KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
KOM(94) 682 endelig udg. 
Bruxelles, den 25.01.1995 
GRØNBOG OM LIBERALISERING 
AF TELEINFRASTRUKTUR OG KABEL-TV-NET 
2. del 
FÆLLES PRINCIPPER 
FOR UDBUD AF TELEINFRASTRUKTUR 
i DEN EUROPÆISKE UNION 
(forelagt »f Komissionen) 

ÊCL 
Indledning 
Den 25. oktober 1994 vedtog Kommissionen første del af en grønbog om liberalisering af 
teleinfrastruktur og kabel-tv-net. Heri opstiller Kommissionen generelle principper og en tidsplan, 
som skal danne grundlag for en høring med det mål at få fastlagt fælles principper for, hvordan 
infrastrukturområdet skal gribes an i EU. 
Grønbogens 1. og 2. del skal danne oplæg til, at der etableres en EU-politik for infrastruktur jf. 
opfordringen i Rådets resolution 93/C213/01 af 22. juli 1993 om tclcscktordcbaltcn i 1992. Rådet 
opfatter en sådan fælles politik som en forudsætning for, at man kan udvide 
liberaliseringsprocessen til ikke blot at omfatte taletelefoni, men også resten af telesektoren. 
I Kommissionens hvidbog om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse (KOM(93) 700 endelig 
udgave) understreges det - ligesom i rapporten om Europa og det globale informationssamfund, der 
blev udarbejdet af en gruppe fremtrædende erhvervsfolk under forsæde af kommissær Martin 
Bangemann - at Europa har brug for en effektiv, velfungerende kommunikationsinfrastruktur, som 
kan danne grundlag for det nye informationssamfund. 
Denne fokus afspejles også i Bangemann-rapporten, hvor der i første omgang opfordres til, al 
medlemsstaterne fremskynder den igangværende liberalisering af telesektoren ved at åbne for 
konkurrence i forbindelse med infrastrukturer og tjenester, der stadig befinder sig inden for 
m onopolom rådet. 
I Kommissionens handlingsplan om informationssamfundet (KOM(94) 347 endelig udgave af 
17.7.94) lægges der stor vægt på, at man hurtigst muligt får opstillet en politik vedrørende 
infrastruktur, ikke blot for alternative telenet og kabcl-tv-nct, men også som et generelt 
lovgrundlag for liberalisering af infrastruktur til fremføring af offentlig taletelefoni efter I. januar 
1998. 
Ved Rådets møde (Telekommunikation og Industri) den 28. september 1994 blev det understreget, 
at det på baggrund af den hastige markedsudvikling er vigtigt hurtigst muligl at få opstillet et klart, 
stabilt lov- og adminisfrationsgnindlag, så virksomhederne kan få gang i deres aktiviteter, 
investeringer og arbejde til fremme af informationssamfundet1\ 
Med udgangspunkt i disse forhold blev det i første del af grønbogen foreslået, at man skabte 
klarhed om, hvordan infrastrukturlibcraliseringcn skulle gribes an, ved at fastlægge et utvetydigt 
princip: Når en teletjeneste allerede er liberaliseret, bor der være mulighed for frit at vælge den 
underliggende infrastruktur, som anvendes til fremforing af tjenesten. 
1) Konklusion ved Kadets 1787. møde, 9561/94 (Press 197 - (i) af 2X9.1994. 
lia 
Som opfølgning heraf blev der ved Rådets møde den 17. november (telekommunikation) vedlaget 
en resolution, hvori man bakkede op om princippet om fuld liberalisering af infrastrukturområdet 
inden 1. januar 19982', omend med yderligere overgangsperioder for visse medlemsstater jf. Rådets 
resolution 93/C213/023', ligesom Kommissionen i resolutionen af 17. november blev opfordret til 
at udarbejde det nødvendige lovgrundlag. 
2. del af grønbogen har nu til formål at danne grundlag for en bred diskussion med alle 
interesserede parter om de vigtigste forhold i forbindelse med lovgivningen vedrørende 
infrastrukturliberaliscring fremover. Denned kan der fastlægges et ensartet regelsæt for udbud af 
infrastruktur i EU. Arbejdet med at gennemføre denne målsætning skal naturligvis falde i tråd med 
EU's politik for de øvrige områder af informationssamfundet. 
2) En række medlemsstater har i en tilhørende erklæring opfordret Kommissionen til hurtigst muligt at 
fremlægge forslag vedrorende anvendelse af alternativ infrastruktur til teletjenester, som allerede er 
blevet liberaliseret. 
3) Rådets resolution af 22. juli 1993, EFT nr. C 213 af 6.8.94, s. 2. 
