: Scenariet er ikke relevant, da forbrugerbeskyttelsesmyndighederne ikke er bemyndiget til at træffe afgørelse om overtrædelse af de relevante forbrugerregler. Antallet af relevante sager er lavt (under fem) for CY, IE, NL og SE. EL og RO har rapporteret et skøn over den gennemsnitlige varighed. Figur 20: Forbrugerbeskyttelse: Gennemsnitlig varighed af administrative afgørelser truffet af forbrugerbeskyttelsesmyndighederne, 2014-2018 (*) (første instans/i dage) (kilde: Europa-Kommissionen sammen med det europæiske netværk for forbrugerbeskyttelsessamarbejde) (*) AT, DE, LU: Scenariet er ikke relevant, da forbrugerbeskyttelsesmyndighederne ikke er bemyndiget til at træffe afgørelse om overtrædelse af de relevante forbrugerregler. Antallet af relevante sager er lavt (under fem) for NL og SE. DK, FI, FR, EL, FR og RO har rapporteret et skøn over den gennemsnitlige varighed. — Hvidvask af penge — Ud over at bidrage til bekæmpelsen af kriminalitet er effektiviteten af bekæmpelsen af hvidvask af penge afgørende for den finansielle sektors soliditet, integritet og stabilitet, tilliden til det finansielle system og retfærdig konkurrence på det indre marked ( ). Som Den Internationale Valutafond har understreget, kan hvidvask af penge afskrække udenlandske investorer, fordreje de internationale kapitalstrømme og påvirke et lands makroøkonomiske resultater negativt, således at der opstår tab af velfærd, og ressourcer drænes fra mere produktive økonomiske aktiviteter ( ). I henhold til direktivet om bekæmpelse af hvidvask af penge skal medlemsstaterne føre statistikker over effektiviteten af deres systemer til bekæmpelse af hvidvask af penge og finansiering af terrorisme ( ). I samarbejde med medlemsstaterne er der via et ajourført spørgeskema indsamlet data om de forskellige retsforhandlingsfaser i de nationale systemer til bekæmpelse af hvidvask af penge. I figur 21 vises den gennemsnitlige varighed af førsteinstanssager vedrørende hvidvask af penge. Figur 21: Hvidvask af penge: Gennemsnitlig varighed af domstolssager, 2014-2018 (*) (første instans/i dage) (kilde: Europa-Kommissionen sammen med Ekspertgruppen vedrørende Hvidvask af Penge og Finansiering af Terrorisme)

(*) Ingen data for 2018: BE, EE, CY, AT, PL og PT. ES, NL: anslået varighed. LV: Som følge af relativt få sager i 2016 kan forskellige faktorer påvirke varigheden af domstolssager, f.eks. udsættelse af en enkelt sag af objektive grunde. PL: Beregningen af varigheden for 2016 er baseret på en stikprøve af sager. SE: Beregningen i 2017 er baseret på en stikprøve af afsluttede sager. Data for 2018 er foreløbige. IT: Dataene henviser til de responderende domstole og dækker ca. 91 % af det samlede antal sager i 2015 og ca. 99 % i 2016 og 2017. Dataene vedrører både hovedforhandlingen og de indledende retsmøder.



3.1.4. Oversigt over retssystemernes effektivitet Et effektivt retssystem forvalter sin sagsbyrde og sit efterslæb og træffer afgørelser uden forsinkelser. De hovedindikatorer, der anvendes i EU's resultattavle for retsområdet til overvågning af retssystemernes effektivitet, er retssagernes varighed (skønnet eller gennemsnitlig tid i antal dage, der er nødvendige for at afgøre en sag), gennemførelsesprocenten (forholdet mellem antallet af afsluttede sager og antallet af indkomne sager) og antallet af verserende sager (som stadig skal behandles ved årets udgang). Generelle data om effektivitet EU's resultattavle for retsområdet 2020 indeholder data om effektiviteten for syv år (2012-2018). Denne periode gør det muligt at kortlægge visse tendenser og tage hensyn til, at det ofte tager tid, inden virkningerne af retsreformer slår igennem. Ifølge de data, der er blevet indberettet siden 2012 i civil-, handels- og forvaltningsretlige sager, er effektiviteten blevet forbedret eller forblevet stabil i 11 medlemsstater, mens den er blevet forringet, om end ofte marginalt, i otte medlemsstater. Der kan konstateres positive tendenser i de fleste af de medlemsstater, som inden for rammerne af det europæiske semester er blevet udpeget som medlemsstater med særlige udfordringer ( ): ·I næsten alle disse medlemsstater er varigheden af førsteinstanssager i den brede kategori "alle sager" (figur 5) og civil- og handelsretlige sager anlagt som følge af en tvist (figur 6) siden 2012 faldet eller forblevet stabil. I forvaltningsretlige sager (figur 8) er varigheden af sager siden 2012 faldet eller forblevet stabil i de fleste af disse medlemsstater. Generelt set var der kun få medlemsstater, der oplevede en stigning i sagernes varighed i 2018. ·Resultattavlen indeholder data om retssagernes varighed i alle instanser for civil- og handelsretlige sager anlagt som følge af en tvist (figur 7) og forvaltningsretlige sager (figur 9). Det fremgår, at flere af de medlemsstater, der er udpeget som medlemsstater med udfordringer for så vidt angår varigheden af førsteinstanssager, er mere effektive ved højere retsinstanser. Til gengæld er den gennemsnitlige varighed af sager ved højere retsinstanser endnu længere end i første instans i nogle af medlemsstaterne med udfordringer. ·For den brede kategori "alle sager" og kategorierne civil- og handelsretlige sager anlagt som følge af en tvist (figur 10 og 11) er antallet af medlemsstater, hvor gennemførelsesprocenten er over 100 %, steget siden 2012. I 2018 indberettede næsten alle medlemsstater, herunder medlemsstaterne med udfordringer, en høj gennemførelsesprocent (over 97 %), hvilket betyder, at domstolene generelt er i stand til at håndtere alle de indkomne sager inden for disse kategorier. I forvaltningsretlige sager (figur 12) kan der konstateres en større variation i gennemførelsesprocenten fra år til år, og selv om den samlet set er lavere end i de andre kategorier af sager, har nogle medlemsstater gjort store fremskridt. Navnlig melder de fleste af de medlemsstater, der står over for en række udfordringer, om en forhøjelse af gennemførelsesprocenten i forvaltningsretlige sager siden 2012. ·Siden 2012 er fremskridtene fortsat i stort set alle de medlemsstater, der har de største udfordringer med deres efterslæb, uanset kategori. Ofte er der opnået betydelige forbedringer med at reducere antallet af verserende sager i civil- og handelsretlige sager anlagt som følge af en tvist (figur 14) og i forvaltningsretlige sager (figur 15). På trods af disse forbedringer er forskellen mellem medlemsstaterne med forholdsvis få verserende sager og medlemsstaterne med mange verserende sager stor, og i nogle medlemsstater synes man at være ved at opbygge efterslæb. Effektivitet inden for særlige områder af EU-retten Data om den gennemsnitlige varighed af sager inden for særlige områder af EU-retten (figur 16-21) viser, hvordan retssystemerne fungerer i disse typer erhvervsrelaterede tvister. Data om effektiviteten inden for særlige retsområder indsamles på grundlag af snævert definerede scenarier, og antallet af relevante sager kan synes lavt. Sammenlignet med den beregnede varighed af sager, som præsenteres under de generelle data om effektivitet, viser disse figurer imidlertid den faktiske gennemsnitlige varighed af alle relevante sager inden for særlige områder i et år. Det skal derfor bemærkes, at flere medlemsstater, som ifølge de generelle data om effektivitet ikke står over for udfordringer, indberetter en betydeligt længere gennemsnitlig sagsvarighed inden for særlige områder af EU-retten. Samtidig kan varigheden af sager inden for forskellige særlige områder også variere betydeligt inden for den samme medlemsstat. Figurerne for særlige områder af EU-retten viser følgende tendenser: ·For konkurrencesager (figur 16) er den generelle sagsbyrde på tværs af medlemsstaterne steget en anelse, hvilket betyder, at domstolsprøvelsen i seks medlemsstater er blevet kortere eller er forblevet stabil, mens den er blevet længere i fem andre medlemsstater. I 2018 fortsatte den positive tendens, idet kun to medlemsstater indberettede en gennemsnitlig varighed på over 1 000 dage (sammenlignet med tre i 2017). ·På området for elektronisk kommunikation (figur 17) fortsatte domstolenes sagsbyrde med at stige, hvilket dermed betød et stop for den positive tendens med kortere varighed, der er set i de foregående år. I 2018 konstaterede de fleste medlemsstater en stigning i den gennemsnitlige varighed af sager, både i forhold til 2017 og 2013. ·For så vidt angår sager om krænkelse af EU-varemærker (figur 18) varierede tendenserne i den gennemsnitlige sagsbehandlingstid betydeligt i 2018. Nogle medlemsstater oplevede store stigninger, mens andre var i stand til at håndtere sagsbyrden bedre og reducere den tid, der var nødvendig for at afgøre sager. ·Den mulige kombinerede virkning af håndhævelseskæden, der består af både administrativ undersøgelse og domstolsprøvelse, vises på området for forbrugerretten (figur 19 og 20). I 2018 oplyste syv medlemsstater, at deres forbrugerbeskyttelsesmyndigheder i gennemsnit tog mindre end tre måneder om at afgøre sager omfattet af EU's forbrugerbeskyttelseslovgivning, mens det i ni medlemsstater tog mere end seks måneder.I de sager, hvor forbrugerbeskyttelsesmyndighedernes afgørelser blev prøvet ved en domstol, tog domstolsprøvelsen af en administrativ afgørelse i gennemsnit mindre end ét år i de fleste medlemsstater i 2018. ·Den effektive bekæmpelse af hvidvask af penge er afgørende for at beskytte det finansielle system, sikre retfærdig konkurrence og forhindre negative økonomiske følger. Udfordringer med hensyn til varigheden af sager om hvidvask af penge kan påvirke den effektive bekæmpelse af problemet. EU's resultattavle for retsområdet 2020 indeholder ajourførte data om varigheden af retssager vedrørende hvidvask af penge (figur 21), som viser, at mens disse sager i første instans i omkring halvdelen af medlemsstaterne i gennemsnit varer et år, varer de i gennemsnit omkring to år i en række medlemsstater med udfordringer med hensyn til at retsforfølge sager om hvidvask af penge ( ). 3.2. Retssystemernes kvalitet Der findes ikke én bestemt metode til at måle retssystemernes kvalitet. I EU's resultattavle for retsområdet 2020 undersøges igen faktorer, der er almindeligt accepterede som relevante for forbedringen af retssystemernes kvalitet. Som i de forgangne år er de opdelt i fire kategorier: 1) adgang til domstolsprøvelse for borgere og virksomheder 2) tilstrækkelige økonomiske og menneskelige ressourcer 3) indførelse af vurderingsværktøjer 4) anvendelse af kvalitetsstandarder. 3.2.1. Adgang Det er nødvendigt med tilgængelighed i hele retskæden for at gøre det lettere for folk at indhente relevante oplysninger — om retssystemet, om anlæggelse af sag og de dermed forbundne økonomiske aspekter samt om retssagers status helt indtil deres afgørelse — således at der hurtigt er onlineadgang til retsafgørelsen. — Formidling af oplysninger om retssystemet — Et borgervenligt retssystem forudsætter, at oplysninger om retssystemet er lettilgængelige, og at de er særligt tilpasset de specifikke samfundsgrupper, som ellers vil have vanskeligt ved at få adgang til disse oplysninger. I figur 22 vises tilgængeligheden af onlineoplysninger om specifikke aspekter af retssystemet og for specifikke samfundsgrupper. Figur 22: Tilgængelighed af onlineoplysninger om retssystemet for offentligheden, 2019 (*) (kilde: Europa-Kommissionen ( )) (*) DE: Hver delstat beslutter, og på føderalt plan besluttes det individuelt, hvilke oplysninger man leverer online. — Retshjælp, retsafgifter og udgifter til advokatbistand — Sagsomkostningerne er af afgørende betydning for adgangen til domstolsprøvelse. Høje sagsomkostninger, herunder retsafgifter ( ) og udgifter til advokatbistand ( ), kan vanskeliggøre adgangen til domstolsprøvelse. Sagsomkostningerne på det civil- og handelsretlige område er ikke harmoniseret på EU-plan. De er omfattet af national lovgivning og varierer derfor fra medlemsstat til medlemsstat. Adgang til retshjælp er en grundlæggende rettighed, som er nedfældet i EU's charter om grundlæggende rettigheder ( ). Det giver adgang til domstolsprøvelse for dem, der ikke ville være i stand til at betale eller lægge ud for sagsomkostningerne. De fleste medlemsstater yder retshjælp på baggrund af ansøgerens indkomst ( ).