LC 
Sammendrag 1 
I Indledning 1 
II Den valgte fremgangsmåde og grønbogens anvendelsesområde 9 
in Den nuværende situation 14 
III.1 Kommunikationsinfrastrukturer 14 
1JL2 Markedssituationen 17 
111.3 Lovgivningen for infrastruktur i medlemsstaterne 19 
111.4 Konklusion 24 
IV Den nye teknologi har medført store ændringer 25 
IV.1 Teknologi, som har påvirket markedsudviklingen og erhvervsmiljøet 25 
IV.2 Den tekniske udvikling 29 
IV.3 Planer vedrørende lovgivning 33 
IV.4 Hovedtendenser - konklusion 40 
V Det almene tjenesteudbud 41 
V.l Et alment udbud af teletjenester 41 
V.2 Udbygningen af det almene tjenesteudbud 46 
VI Beskæftigelse og social- og kulturforhold 47 
VI. 1 Beskæftigelsen og informationssamfundet 47 
VI.2 Beskæftigelsen og telesektoren 48 
VI.3 Sociale og kulturelle forhold 52 
VII Hvordan kan man integrere infrastrukturområdet i 
Den Europæiske Unions politik for telesektoren? 55 
VTJ.1 Generelle principper 56 
Vn.2 Monopoler og særrettigheder i forbindelse med infrastruktur 58 
VI1.3 Licensudstedelses|)n)cedurer, udvælgelseskriterier og 
licensvilkår i forbindelse med i nfrastrukturti I ladeiser 59 
V 11.4 SaintnifiU og interopérabilité! 70 
V1I.5 Fri adgang til offentlig infrastruktur -
implementering af konkurrencereglerne og ONP-princippeme 75 
VII.6 Sikring og udbygning af forsyningspligten i et konkurrencebaseret miljø 80 
VII.7 Særlige forhold i randområder med mindre udviklede net 88 
Vn.8 Konkurrenceligestilling 92 
VII.9 Den internationale kontekst - international samhandel på teletjenesteområdet 95 
VII.10 Adgang til ekspropriations- og brugsrettigheder, 
numre, frekvenser og oplysningstjenester 103 
VII.11 Tiltag inden for beslægtede områder 108 
VIII Lovgrundlagets fremtidige udvikling -
sammensmeltningen af forskellige sektorer 112 
IX Emner, der skal behandles som led i høringen 115 
IX. 1 På vej mod informationssamfundet 115 
IX.2 De vigtigste ændringer og standpunkter 115 
IX.3 Tidsplan 128 
IX.4 Offentlig høring 128 
Bilag 1: Teknisk Ordliste 130 
Bilag 2: Undersøgelser foretaget for Kommissionen som baggrundsmateriale til grønbogen 130 
Bilag 3: Oversigt over de vigtigste direktiver og direktivforslag inden for teleområdet 131 
- 1 
Sammendrag 
Europa flytter sig i retning af en informationsbaseret økonomi, hvor net og infrastrukturer spiller 
en lige så vigtig rolle som jernbanenettene i forrige århundrede gjorde for omstillingen af den 
europæiske økonomi. 
Hvis Europa skal kunne imødegå de udfordringer, informationssamfundet rejser, skal det sikres, at 
virksomheder og borgere har adgang til tidssvarende, billige og effektive 
kommunikationsinfrastrukturer, som giver mulighed for at bruge en bred vifte af forskellige 
traditionelle tjenester og nye multimedietjenester. 
Denne indfaldsvinkel bakkes op af stats- og regeringsoverhovedeme i Korfu-mødets konklusioner 
om Bangemann-rapporten Her giver man udtryk for, al den igangværende teknologirevolution 
inden for informationsområdet er uden modstykke i historien og åbner store muligheder for 
forbedringer inden for okonomi, beskæftigelse og livskvalitet. Alle disse ændringer har rod i 
tekniske og markedsmæssige nyskabelser. Der bliver indgået samarbejde på regionalt og 
verdensdækkcnde plan, for at virksomheder og borgere kan drage størst mulig fordel af den 
sammensmeltning, der sker mellem radio/tv-, tele- og informationsteknologi. 
Eftersom der nu er politisk enighed om, at infrastruktur til telekommunikation skal liberaliseres, er 
det yderst vigtigt, at der bliver etableret et klart og konsekvent europæisk lovgrundlag. Det skal 
bl.a. sikre: 
at man når frem til et enhedsmarked for telekommunikation - det vil fremme udbygningen af 
infrastruktur i IUJ, savel til basistjenester som til avancerede tjenester 
al der i hele Europa bliver adgang til effektive og billige teletjenester - del vil være en fordel 
for både virksomheder og borgere 
at man fremmer investeringen, væksten og nyskabelsen i såvel den offentlige som den private 
sektor - det vil gavne beskæftigelsen og samhørigheden. 