Figur 23 viser mulighederne for at modtage fuld eller delvis retshjælp i en konkret forbrugersag med et krav på 6 000 EUR. Den indeholder en procentvis sammenligning af indkomstgrænserne for retshjælp med Eurostats fattigdomsgrænse i hver medlemsstat ( ). Hvis grænsen for retshjælp angives som 20 %, betyder det f.eks., at en ansøger med en indkomst, der er 20 % højere end Eurostats fattigdomsgrænse for den pågældende medlemsstat, stadig kan modtage retshjælp. Hvis grænsen for retshjælp angives som under 0, betyder det til gengæld, at en person med en indkomst på under fattigdomsgrænsen ikke nødvendigvis er berettiget til retshjælp. Nogle medlemsstater har et retshjælpssystem, der dækker 100 % af retsomkostningerne (fuld retshjælp), suppleret med et system, som dækker dele af omkostningerne (delvis retshjælp), hvor kriterierne for berettigelse i sidstnævnte system er forskellige fra kriterierne i det første. Andre medlemsstater har enten kun et system med fuld retshjælp eller kun et system med delvis retshjælp. Figur 23: Indkomstgrænse for retshjælp i en specifik forbrugersag, 2019 (*) (forskelle i % i forhold til Eurostats fattigdomsgrænse) (kilde: Europa-Kommissionen sammen med CCBE ( )) (*) EE: Beslutningen om at yde retshjælp træffes ikke på baggrund af ansøgerens økonomiske situation. IE: Ved delvis retshjælp skal der også tages hensyn til ansøgerens disponible aktiver. LV: Tærsklerne varierer fra kommune til kommune, og den øvre grænse er vist i figuren. De fleste medlemsstater kræver, at parterne betaler en retsafgift, når en retssag indledes. Modtagere af retshjælp er ofte fritaget for retsafgifter. Kun i BG, EE, IE, NL, PL og SI er modtagere af retshjælp ikke automatisk fritaget for at betale retsafgifter. I CZ afgør retten i hver sag, om en modtager af retshjælp kan fritages for retsafgifter. I figur 24 sammenlignes størrelsen af retsafgiften som en andel af tvistens værdi i to scenarier. Hvis retsafgiften f.eks. er 10 % af en tvist på 6 000 EUR i figuren nedenfor, skal forbrugeren betale en retsafgift på 600 EUR for at indlede en retssag. Tvisten med lav værdi er baseret på Eurostats fattigdomsgrænse for hver medlemsstat.



Figur 24: Retsafgift for at indlede en retssag i en specifik forbrugersag, 2019 (*) (retsafgiftens størrelse som en andel af tvistens værdi) (kilde: Europa-Kommissionen sammen med CCBE ( )) (*) "Tvist med lav værdi" er en tvist, der svarer til Eurostats fattigdomsgrænse for en ugift i hver medlemsstat omregnet til månedlig indkomst (i 2019 varierede denne værdi f.eks. fra 164 EUR i RO til 1 804 EUR i LU). BE, EL og RO: Der forelå ingen oplysninger om retsafgifter for tvister med lav værdi. LU: Sagsparter skal betale fogedafgifter for at anlægge sag som sagsøger, medmindre de modtager retshjælp. NL: Retsafgifter for indkomst <2 275 EUR/måned. Effektiv håndhævelse af kontrakter er afgørende for økonomien. Sandsynligheden for at inddrive de faktiske sagsomkostninger styrker kreditors stilling i forhold til at håndhæve en kontrakt. Typisk skal kreditor som sagsøger betale en retsafgift for at anlægge sag ved domstolen. Domstolene pålægger generelt sagsøgte, der taber sagen, at betale de retsafgifter, som sagsøgeren, der har vundet sagen, har betalt. Figur 25 viser den retsafgift, der kræves for at indlede en retssag i en specifik handelsretlig sag (se fodnote 59). Figur 25: Retsafgift for at indlede en retssag i en specifik handelsretlig sag, 2019 (*) (i EUR) (kilde: Europa-Kommissionen sammen med CCBE ()) (*) Opkrævningen af retsafgifter besluttes fra sag til sag i ES, PT og RO. I EL og HU opkræves retsafgifter ikke fuldt ud af den vindende part. Normalt skal kreditor betale sine egne udgifter til advokatbistand på forhånd, ikke kun under selve retssagen, men allerede i den forberedende fase. Med hensyn til godtgørelse anvender de fleste medlemsstater reglen om, at en part, der taber en retssag, ikke blot skal bære sine egne sagsomkostninger, men også den vindende parts omkostninger. Denne regel afskrækker mod at anlægge sager, man har lav sandsynlighed for at vinde, mens den tilskynder til at anlægge sager, man har høj sandsynlighed for at vinde. Figur 26 viser det beløb, som domstolen ville tildele sagsøger i en specifik handelsretlig sag (se fodnote 60). Der skelnes mellem tre hovedsystemer: 1) I medlemsstater, der har et system med et lovbestemt niveau for udgifter til advokatbistand, afhænger godtgørelsen af, hvor stort dette beløb er for det arbejde, advokaten udfører, hvilket varierer betydeligt fra medlemsstat til medlemsstat. 2) I medlemsstater uden et lovbestemt beløb er der enten fuld godtgørelse (HU, PT, FI) eller delvis godtgørelse (PL, LV, LU) af udgifterne til advokatbistand. 3) I en række medlemsstater bestemmes godtgørelsen af domstolen fra sag til sag. Figur 26: Godtgørelse af udgifter til advokatbistand i en handelsretlig sag, 2019 (*) (i EUR) (kilde: Europa-Kommissionen sammen med CCBE ( )) (*) For dette tal omfatter udgifter til advokatbistand ikke ekspeditionsomkostninger og moms, hvis det pålægges. De hypotetiske udgifter til advokatbistand for arbejdet med selve retssagen i scenariet er 1 650 EUR. Fuld godtgørelse i systemer uden et lovbestemt beløb betyder, at dette beløb (1 650 EUR) kan godtgøres. Medlemsstater med delvis godtgørelse (PL, LV, LU) sorteres efter størrelsen af det beløb, der kan godtgøres (højeste til laveste beløb, beløb fra 1 275 EUR til 500 EUR). Tallet omfatter ikke oplysninger om muligheden for at få godtgjort udgifter til advokatbistand under den forberedende fase, som ikke findes i alle medlemsstater. AT: Scenariet er ikke fuldt ud relevant for AT's system. MT: Der er ikke fastlagt et beløb pr. time i MT, men godtgørelsen fastsættes på grundlag af kravets værdi. IT: Der er et lovbestemt beløb i IT (3 235 EUR i scenariet), men domstolen kan træffe afgørelse om godtgørelse inden for et bestemt interval. LT: Domstolen afgør, under hensyntagen til justitsministeriets retningslinjer, hvor maksimumbeløbet i dette scenarie vil være 3 350 EUR. — Indgivelse af og opfølgning på et krav online — Muligheden for at gennemføre visse trin i retsproceduren elektronisk er en vigtig del af retssystemernes kvalitet, fordi elektronisk indgivelse af krav og muligheden for at overvåge og fremsætte en sag online gør det lettere at få adgang til domstolsprøvelse og nedbringer både omfanget af forsinkelser og omkostninger. IKT-systemer ved domstolene spiller også en stadig større rolle ved samarbejde på tværs af grænserne mellem retsmyndigheder og fremmer dermed gennemførelsen af EU-retten vedrørende f.eks. småkravsprocedurer.





Figur 27: Tilgængelighed af elektroniske midler, 2018 (*) (0 = tilgængelige i 0 % af domstolene, 4 = tilgængelige i 100 % af domstolene ( )) (kilde: CEPEJ-undersøgelse) (*) Ny metode, så data kan ikke sammenlignes med de seneste år. DK og RO: Sager kan indgives til domstolene pr. e-mail. — Adgang til retsafgørelser — Offentliggørelse af retsafgørelser online bidrager til at fremme gennemsigtigheden, hjælper borgere og virksomheder med at forstå deres rettigheder og kan bidrage til at øge kontinuiteten vedrørende retspraksis. Ordningerne for offentliggørelse af retsafgørelser online er vigtige for at sikre brugervenlige søgefaciliteter (), som gør det nemmere at få adgang til retspraksis for både retsvæsenets aktører og offentligheden. Uhindret adgang til og let anvendelse af retspraksis gør det muligt at udvikle innovative "legal tech"-applikationer til støtte for retsvæsenets aktører. Offentliggørelse af retsafgørelser online kræver, at der skabes balance mellem mange forskelligartede interesser inden for de juridiske og politiske rammer. Den generelle forordning om databeskyttelse () finder fuldt ud anvendelse på domstolenes behandling af personoplysninger. Der skal findes en rimelig balance mellem retten til databeskyttelse og retten til offentliggørelse af retsafgørelser og gennemsigtighed i retssystemet ved vurderingen af, hvilke oplysninger der skal offentliggøres. Dette er navnlig tilfældet, når der er tale om en offentlig interesse, der kan begrunde offentliggørelsen af disse oplysninger. I mange lande kræver lovgivningen eller praksis, at retsafgørelser anonymiseres eller pseudonymiseres (), før de offentliggøres, enten systematisk eller efter anmodning. Data fra retssystemet er også omfattet af EU-lovgivningen om åbne data og videreanvendelse af den offentlige sektors informationer (). Adgang til retsafgørelser i maskinlæsbart format () fremmer et algoritmevenligt retssystem (). Figur 28: Offentlighedens adgang til offentliggjorte retsafgørelser online, 2019 (*) (civil- og handelsretlige samt forvaltningsretlige sager og straffesager, alle instanser) (kilde: Europa-Kommissionen ( )) (*) Maksimum: 9 point. For henholdsvis civil- og handelsretlige samt forvaltningsretlige sager og straffesager er der givet ét point for hver instans, hvis alle retsafgørelser er tilgængelige online, og 0,5 point, hvis kun visse retsafgørelser foreligger. Hvis en medlemsstat kun har to instanser, er der givet point for tre instanser ved at kopiere dataene fra den pågældende højere instans til den ikkeeksisterende instans. For de medlemsstater, der ikke skelner mellem de to retsområder (civil- og handelsretlige sager og forvaltningsretlige sager), er der givet samme antal point for begge retsområder. BE: For civil- og strafferetlige sager har hver domstol ansvaret for at træffe afgørelse om offentliggørelse af sine egne domme. BG: Alle kassationsrettens afgørelser i straffesager offentliggøres med undtagelse af dem, der indeholder fortrolige oplysninger. DE: Hver delstat beslutter, om retsafgørelser i første instans skal gøres tilgængelige online. IE: I summariske sager (straffesager) er retsafgørelsen normalt ikke skriftlig. CY: I forvaltningsretlige sager og straffesager bestemmer dommerne, hvilke afgørelser der skal offentliggøres. LU og SE: Domstolene offentliggør ikke retsafgørelser regelmæssigt online (kun i skelsættende sager). AT: I første og anden instans bestemmer dommerne, hvilke afgørelser der skal offentliggøres. NL: Domstolene bestemmer, hvilke retsafgørelser der skal offentliggøres, i henhold til offentliggjorte kriterier. PL: I forvaltningsretlige sager bestemmer afdelingslederne ved de enkelte domstole, hvilke retsafgørelser der skal offentliggøres. PT: I civilretlige sager og straffesager bestemmer et udvalg ved domstolen, om retsafgørelserne skal offentliggøres.



Figur 29: Ordninger for udarbejdelse af maskinlæsbare retsafgørelser, 2019 (*) (civil-/handelsretlige, forvaltningsretlige og strafferetlige sager, alle instanser) (kilde: Europa-Kommissionen ( )) (*) Maksimum: 24 point pr. sagstype. For hver af de tre instanser (første, anden, sidste) kan der gives ét point, hvis alle retsafgørelser er omfattet. Hvis kun nogle retsafgørelser er omfattet i en bestemt instans, tildeles kun 0,5 point. Hvis en medlemsstat kun har to instanser, er der givet point for tre instanser ved at kopiere dataene fra den pågældende højere instans til den ikke-eksisterende instans. For de medlemsstater, der ikke skelner mellem forvaltningsretlige sager og civil- og handelsretlige sager, er der givet samme antal point for begge retsområder. ES: Det er ikke tilladt at anvende den generelle domstolsadministrations database til kommercielle formål eller til massedownload af information. Videreanvendelsen af disse oplysninger til udarbejdelse af databaser eller til kommercielle formål skal følge den procedure og de betingelser, der er fastsat af domstolsadministrationen gennem dens dokumentationscenter. FR: Kun domme, der er offentliggjort af Cour de Cassation (højesteret), er gratis tilgængelige for offentligheden. Dem, der er offentliggjort af appelinstanserne på Jurica, er tilgængelige via det private virtuelle retsnetværk og for juridiske forlæggere. Domme, der er oversendt af førsteinstansretterne og landsretterne til Cour de Cassation, er ikke genstand for anonymisering eller pseudonymisering. Der er givet fri adgang til retsafgørelser — bortset fra gentagne og systematiske anmodninger. Videreanvendelsen af personoplysninger om dommere og andet personale i retsvæsenet til at evaluere, analysere, sammenligne eller forudsige deres faktiske eller formodede professionelle praksis er strafbart. IE: I det irske retssystem findes der ingen domstol med særlig kompetence til at behandle forvaltningsretlige sager. LU: I forvaltningsretlige sager er der kun to domstolsniveauer. — Adgang til alternative tvistbilæggelsesmetoder — I figur 30 vises medlemsstaternes indsats for at fremme frivillig anvendelse af alternative tvistbilæggelsesmetoder (ATB-metoder) gennem særlige incitamenter, som varierer afhængigt af retsområdet ( ). Figur 30: Fremme af og incitamenter til brug af alternative tvistbilæggelsesmetoder, 2019 (*) (kilde: Europa-Kommissionen ( )) (*) Maksimum: 52 point. Aggregerede indikatorer baseret på følgende indikatorer: 1) websted med oplysninger om alternativ tvistbilæggelse, 2) oplysningskampagner i medierne, 3) brochurer til offentligheden, 4) domstolen arrangerer på anmodning specifikke informationsmøder om alternativ tvistbilæggelse, 5) koordinator for alternativ tvistbilæggelse/mediation ved domstole, 6) offentliggørelse af evalueringer af anvendelsen af alternativ tvistbilæggelse, 7) offentliggørelse af statistikker om anvendelsen af alternativ tvistbilæggelse, 8) retshjælp dækker (helt eller delvist) de omkostninger, der er forbundet med alternativ tvistbilæggelse, 9) hel eller delvis godtgørelse af retsafgifter, herunder stempelafgifter, hvis den alternative tvistbilæggelse lykkes, 10) intet krav om advokat i proceduren med alternativ tvistbilæggelse, 11) dommer kan fungere som mægler, 12) en aftale indgået mellem parterne kan håndhæves ved retten, 13) anvendelse af elektroniske redskaber til at løse tvister gennem alternative tvistbilæggelsesmetoder. For hver af disse 13 indikatorer blev der givet ét point for hvert retsområde. CZ: Data for forvaltningsretlige tvister er ikke tilgængelige. DK: Hver ret har en ambassadør, der er ansvarlig for fremme af brugen af mediation. Forvaltningsdomstolene har mulighed for at foreslå parterne at bruge mediation. IE: Forvaltningsretlige sager er inkluderet i kategorien civil- og handelsretlige sager. EL: Alternativ tvistbilæggelse kan anvendes inden for området offentlige udbudsprocedurer ved appeldomstolen i forvaltningsretlige sager. ES: Alternativ tvistbilæggelse er obligatorisk i arbejdsretlige sager. LT: En sekretær for den nationale domstolsforvaltning koordinerer mediationsprocedurer ved domstolene. PT: Ved civil- og handelsretlige tvister godtgøres retsafgifter kun i sager for fredsdommere. SK: I den slovakiske retsorden er det ikke muligt at anvende alternativ tvistbilæggelse i forvaltningsretligt øjemed. SE: Dommere har processuel kompetence i forbindelse med alternativ tvistbilæggelse. Det er en obligatorisk opgave for dommeren at finde en mindelig løsning af tvisten, medmindre det er uhensigtsmæssigt på grund af sagens karakter. — Børnevenlig retspleje —