Denne grønbog skal ses som et oplæg til en bred høring om de problemer, der kan være, når der 
skal indføres sådan et miljø for telekommunikation. De vigtigste spørgsmål er: 
Hvordan sikrer man det almene tjenesteudbud? Hvad kommer det til at koste, og hvem skal 
betale for det? 
Hvordan skal man gribe samtrafik og interoperabilitet an? 
Hvordan skal man give tilladelse til etablering og drift af telenet? Hvor vil det være på sin 
plads at begrænse antallet af telenettillàdelser, og hvilke vilkår kan man knytte til 
tilladelserne? 
Hvordan sikrer man konkurrenceligestillingen? 
Hvordan vil en infrastrukturliberalisering påvirke beskæftigelsessituationen? Hvordan skal 
Europa gribe ændringen i telesektorens beskæftigelsesstruktur an? 
Hvordan kan man sikre, at adgangen til andre landes markeder reelt bliver lige så åben som 
adgangen til EU-markedet? 
Hvordan griber informationssamfundet ind i andre aspekter af samfundslivet, og hvordan kan 
man fra administrativ side tage højde for disse påvirkninger? 
- u -
Markedssituationen 
Selv om mange af OECD-landene har skruet ned for det økonomiske blus, vokser telesektorens 
omsætning fortsat, både i volumen og i værdi. I 1993 var den således ca. 120 mio. ECU, svarende 
til næsten 3% af det samlede BNP, på trods af, at priserne faldt inden for sektoren. Den nominelle 
vækstrate har de seneste 5 år gennemsnitligt ligget på ca. 7% pr. år. 
For at give en idé om, hvor meget telekommunikationsmidlerne bruges og hvor meget de vokser, 
kan man pege på, at trafikmængden inden for offentlig telefoni i 1993 steg med godt 10%, 
sammenlignet med en mængdestigning på ca. 11% i 1991 og 1992. 
Den største vækst sker inden for de nye tjenesteområder, først og fremmest de tjenester, der er 
liberaliseret. Mobilkommunikation har således overtaget pladsen som den hastigst voksende del af 
tjenestemarkedet, en titel som tidligere tilfaldt datakommunikation og tillægstjenester. I EU står 
mobiltjenesterne for ca. 5% af abonnentlinjerne og næsten 10% af omsætningen på tjenester. 1 
resten af EØS-området er tallet lidt højere. I starten af 1998, hvor teletjenester skal være fuldt 
liberaliseret, er der udsigt til, at over 10% af abonnenterne i den udvidede Union vil benytte sig af 
trådløse tjenester fra konkurrerende operatører. 
ill -
Tabel III.2 - Omsætning inden for EU's informationssektor i 19934>. 
Elektronisk forlagsvirksomhed 
2% 
Forlagsvirksomhed 
22% 
Mikroelektronik 
2% 
Audio-visuelle tjenester 
10% 
Forbrugerelektronik 
5% 
Software og tjenester 
15% Teletjenester 
27% 
Edb-udstyr 
11% Teleudstyr 
6% 
Samlet marked: 414 mio. ECU 
•4) Kilde ld;ikv 
IV 
I dag er der imidlertid kun en begrænset omsætning inden for disse nye markeder i Europa, 
selv om der er skel en voldsom udvikling inden for integrerede tjenester og 
multimedietjenester (kombinationer af tale, data og billeder), og man har talt meget om 
mulighederne for multimcdicncl. De første systemer har fundet kommerciel anvendelse til 
f.eks. avanceret kommunikation mellem virksomheder, videomøder, elektronisk 
dataudveksling, transmissionstjenester og nyhedstjenester i finanssektoren, visse ISDN-
systemer, forskellige former for fjernarbejde og i forbindelse med forskellige CD-ROM 
produkter. 
Men endnu er der ikke den store omsætning på multimedietjenester til privatsektoren, 
ligesom telekommunikation, tv og transmissionstjenester for del meste udbydes via strengt 
adskilte net. Det gælder endog i Det Forenede Kongerige, hvor telefon- og kabel-tv-tjcncstcr 
nogle steder udbydes samlet af virksomheder, som har lejet sig ind på lokale kabel-lv- og 
telenet. 
I alt var der i slutningen af 1993 26 mio. kabcl-lv-abonncnlcr i EU (halvdelen i Tyskland). 