Figur 31 viser de forskellige ordninger i medlemsstaterne, der gør retssystemet mere tilgængeligt for børn og tilpasset deres behov, f.eks. ved at give børnevenlige oplysninger om sagerne eller træffe foranstaltninger til at forhindre, at barnet skal igennem flere retsmøder. Figur 31: Børnevenlig retspleje, 2019 (*) (kilde: Europa-Kommissionen ( )) 3.2.2. Ressourcer Retssystemet kan kun fungere godt, hvis det har tilstrækkelige ressourcer, herunder de nødvendige investeringer i fysisk og teknisk infrastruktur, og det har velkvalificerede og korrekt aflønnede medarbejdere med adgang til videreuddannelse inden for alle kategorier. Uden tilstrækkelige faciliteter, instrumenter og medarbejdere med de nødvendige kvalifikationer og kompetencer samt adgang til videreuddannelse bliver kvaliteten af retssager og afgørelser sat på spil. — Finansielle ressourcer — Figurerne nedenfor viser den offentlige sektors faktiske udgifter til retssystemets drift (ekskl. fængsler), både pr. indbygger (figur 32) og som en andel af bruttonationalproduktet (BNP) (figur 33) og hovedkategorierne for udgifter til domstole (figur 34) ( ).



Figur 32: Den offentlige sektors samlede udgifter til domstole, 2012, 2016-2018 (*) (i EUR pr. indbygger) (kilde: Eurostat) (*) Medlemsstaterne er opstillet efter udgifter i 2018 (fra højeste til laveste). 2018-data for ES, FR, HR, PT og SK er foreløbige. Figur 33: Den offentlige sektors samlede udgifter til domstole, 2012, 2016-2018 (*) (i procent af BNP) (kilde: Eurostat) (*) Medlemsstaterne er opstillet efter udgifter i 2018 (fra højeste til laveste). 2018-data for ES, FR, HR, PT og SK er foreløbige. Figur 34 viser de økonomiske hovedkategorier for den offentlige sektors udgifter til domstole: 1) Lønninger og andet vederlag til dommere og domstolsmedarbejdere, herunder bidrag til sociale sikringsordninger ("aflønning af ansatte" ( )), 2) udgifter til varer og tjenester, som forbruges i driften af domstolene, herunder leje af bygninger, kontorartikler, energi og retshjælp ("forbrug i produktionen" ( )), 3) investering i faste aktiver såsom domhuse og software ("faste bruttoinvesteringer" ( )) og 4) andre udgifter. Figur 34: Den offentlige sektors samlede udgifter til domstole efter kategori (i 2018, i procent af samlede udgifter) (kilde: Eurostat) (*) Data for ES, FR, HR og SK er foreløbige, data for PT er anslået. — Menneskelige ressourcer —

Tilstrækkelige menneskelige ressourcer er afgørende for et retssystems kvalitet. Mangfoldighed blandt dommere, herunder ligestilling mellem kønnene, sikrer supplerende ekspertise, kompetencer og erfaring og afspejler sammensætningen i samfundet. Figur 35: Antal dommere, 2012-2018 (*) (pr. 100 000 indbyggere) (kilde: CEPEJ-undersøgelse) (*) Denne kategori omfatter ifølge CEPEJ-metoden dommere på fuld tid. Den omfatter ikke "Rechtspfleger"/"court clerks", som findes i nogle medlemsstater. AT: Data om dommere i forvaltningsretlige sager er medtaget for første gang for 2016-cyklussen. EL: Det samlede antal juridiske dommere omfatter forskellige kategorier for den ovenfor angivne periode, hvilket til dels forklarer udsvingene. Fra og med 2016 omfatter data om antallet af juridiske dommere dommere af enhver rang, der behandler strafferetlige og politiske sager, samt forvaltningsdommere. IT: De regionale afdelinger af revisionsretten, de lokale domstole i skatte- og afgiftsretlige sager og militærdomstolene er ikke taget i betragtning. LU: Tallene er blevet revideret efter en forbedret metode. Figur 36: Andel af kvindelige juridiske dommere ved højesteret, 2017-2019 (*) (kilde: Europa-Kommissionen ( )) (*) Sorteret efter 2019-tal, fra højeste til laveste.



Figur 37: Antal advokater, 2012-2018 (*) (pr. 100 000 indbyggere) (kilde: CEPEJ-undersøgelse) (*) Efter CEPEJ-metoden er en advokat en person, der er kvalificeret og autoriseret i henhold til national ret til at procedere og optræde på vegne af sin klient, udøve erhvervet som advokat, have møderet for retterne eller rådgive og repræsentere sine klienter i retlige anliggender (henstilling Rec(2000)21 fra Europarådets Ministerkomité til medlemsstaterne om frihed til at udøve erhvervet som advokat). DE: Der skelnes ikke mellem forskellige advokatgrupper i Tyskland som f.eks. mellem advokater og sagførere med møderet. FI: Fra og med 2015 omfatter det oplyste antal advokater både advokater inden for den private sektor og advokater inden for den offentlige sektor. — Uddannelse — Uddannelse af dommere og anklagere er et vigtigt bidrag til retsafgørelsernes kvalitet og den domstolsservice, der leveres til borgerne. Dataene nedenfor omfatter uddannelse af dommere og anklagere inden for mange forskellige områder, bl.a. vedrørende kommunikation med parterne og pressen, og i retslige kompetencer.

Figur 38: Andel af videreuddannelsesaktiviteter for dommere vedrørende forskellige typer kompetencer, 2018 (*) (i procent af det samlede antal dommere, der modtog uddannelse) (kilde: Europa-Kommissionen ( )) (*) (*) Tabel 38 viser fordelingen af dommere, der har deltaget i videreuddannelsesaktiviteter (dvs. dem, der finder sted efter grunduddannelsesperioden for at blive dommer) inden for hvert af de fire udpegede områder, som en procentdel af det samlede antal uddannede dommere. Juridiske uddannelsesaktiviteter er ikke taget i betragtning. Myndighederne for uddannelse af dommere og anklagere i EL, MT og PT tilbød ikke specifikke uddannelsesaktiviteter vedrørende de udvalgte kompetencer. DK: Data omfatter domstolsmedarbejdere. AT: Data omfatter anklagere. Figur 39: Adgang til uddannelse for dommere i kommunikation, 2019 (*) (kilde: Europa-Kommissionen ( ))

(*) Maksimum: 14 point. Medlemsstaterne fik 1 point, hvis de har grunduddannelsesaktiviteter, og 1 point, hvis de har videreuddannelsesaktiviteter (maksimum 2 point for begge uddannelsestyper). DK: Der tilbydes ikke uddannelse i kommunikation med personer, der er syns- eller hørehandicappede, fordi staten tilbyder støtte i form af værktøjer eller en assistent i retslokalet til syns- eller hørehandicappede, f.eks. en døvetolk. Andre kommunikationsrelaterede uddannelser omfatter: kurser med det formål at forbedre færdigheder inden for offentlig kommunikation og kommunikation med medierne (BE, BG, EE, LV, NL, PL, RO, SK), kurser i afhøring (DE og AT), kurser i personaleforvaltning (BE, ES, PL) og undervisning i bløde færdigheder, som sikrer større klarhed i retsafgørelserne og præsentationsmåden (CZ, DK, LV, HU, PL, SK). 3.2.3. Vurderingsværktøjer Overvågning og evaluering af domstolenes aktiviteter gør det muligt at påvise mangler og behov og medvirker derved til at forbedre retssystemets kvalitet. Regelmæssige evalueringer kan forbedre retssystemets reaktionsevne over for nuværende og kommende udfordringer. Hensigtsmæssige IKT-værktøjer kan muliggøre sagsstyring i realtid og kan hjælpe med at opstille standardiserede domstolsstatistikker på nationalt plan. De kan desuden anvendes til håndtering af efterslæb og automatiserede hurtige varslingssystemer. Det er også vigtigt med undersøgelser for at vurdere, hvordan retssystemerne virker set ud fra retsvæsenets aktørers og domstolsbrugernes synsvinkel. Tilstrækkelig opfølgning på undersøgelsernes resultater er nødvendig for at forbedre retssystemernes kvalitet.