Dette samlede tal svarer til ca. 15% af antallet af telefonlinjer. 
Den samlede EU-omsætning på radio/tv-virksomhed i 1993 (både på programmer og 
fremføring) udgjorde ca. 27 mia. ECU. Omsætningen på salg af kabel-tv var ca. 3 mia. ECU. 
Det svarer til ca. 22%, henholdsvis 2,5%, af omsætningen på telekommunikation. 
Teknologien og markedet udvikler sig med rivende hast, og når der samtidig foretages 
lovændringer i mange lande, vokser konkurrencen på tjenester og net, og derfor bliver der 
efterhånden ingen vej uden om at liberalisere infrastrukturområdet. 
Og eftersom nogle systemer og leknologitypcr frembyder visse risici og 
usikkerhedsmomenter, må det også blive markedskræfterne, som skal realisere det store 
innovations- og invcstcringspotcntialc, der ligger i udviklingen inden for teleområdet og 
informationssamfundet. Den største vækst i telesektoren sker for en stor dels vedkommende 
inden for nichemarkeder med nye, konkurrerende selskaber. 
Samtidig skal det også sikres, at man ikke overser sociale forhold og konsekvenser, når man 
griber disse markedsmæssige, teknologiske og lovgivningsmæssige tendenser an. 
Grønbogens hovedemner 
Det almene tjenesteudbud og forsyningspligten 
Kommissionen vil gerne endnu en gang slå fast, at det almene tjenesteudbud i Den 
Europæiske Union skal bevares og udbygges på grundlag af et fælles minimumssæt af 
tjenester og infrastrukturer. Denne politiske målsætning fremgår klart af Rådets resolution 
94/C213/01 om forholdene inden for telekommunikationssektoren og behovet for yderligere 
udvikling på telekommunikationsmarkedet, hvori det fastslås, at et af de vigtigste clementer i 
EU's politik for teleområdet er at få liberaliseret offentlig taletelefoni uden at bringe det 
almene tjenesteudbud i fare. 
- V -
Det fremgår også af resolutionen, al det er vigligt for de cnkcllc forbrugere og for 
virksomhedernes konkurrenceevne, at der kommer et EU-dækkcndc telesystem, hvor alle 
brugere, herunder bestemte socialgrupper, til en rimelig pris kan få adgang til velfungerende, 
nyskabende tjenester. Det almene tjenesteudbud har også en høj stjerne i Europa-
Parlamentets resolution af 20. april 1993, men heri lægges endvidere vægt på, at man 
overholder tidsplanen for liberaliseringen og i videst mulige omfang udnytter mulighederne 
for at anvende alternative infrastrukturer til fremføring af eksisterende og nye teletjenester i 
Europa. 
Grønbogen lægger op til en diskussion af tre vigtige emner, som der skal tages stilling til på 
EU-plan i forbindelse med det almene udbud af teletjenester. Der skal tages stilling til, for 
det første hvilke tjenester der er underlagt forsyningspligt, altså hvad det almene 
tjenesteudbud skal bestå af, for det andet hvordan man skal gøre op, hvad det almene 
tjenesteudbud koster, og for det tredje hvordan man finansierer tabsgivende forsyningspligt, 
nar hele teleområdet er liberaliseret. 
Fra politisk hold medgives det, at grundstammen i det almene tjenesteudbud i dag er 
taletelefoni, men her i grønbogen foreslås det alligevel at lade definitionen af det almene 
tjenesteudbud stå åben, så den kan udvikle sig sideløbende med teknologien og brugernes 
behov. 
Hvad angår udgifterne til det almene tjenesteudbud, bakkes der i grønbogen op om, at der 
gradvist opstilles et fælleseuropæisk system, selv om udgiftsniveauet svinger fra medlemsstat 
til medlemsstat. Dette system skal baseres på en beregning af operatorens nettoudgifter på 
kunderne, når man sammenholder: (1) indtægterne fra kunden (dvs. abonnementsafgift og 
samtaleafgift, som kunden har betalt, og indtægter på opkald til kunden) og (2) de reelle 
udgifter til at udbyde tjenesteydelser til den pågældende kunde. Ved beregningen af 
udgifterne til det almene tjenesteudbud skal der også tages højde for, at selv kunder, som 
ikke skaber nogen større indtægt, har en vis "reklameværdi", hvis teleselskabet betragtes som 
en handelsvirksomhed. 
Hvad angår finansicrinRcn, lægges der i grønbogen vægt på, at alle operatører i princippet 
skal være med til at opfylde og/eller finansiere forsyningspligten. Det er tanken, at der skal 
opstilles finansieringsordninger inden for de enkelte medlemsstater, men efter fælles EU-
regler. 