Figur 40: Tilgængelighed af IKT anvendt til sagsstyring og statistikker over domstolsaktiviteter, 2018 (*)

(0 = tilgængelig i 0 % af domstolene, 4 = tilgængelig i 100 % af domstolene( )) (kilde: CEPEJ-undersøgelse) (*) Ny metode, data kan ikke sammenlignes med tidligere år. Figur 41: Emner for undersøgelser foretaget blandt domstolsbrugere eller retsvæsenets aktører, 2018 (*) (kilde: Europa-Kommissionen ( )) (*) Medlemsstaterne fik et point pr. angivet undersøgelsesemne, uanset om undersøgelsen blev gennemført på nationalt eller regionalt plan eller på domstolsniveau. "Andre emner" omfatter: undersøgelser blandt advokater om, hvordan visse domstole fungerer (ES), kendskab til IKT-foranstaltninger som middel til at forbedre brugernes adgang (MT), domstoles ressourcer og materielle betingelser (PT), spørgsmål vedrørende et projekt om retfærdig rettergang (SI), muligheder for forbedring af domstolenes funktion (SK), opfattelser af passende straf (FI), tilfredshed hos retsvæsenets aktører og domstolsbrugerne med de tjenester, der leveres af retssystemet (SE). I DE blev der gennemført en række forskellige undersøgelser i delstaterne. Figur 42: Opfølgning på undersøgelser foretaget blandt domstolsbrugere eller retsvæsenets aktører, 2018 (*) (kilde: Europa-Kommissionen ( )) (*) Medlemsstaterne fik et point pr. type opfølgning. Kategorien "Andre former for specifik opfølgning" omfattede: inspektion (ES), anvendelse som retningslinjer for udarbejdelse af interne politikker (MT), offentliggørelse af informative værktøjer for offentligheden (SI), domstoles selvevalueringsrapporter (SK). 3.2.4. Standarder Standarder kan forbedre retssystemernes kvalitet. Efter oversigten over standarder vedrørende timing og oplysninger til parterne i de foregående udgaver rettes fokus i EU's resultattavle for retsområdet 2020 mod timing, efterslæb og tidsplaner som et ledelsesværktøj for retsvæsenet ( ). I figur 43 præsenteres en oversigt over, hvilke medlemsstater der anvender standarderne for tidsfrister, tidsplaner og efterslæb, og omfatter for første gang oplysninger opdelt efter de retsområder og instanser, hvor sådanne standarder findes. Tidsfrister er kvantitative frister, f.eks. for det maksimale antal dage fra registreringen af en sag og indtil det første retsmøde. Efterslæb er sager, som har varet længere end et bestemt tidsrum. Tidsplaner er målbare mål/praksisser, som f.eks. angiver en på forhånd fastlagt andel sager, der skal være afsluttet inden for en bestemt periode. Figur 43: Standarder vedrørende timing, 2019 (*) (kilde: Europa-Kommissionen ( )) (*) Medlemsstaterne fik 1 point pr. instans (første, anden, sidste) for hvert retsområde (civil-, handels-, forvaltnings- og strafferetlig), hvis der findes en standard. Maksimumsværdi: 27 point. Hvis en medlemsstat kun har to instanser, er der givet point for tre instanser ved at kopiere dataene fra den pågældende højere instans til den ikkeeksisterende instans. For de medlemsstater, der ikke skelner mellem de to retsområder (civil- og handelsretlige sager og forvaltningsretlige sager), er der givet samme antal point for begge retsområder.

3.2.5. Oversigt over retssystemernes kvalitet Nem adgang, tilstrækkelige ressourcer, effektive vurderingsværktøjer og hensigtsmæssige standarder og fremgangsmåder er centrale faktorer, der bidrager til retssystemernes kvalitet. Borgere og virksomheder forventer afgørelser af høj kvalitet af et effektivt retssystem.I EU's resultattavle for retsområdet 2020 gives der en detaljeret sammenlignende undersøgelse af disse faktorer. Adgang I denne udgave undersøges igen en række elementer, der bidrager til et brugervenligt retssystem: ·Næsten alle medlemsstater giver visse onlineoplysninger om deres retssystem, herunder en central webportal med onlineformularer og interaktive uddannelsesaktiviteter om juridiske rettigheder (figur 22). Der er forskelle med hensyn til oplysningernes indhold, og i hvilket omfang de opfylder brugernes behov. Kun et begrænset antal medlemsstater (ni) tilbyder f.eks. et interaktivt onlineværktøj, som sætter brugerne i stand til at finde ud af, om de har ret til retshjælp, ved hjælp af interaktiv onlinesimulering. Der gives imidlertid oplysninger til fremmedsprogede samt oplysninger, der specifikt er målrettet mod syns- eller hørehandicappede i de fleste medlemsstater. ·Tilgængeligheden af retshjælp og retsafgifternes størrelse har stor betydning for adgangen til domstolsprøvelse, især for de dårligt stillede. Det fremgår af figur 23, at forbrugere, hvis indtægt ligger under Eurostats fattigdomsgrænse, ikke modtager retshjælp i visse medlemsstater. Sammenlignet med sidste år har adgangen til retshjælp været stabil. Samtidig er muligheden for at få retshjælp i løbet af årene blevet indskrænket i nogle medlemsstater. Niveauet for retsafgifter (figur 24) har været stort set stabilt siden 2016, selv om byrden ved retsafgifter fortsat er forholdsmæssigt højere for tvister med lav værdi. Vanskelighederne med at få adgang til retshjælp kombineret med retsafgifternes store størrelse i visse medlemsstater kan afskrække dårligt stillede fra at udøve deres ret til domstolsprøvelse. ·EU's resultattavle for retsområdet 2020 indeholder for første gang også oplysninger om retsgebyrer og godtgørelse af udgifter til advokatbistand i handelsretlige sager. Niveauet for retsafgifterne i handelsretlige sager (figur 25) varierer meget mellem medlemsstaterne (fra 0,1 % til 6 % af kravets værdi), idet kun to medlemsstater slet ikke har nogen retsafgifter. Figur 26 viser for første gang, i hvilket omfang den vindende part kan få dækket sine udgifter til advokatbistand i en handelsretlig sag. Der er store forskelle med hensyn til godtgørelse af udgifter til advokatbistand under selve retssagen både mellem medlemsstater med og uden et lovbestemt afgiftssystem og inden for disse grupper (navnlig mellem mere og mindre favorable lovbestemte afgiftssystemer). I mange medlemsstater afhænger muligheden for at få godtgjort udgifter til advokatbistand desuden af domstolenes skøn. Hvor favorabelt systemet til godtgørelse af udgifter til advokatbistand er, kan enten have en tilskyndende eller afskrækkende virkning på sandsynligheden for, at der anlægges sag, og dermed på den generelle adgang til domstolsprøvelse. ·Tilgængeligheden af elektroniske midler under retsproceduren bidrager til at øge adgangen til retssystemet og reducere både forsinkelser og omkostninger. Det fremgår af figur 27, at elektronisk indgivelse af krav og indgivelse af stævninger stadig ikke er mulig i mere end halvdelen af medlemsstaterne eller kun er mulig i begrænset omfang, som det allerede stod klart i EU's resultattavle for retsområdet 2019. Der er fortsat store forskelle, navnlig med hensyn til muligheden for at følge retssager online, og ingen medlemsstater har indført denne mulighed for alle domstole i alle retsområder. ·Sammenlignet med tidligere år er onlineadgangen til retsafgørelser (figur 28) forblevet stabil, navnlig for så vidt angår offentliggørelsen af afgørelser i højeste instans: 19 medlemsstater offentliggør alle civil-/handelsretlige og forvaltningsretlige domme, og samme antal medlemsstater offentliggør også strafferetlige domme i øverste instans. Disse positive tal ansporer alle medlemsstater til yderligere forbedringer, eftersom afgørelser i højeste instans har stor betydning for kontinuiteten vedrørende retspraksis. I lavere instanser er antallet af medlemsstater, der offentliggør alle domme, stadig væsentligt lavere, både for strafferetlige og civil-/handelsretlige og forvaltningsretlige domme, og dette tal har været stabilt siden 2017. ·EU's resultattavle for retsområdet 2020 uddyber undersøgelsen af de ordninger, der findes i medlemsstaterne for udarbejdelse af maskinlæsbare retsafgørelser (figur 29). Alle medlemsstater har visse ordninger for civil-/handelsretlige, forvaltningsretlige og strafferetlige sager. Der kan dog konstateres en betydelig forskel mellem medlemsstaterne. Det ser ud til, at forvaltningsdomstolene er kommet relativt længere med hensyn til at skabe de rette faktorer for et algoritmevenligt retssystem. De retssystemer, hvor der findes ordninger med modeller for domme, der følger standarder, som gør dem maskinlæsbare, synes at have potentiale til at opnå bedre resultater i fremtiden. ·Antallet af medlemsstater, som fremmer den frivillige anvendelse af alternative tvistbilæggelsesmetoder (figur 30) i private tvister, bliver stadig ved med at stige sammenlignet med tidligere år. Dette gøres navnlig ved at introducere flere incitamenter til anvendelsen af alternative tvistbilæggelsesmetoder på tværs af forskellige retsområder. Forvaltningsretlige tvister er blevet taget i betragtning for andet år i træk, og der er sket en vis forbedring, idet mere end halvdelen af medlemsstaterne nu giver mulighed for alternativ tvistbilæggelse på dette område. ·EU's resultattavle for retsområdet 2020 giver for første gang et samlet overblik over de foranstaltninger, som medlemsstaterne har truffet med henblik på et børnevenligt retssystem (figur 31). Næsten alle medlemsstater foretager visse tilpasninger for børn, og foranstaltninger for børnevenlige retssager (herunder omgivelserne) og for at forhindre, at børn skal afgive flere vidneforklaringer. Mindre end halvdelen af medlemsstaterne har imidlertid oprettet børnevenlige websteder med oplysninger om retssystemet. Ressourcer Retssystemer af høj kvalitet i medlemsstaterne kræver en tilstrækkelig grad af finansielle og menneskelige ressourcer, herunder de nødvendige investeringer i fysisk og teknisk infrastruktur, relevant grunduddannelse og videreuddannelse samt mangfoldighed blandt dommerne, herunder ligevægt mellem kønnene. EU's resultattavle for retsområdet 2020 viser følgende: ·Vedrørende finansielle ressourcer viser dataene, at den offentlige sektors udgifter til domstole generelt forblev stabile i de fleste medlemsstater i 2018, men at der stadig er betydelige forskelle mellem de faktiske beløb, både i EUR pr. indbygger og i procent af BNP, medlemsstaterne imellem (figur 32 og 33). Næsten alle medlemsstater øgede deres udgifter pr. indbygger i 2018 (en stigning i forhold til 2017), og et flertal øgede også deres udgifter i procent af BNP. ·Som i 2019 viser EU's resultattavle for retsområdet 2020 også opdelingen af de samlede udgifter i forskellige kategorier på grundlag af data indsamlet af Eurostat. Figur 34 viser betydelige forskelle mellem medlemsstaternes udgiftsmønstre. På den ene side udgør lønninger og andet vederlag til dommere og domstolsmedarbejdere (herunder bidrag til sociale sikringsordninger) den største andel i de fleste medlemsstater, mens investeringer i faste aktiver som f.eks. domhuse og software generelt er meget lave og i nogle medlemsstater ikkeeksisterende. På den anden side er udgifterne til domstolenes drift (f.eks. leje af bygninger, retshjælp og andet forbrug) væsentligt højere i nogle få medlemsstater end i de fleste andre. Denne fordeling er forblevet forholdsvis stabil fra år til år (figur 34). ·Kvinder udgør stadig mindre end 50 % af dommerne ved domstolene i højeste instans i de fleste medlemsstater (figur 36). Udviklingen i den treårige periode fra 2017 til 2019 viser, at tendenserne varierer mellem medlemsstaterne, men andelen af kvindelige dommere ved domstolene i højeste instans er vokset siden 2010 i de fleste medlemsstater. ·Med hensyn til uddannelse af dommere tilbyder de fleste medlemsstater i et vist omfang videreuddannelse i retslige kompetencer (judgecraft), færre tilbyder videreuddannelse i IT-kompetencer, domstolsforvaltning og retsetik, og antallet af dommere, der gennemfører sådan videreuddannelse, er stadig lavt i de fleste lande (figur 38). Med hensyn til uddannelse i kommunikation med sårbare sagsparter ser det ud til, at der stadig er en tendens til forbedringer til fordel for syns- eller hørehandicappede parter, ofre for kønsbaseret vold og asylansøgere (figur 39). Uddannelse i bevidstgørelse og håndtering af desinformation er også blevet mere udbredt i forhold til sidste år. Vurderingsværktøjer ·Selv om de fleste medlemsstater har indført IKT-sagsstyringssystemer (med nogle få undtagelser), er der fortsat mangler, hvad angår værktøjer til udarbejdelse af statistikker over domstolsaktiviteter (figur 40). Sådanne systemer tjener forskellige formål, herunder at generere statistikker, og bør indføres konsekvent i retssystemet. Nogle medlemsstater har indført hurtige varslingssystemer for at påvise funktionsfejl eller manglende overholdelse af sagsbehandlingsstandarderne, hvilket gør det lettere at finde rettidige løsninger. I nogle medlemsstater er der endnu ikke sikret dataindsamling på landsplan inden for alle retsområder. ·Anvendelsen af undersøgelser med deltagelse af domstolsbrugere og retsvæsenets aktører (figur 41) er igen faldet, og flere og flere medlemsstater vælger ikke at gennemføre undersøgelser. Der synes dog at være en vis forskel på, hvilke medlemsstater der ikke har gennemført undersøgelser, og det tyder på, at undersøgelserne undertiden kun gennemføres hvert andet år eller med flere års mellemrum. Tilgængelighed, kundeservice, retsmøder og domme samt den generelle tillid til retssystemet var stadig tilbagevendende undersøgelsesemner, men kun få medlemsstater undersøgte tilfredsheden blandt grupper med særlige behov eller enkeltpersoners bevidsthed om deres rettigheder. Selv om næsten alle de medlemsstater, der gennemførte undersøgelser, også sikrede opfølgning (figur 42), varierede omfanget af denne opfølgning fortsat betydeligt. Resultaterne indgik normalt i årlige eller særlige rapporter, og i mange medlemsstater blev de anvendt til evalueringer eller til at afdække behovet for at ændre lovgivningen. Standarder Standarder kan højne retssystemernes kvalitet. Denne udgave af EU's resultattavle for retsområdet omfatter igen en nærmere undersøgelse af visse standarder, der har til formål at forbedre timingen af sagsforløb, og opdeler disse standarder på en mere detaljeret måde efter instans og de retsområder, hvor sådanne standarder findes. ·Næsten alle medlemsstaterne anvender standarder for timing, selv om de ikke altid er udviklet i samme grad for alle instanser og på alle retsområder. Standarder, der fastsætter tidsfrister (f.eks. for tidspunktet fra registreringen af en sag indtil det første retsmøde), er fortsat mere almindelige, mens standarder for tidsplaner (som f.eks. angiver en på forhånd fastlagt andel af sager, der skal være afsluttet inden for en bestemt periode) og efterslæb fortsat er relativt mindre almindelige (figur 43). Visse medlemsstater, som står over for særlige udfordringer med hensyn til effektivitet, anvender imidlertid ikke sådanne standarder på nuværende tidspunkt eller kun i begrænset omfang.





3.3. Uafhængighed Domstolenes uafhængighed, som er en integreret del af opgaven med at træffe retsafgørelser, er et krav, og det udspringer af princippet om effektiv retsbeskyttelse, som er omhandlet i artikel 19 TEU, og retten til effektive retsmidler ved en domstol, som er forankret i EU's charter om grundlæggende rettigheder (artikel 47) ( ). Dette krav forudsætter a) ekstern uafhængighed, hvor det pågældende organ udøver sine funktioner helt uafhængigt uden at være underlagt nogen hierarkiske begrænsninger eller underordnet noget andet organ og uden at modtage ordrer eller instrukser fra nogen som helst kilde, hvilket betyder, at det er beskyttet mod ydre indblanding eller pres, der kan påvirke dets medlemmers uafhængige vurdering og påvirke deres afgørelser, og b) intern uafhængighed og upartiskhed, hvor der opretholdes en ensartet afstand fra parterne i sagen og deres respektive interesser med hensyn til sagens genstand (). Retsvæsenets uafhængighed sikrer, at alle rettigheder, som borgerne har i henhold til EU-retten, beskyttes, og at de værdier, der er fælles for medlemsstaterne som fastsat i artikel 2 TEU, navnlig retsstatsprincippet, beskyttes (). Bevarelsen af EU's retsorden er af afgørende betydning for alle borgere og virksomheder, hvis rettigheder og friheder er beskyttet i henhold til EU-retten. Opfattelsen af retsvæsenets uafhængighed er en vækstfremmende faktor, ligesom opfattelsen af manglende uafhængighed kan virke hæmmende for investeringer. Ud over en række indikatorer for opfattelsen af retsvæsenets uafhængighed fra forskellige kilder indeholder resultattavlen for retsområdet for 2020 en række indikatorer for, hvordan retssystemerne er organiseret med henblik på at beskytte retsvæsenets uafhængighed i bestemte typer situationer, hvor uafhængigheden kan være i fare. På baggrund af input fra Det Europæiske Netværk af Domstolsadministrationer (ENCJ), Netværket af Præsidenterne for Den Europæiske Unions Øverste Domstole (NPSJC) og fra Ekspertgruppen vedrørende Hvidvask af Penge og Finansiering af Terrorisme indeholder EU's resultattavle for retsområdet 2020 nye eller ajourførte indikatorer vedrørende retsgarantier i forbindelse med disciplinærsager vedrørende dommere og udnævnelse af medlemmer af domstolsadministrationerne samt to nye oversigter over disciplinærsager vedrørende anklagere.



3.3.1. Opfattelse af retsvæsenets uafhængighed Figur 44: Borgernes opfattelse af domstoles og dommeres uafhængighed (*) (kilde: Eurobarometer ( ) — lyse farver: 2016, 2018 og 2019, mørke farver: 2020) (*) Medlemsstaterne er i første omgang opstillet efter den procentdel af respondenterne, der oplyste, at domstolenes og dommernes uafhængighed er meget god eller rimelig god (samlet antal positive svar). Hvis procenten for det samlede antal positive svar for nogle medlemsstater er den samme, opstilles de efter den procentdel af respondenterne, der oplyste, at domstolenes og dommernes uafhængighed er rimelig dårlig eller meget dårlig (samlet antal negative svar). Hvis procenten for det samlede antal positive og negative svar for nogle medlemsstater er den samme, opstilles de efter den procentdel af respondenterne, der oplyste, at domstolenes og dommernes uafhængighed er meget god. Hvis procenten for det samlede antal positive og negative svar samt for svaret meget god for nogle medlemsstater er den samme, opstilles de efter den procentdel af respondenterne, der oplyste, at domstolenes og dommernes uafhængighed er meget dårlig. I figur 45 vises hovedårsagerne til opfattelsen af domstoles og dommeres manglende uafhængighed. De respondenter blandt borgerne, som havde angivet retsvæsenets uafhængighed som "rimelig dårlig" eller "meget dårlig", kunne vælge mellem tre årsager til deres bedømmelse. Medlemsstaterne er angivet i samme rækkefølge som i figur 44. Figur 45: Hovedårsager til opfattelsen af manglende uafhængighed blandt borgerne (andel af alle respondenter — højere værdi betyder større betydning) (kilde: Eurobarometer ( )) Figur 46: Virksomhedernes opfattelse af domstoles og dommeres uafhængighed (*) (kilde: Eurobarometer ( ) — lyse farver: 2017, 2018 og 2019, mørke farver: 2020) (*) Medlemsstaterne er i første omgang opstillet efter den procentdel af respondenterne, der oplyste, at domstolenes og dommernes uafhængighed er meget god eller rimelig god (samlet antal positive svar). Hvis procenten for det samlede antal positive svar for nogle medlemsstater er den samme, opstilles de efter den procentdel af respondenterne, der oplyste, at domstolenes og dommernes uafhængighed er rimelig dårlig eller meget dårlig (samlet antal negative svar). Hvis procenten for det samlede antal positive og negative svar for nogle medlemsstater er den samme, opstilles de efter den procentdel af respondenterne, der oplyste, at domstolenes og dommernes uafhængighed er meget god. Hvis procenten for det samlede antal positive og negative svar samt for svaret meget god for nogle medlemsstater er den samme, opstilles de efter den procentdel af respondenterne, der oplyste, at domstolenes og dommernes uafhængighed er meget dårlig. I figur 47 vises hovedårsagerne til opfattelsen af domstoles og dommeres manglende uafhængighed. De respondenter blandt virksomhederne, som havde angivet retsvæsenets uafhængighed som "rimelig dårlig" eller "meget dårlig", kunne vælge mellem tre årsager til deres bedømmelse. Medlemsstaterne er angivet i samme rækkefølge som i figur 46. Figur 47: Hovedårsager til opfattelsen af manglende uafhængighed blandt virksomhederne (andel af alle respondenter — højere værdi betyder større betydning) (kilde: Eurobarometer ( ))





Figur 48: WEF: Virksomhedernes opfattelse af retsvæsenets uafhængighed, 2010-2019 (opfattelse — jo højere værdi, jo gunstigere opfattelse) (kilde: Det Verdensøkonomiske Forum ( )) 3.3.2. Strukturel uafhængighed Garantierne for strukturel uafhængighed forudsætter, at der findes regler — om bl.a. domstolenes sammensætning, medlemmernes udnævnelse og funktionsperiode, tilfælde, hvor domstolenes medlemmer kan vige deres sæde, tilfælde, hvor de har pligt til at vige deres sæde, samt tilfælde, hvor de kan afsættes — som gør det muligt at fjerne enhver rimelig tvivl i offentligheden om, at domstolene er uimodtagelige for påvirkninger udefra og neutrale i forhold til de interesser, som står over for hinanden ( ). Disse regler skal navnlig være af en sådan art, at de ikke blot udelukker enhver direkte indflydelse i form af instrukser, men ligeledes mere indirekte former for indflydelse, som kan påvirke de pågældende dommeres afgørelser (). Der er udviklet europæiske standarder, navnlig af Europarådet i f.eks. Europarådets henstilling fra 2010 om dommere: uafhængighed, effektivitet og ansvar ( ). I resultattavlen for retsområdet 2020 præsenteres en række indikatorer for, hvordan retssystemerne er organiseret med henblik på at garantere retsvæsenets uafhængighed. Denne udgave af resultattavlen for retsområdet indeholder ajourførte indikatorer for organer og myndigheder, som er involveret i disciplinærsager vedrørende dommere (figur 49 og 50), og for udnævnelse af medlemmer af domstolsadministrationerne (figur 51 og 52) ( ). EU's resultattavle for retsområdet 2020 præsenterer også oplysninger om organer og myndigheder, der er involveret i disciplinærsager vedrørende anklagere (figur 53 og 54), og en ajourført mere detaljeret oversigt over instrukser til anklagere i individuelle sager (figur 55) ( ). I figurerne vises de nationale rammer, som de forelå i december 2019. Figurerne i resultattavlen er ikke udtryk for nogen vurdering og indeholder ingen kvantitative data om, hvor effektive garantierne er. De har ikke til formål at afspejle kompleksiteten af og detaljerne i garantierne. Flere garantier sikrer ikke i sig selv et velfungerende retssystem. Det bør endvidere bemærkes, at gennemførelsen af politikker og praksis for at fremme integritet og forebygge korruption i retsvæsenet også er af afgørende betydning for at sikre dettes uafhængighed. Effektiv beskyttelse af retsvæsenets uafhængighed kræver i sidste ende en kultur for integritet og uvildighed, som deles af alle aktører og respekteres af samfundet som helhed. — Garantier i forbindelse med disciplinærsager vedrørende dommere — Disciplinærsager vedrørende dommere udgør nogle af de mest følsomme situationer, når det gælder retsvæsenets uafhængighed. Ifølge EU-Domstolen kræves det, at "disciplinærordningen for dem, som har til opgave at udøve dømmende myndighed, frembyder de nødvendige garantier for at undgå enhver risiko for, at en sådan ordning anvendes som et system til politisk kontrol med retsafgørelsers indhold"( ). De garantier, der af Domstolen er udpeget som væsentlige med henblik på at bevare den dømmende magts uafhængighed, omfatter regler, som både definerer, hvilken adfærd der udgør disciplinærforseelser, og hvilke sanktioner der konkret finder anvendelse, som foreskriver et uafhængigt organs indgriben i henhold til en procedure, der fuldt ud garanterer rettighederne i chartrets artikel 47 og 48, bl.a. retten til et forsvar, og som fastsætter en mulighed for at indbringe disciplinærorganers afgørelser for domstolene ( ). Domstolen fastslog, at "artikel 267 TEUF giver de nationale retter en meget vid adgang til at indbringe spørgsmål for Domstolen [...] på ethvert tidspunkt under proceduren, som de finder passende" ( ). Domstolen tilføjede, at en national bestemmelse, der forhindrer en sådan adgang "for at undgå [...] at [...] pådrage sig disciplinære sanktioner" er "en krænkelse af de prærogativer, der er tillagt de nationale retter ved artikel 267 TEUF, og følgelig effektiviteten af det samarbejde mellem Domstolen og de nationale retter, der er fastsat ved ordningen med præjudiciel forelæggelse" ( ). Domstolen har også fastslået, at det forhold, at man ikke pådrager sig disciplinære sanktioner for at indgive en anmodning om præjudiciel afgørelse til Domstolen, er en væsentlig garanti for retsvæsenets uafhængighed ( ). I henhold til Europarådets standarder kan der indledes disciplinærsager vedrørende dommere, når de ikke udfører deres opgaver effektivt og på behørig vis ( ). Dommeres fortolkning af lovgivning, vurdering af kendsgerninger eller afvejning af beviser for at træffe afgørelse i en sag bør ikke give anledning til civilt eller disciplinært ansvar undtagen i tilfælde af forbryderisk hensigt og grov uagtsomhed ( ). Derudover bør disciplinærsager behandles af en uafhængig myndighed som f.eks. en domstol under overholdelse af alle garantier for en retfærdig rettergang. Dommeren bør under en disciplinærsag være berettiget til at indbringe både afgørelsen og sanktionen for domstolene. Disciplinærsanktioner skal være forholdsmæssige ( ). I figur 49 vises en ajourført oversigt over de myndigheder, der træffer afgørelse om disciplinære sanktioner mod almindelige dommere. Det kan være enten a) almindelige uafhængige myndigheder, som f.eks. domstole (højesteret, forvaltningsdomstol eller retspræsident) eller domstolsadministrationer, eller b) andre myndigheder, hvis medlemmer udnævnes specifikt af domstolsadministrationen, af dommere eller af den udøvende myndighed.



Figur 49: Myndighed, som træffer afgørelse om disciplinære sanktioner mod dommere (*) ( ) (*) BG: Retspræsidenten kan pålægge lettere disciplinære sanktioner. Enhver afgørelse om disciplinærforanstaltninger kan indbringes for den øverste forvaltningsdomstol. CZ: Disciplinærsager behandles af disciplinærafdelinger under den øverste forvaltningsdomstol. Medlemmerne foreslås af retspræsidenten ud fra en liste over dommere og vælges ved lodtrækning. DK: Den Særlige Klageret, som har fem medlemmer, der formelt udpeges af justitsministeren, men som indstilles af henholdsvis Højesteret, landsretterne, Dommerforeningen og Advokatsamfundet samt en jurist med særlig videnskabelig uddannelse, træffer afgørelse om disciplinære sanktioner. Præsidenten for en domstol i første instans kan udstede en advarsel. DE: Disciplinærforanstaltninger kan anvendes i formelle disciplinærsager (§ 63 i den tyske lov om retsvæsenet og den tilsvarende bestemmelse på delstatsplan) af tjenestedomstole ("Dienstgerichte des Bundes" vedrørende forbundsstatsdommere og "Dienstgericht der Länder" vedrørende delstatsdommere), som er særlige paneler i almindelige domstole. Medlemmerne af disse paneler udnævnes af dommerne ("Präsidium") ved den pågældende ret (forbundsdomstolen eller regional appeldomstol eller regional ret i første instans). Der kan træffes afgørelse om mindre alvorlige disciplinærforanstaltninger, som f.eks. en irettesættelse, i en disciplinærdom (§ 64 i den tyske lov om retsvæsenet og de tilsvarende bestemmelser på delstatsplan) af enten en retspræsident eller justitsministeriet (både på delstats- og forbundsstatsniveau). EE: Disciplinærsager behandles af dommere i disciplinærkammeret, som udnævnes af højesteret og generalforsamlingen af alle estiske dommere. IE: Judicial Conduct Committee træffer afgørelse. Dette udvalg er nedsat af domstolsrådet og består af tre dommere, der er valgt af deres kolleger, fem retsformænd (ex officio-medlemmer) og fem lægmedlemmer udpeget af regeringen. I henhold til forfatningen kan en dommer afsættes for påvist misbrug af offentligt hverv eller inhabilitet efter resolutioner truffet af begge parlamentskamre (Oireachtas) med opfordring til, at dommeren afsættes. EL: Disciplinærmyndigheden over for dommere udøves i første og anden instans af råd sammensat af højtplacerede almindelige dommere, som vælges ved lodtrækning. Disciplinærmyndigheden over for højtplacerede dommere udøves af det øverste disciplinærråd. IT: Enhver afgørelse om disciplinærforanstaltninger truffet af domstolsadministrationen kan indbringes for den øverste domstol. LV: Disciplinærsager behandles af det retlige disciplinærudvalg, hvis medlemmer udnævnes af generalforsamlingen af dommere. ES: Disciplinære afgørelser vedrørende milde disciplinærforseelser træffes af forvaltningskammeret ved domstolen i det distrikt, hvor den pågældende dommer har sæde (øverste regionale domstol, den nationale domstol og højesteret samt af præsidenterne for højesteret, domstolen i visse straffe-, forvaltnings- og arbejdsretlige sager og den øverste regionale domstol, hvor den pågældende dommer har sæde, ifølge 421.1.a) i lov om retsvæsenet). LT: I første instans træffes afgørelser af æresdomstolen, hvis medlemmer og formand (dommer, valgt af domstolsadministrationen) er beskrevet i domstolsadministrationens afgørelse. Den består af seks dommere udvalgt og udnævnt af domstolsadministrationen, to medlemmer udnævnt af landets præsident og to medlemmer udnævnt af formanden for Seimas. I anden instans træffer højesteret afgørelse. HU: Disciplinærsager behandles af tjenestedomstolen, som udpeges af domstolsadministrationen. Retspræsidenten kan pålægge den mildeste sanktion ("advarsel"), som kan prøves ved tjenestedomstolen. MT: Udvalget for dommere og lægdommere, der er et underudvalg under domstolsstyrelsen, træffer afgørelse. Udvalget består af tre dommere eller lægdommere, der vælges af deres kolleger. PL: Justitsministeren udvælger disciplinærdommere efter en ikkebindende høring af den nationale domstolsadministration. Den øverste domstols disciplinærafdeling, der træffer afgørelse om bl.a. disciplinærsager for dommere i anden instans, blev ikke anset for at være en uafhængig domstol i henhold til EU-retten i tre domme afsagt af den øverste domstol, der gennemførte Domstolens dom af 19. november 2019. SI: Disciplinærdomstolen udnævnes af domstolsadministrationen blandt domstolsadministrationens egne medlemmer og dommere foreslået af højesteret. SK: Formændene for førsteinstansretter har beføjelse til at pålægge en disciplinær sanktion i form af en "skriftlig advarsel". Disciplinærpaneler udnævnes af domstolsadministrationen. For præsidenten og vicepræsidenten for højesteret er forfatningsdomstolen kompetent i disciplinærsager. SE: En fast dommer kan kun afsættes, hvis vedkommende har begået en alvorlig forbrydelse eller gentagne gange har forsømt sit embede og dermed har gjort det åbenlyst, at han eller hun ikke er egnet til at varetage dommerhvervet. Såfremt afgørelsen om at afsætte en dommer er blevet truffet af en anden myndighed end en domstol (i praksis af statens ansvarsnævn), kan den berørte dommer indbringe afgørelsen for en domstol for at få den prøvet. Afgørelsen kan anfægtes af dommeren selv ved distriktsretten eller med støtte fra fagforeningen i arbejdsretten som førsteinstansret. Figur 50 viser en ajourført oversigt over de undersøgelsesorganer, der forestår den formelle undersøgelse under disciplinærsager vedrørende dommere. Den vedrører ikke foreløbige undersøgelser af, hvorvidt der skal indledes en formel disciplinærsag eller ej. Undersøgelsesfasen er en særlig følsom del af disciplinærsager, som kan påvirke retsvæsenets uafhængighed. Undersøgelsen kan foretages af enten a) almindelige uafhængige myndigheder, som f.eks. retspræsidenter eller domstolsadministrationer, eller b) af andre efterforskere, som er udpeget specifikt — af domstolsadministrationen, af dommere eller af andre myndigheder — til at foretage undersøgelser i disciplinærsager vedrørende dommere. Figur 50: Efterforskere i formelle disciplinærsager vedrørende dommere (*) ( ) (*) BG: Den relevante administrative chef for retten [for faktiske omstændigheder, der kan føre til en irettesættelse] eller dommerkollegiet (disciplinærudvalg) ved det øverste domstolsråd forestår undersøgelsen. Inspektoratet ved det øverste domstolsråd foretager inspektioner, på grundlag af hvilke det kan fremsætte forslag i disciplinærsager. CZ: Justitsministeren kan også foretage foreløbige undersøgelser med henblik på udarbejdelse af begæringen om indledning af en disciplinærsag, normalt ved høring af retspræsidenten ved den domstol, hvor den berørte dommer har sæde. DK: Enhver kan klage til Den Særlige Klageret, som er beliggende i og forvaltes af Højesteret, og som træffer afgørelse efter høring af begge parter. Rigsadvokaten kan også foretage undersøgelsen. DE: Der er ikke nogen formel forundersøgelsesfase. I disciplinærkendelser vedrørende milde alvorlige disciplinærforanstaltninger, som f.eks. en irettesættelse, vurderer retspræsidenten og den øverste tjenestemyndighed (oftest justitsministeriet, både på delstats- og forbundsstatsniveau) forholdene. Den øverste tjenestemyndighed afgør, hvorvidt der skal indledes en disciplinærsag ved retten, hvorefter retten foretager en formel undersøgelse. EE: En retspræsident eller justitskansler (ombudsmand) kan foretage en undersøgelse. IE: Dommerne er ikke underlagt noget disciplinærorgan eller nogen disciplinærordning bortset fra den i forfatningen fastlagte procedure, i henhold til hvilken en dommer kan afsættes for påvist misbrug af offentligt hverv eller inhabilitet efter resolutioner truffet af begge parlamentskamre (Oireachtas) med opfordring til, at dommeren afsættes. EL: For civil- og straffedomstole: Den retlige kontrolinstans, som vælges blandt dommerne ved lodtrækning. For forvaltningsdomstole: Efterforskeren vælges blandt statsrådets medlemmer ved lodtrækning. ES: Lederen for disciplinære sanktioner udpeges af den generelle domstolsadministration. Lederen vælges fra en gruppe dommere fra højesteret og dommere med over 25 års juridisk erfaring, men varetager udelukkende hvervet som leder under sit mandat. FR: Formanden for domstolsadministrationen vælger et eller to medlemmer af administrationen til at forestå de relevante un