I grønbogen gives en detaljeret gennemgang af to finansieringsmodeller, nemlig (1) 
tilslutningsafgifter eller (2) uafhængigt administrerede finansieringsfonde til sikring af 
forsyningspligten. Der hældes mest til idéen om forsyningspligtsfonde. 
Samtrafik og interoperabilitet 
Samtrafik mellem konkurrerende teleinfrastrukturer og -tjenester kommer til at spille en stor 
rolle for virksomhederne i et konkurrencebaseret miljø. Samtrafik skal primært forvaltes af de 
nationale tilsynsmyndigheder, men efter fælles EU-regler. Alle s am trafik aftaler skal 
overholde konkurrencereglerne, men i tilfælde, hvor der drives samtrafik med offentlig 
teleinfrastruktur, er det også vigtigt, at der foretages tilsyn efter et fælleseuropæisk system. 
VI -
I grønbogen opridses det, hvordan man kan udforme et direktiv om samtrafik - som del 
allerede planlægges i Kommissionens handlingsplan om informationssamfundet. Dette 
direktiv kan fungere som forhandlingsgrundlag ved samtrafikaftaler, bl.a. i forbindelse med 
samtrafikafgifter og mægling af tvistigheder i medlemsstaterne og på EU-plan. Direktivet 
skal også indeholde regler for, hvordan omkostningerne til forsyningspligten skal fordeles 
mellem de forskellige operatører. 
Liccnsudstcdclscsproccdurer og licensvilkår for infrastruktur til fremforing af teletjenester 
Grønbogen berører mange af de spørgsmål, som tjenesteliberaliseringen medfører i 
forbindelse med udstedelse af licenser og tilladelser, selv hvis der ikke var enighed om, at 
infrastrukturen også skal liberaliseres. Det er feks.: 
• Hvem skal udstede tilladelserne? 
• Hvordan skal tilladelserne udstedes, og bør man begrænse antallet af tilladelser? 
• Hvilke vilkår skal der knyttes til tilladelserne? 
Det fremgår af grønbogens 2. del, at udstedelse af tilladelser til etablering og drift af 
teleinfrastruktur fortsat skal varetages af de nationale tilsynsmyndigheder, men stadig efter 
fælles EU-regler. Disse regler skal hvad angår udstedelsesprocedurer og licensvilkår være 
baseret på det system, man siden 1990 har fulgt inden for teleområdet, på grundlag af de to 
typer berettigede restriktioner i forbindelse med udstedelsesprocedurer og licensvilkår. Det 
gælder (1) væsentlige krav (som defineret i EU-retten, f.cks. adgangen til ekspropriations- og 
brugsrettigheder og begrænsede frekvensområder), som også bør omfatte miljøhensyn, og (2) 
krav om varetagelse af offentlige servicefunktioner i form af regulering af 
forretningsvilkårene (dvs. regler om kvaliteten, tilgængeligheden og permanensen af de 
teletjenester, der fremføres via den infrastruktur, tilladelserne gælder). 
Det foreslås i grønbogen, at antallet af tilladelser til offentlige teleinfrastrukturer kun må 
begrænses på grundlag af disse to kategorier, og at antallet af tilladelser til private 
teleinfrastrukturer kun må begrænses på grundlag af væsentlige krav. 
Grønbogen indeholder også forslag vedrørende procedurer og kriterier for udstedelse af 
tilladelser samt en opfordring til at komme med kommentarer om, i hvor høj grad de skal 
harmoniseres på EU-plan. Det gennemgås også, hvilke vilkår der kan knyttes til tilladelserne, 
hvilket igen afhænger af de væsentlige krav og kravene om varetagelse af offentlige 
servicefunktioner i form af regulering af forretningsvilkårene, alt efter om det drejer sig om 
offentlig eller privat infrastruktur. 
Sluttelig skal de ordninger, der opstilles, tage højde for operatørernes størrelse, 
markedsstilling og eventuelle ekspropriations- og brugsrettigheder. 
Forudsætninger for fri konkurrence 
Det står i grønbogen klart, at man skal sikre reel, fri konkurrence i det nye liberaliserede 
miljø ved hjælp af traktatens konkurrenceregler. Denned fremmer man ikke blot nye 
operatørers adgang til markedet, men også oprettelsen af samarbejdsprojekter mellem 
forskellige brancher, som kan få stor betydning for det nye telekommunikationsmarked. 
- Vil -
I denne forbindelse er det vigtigt, al virksomhederne har overblik over, hvad der sker 
fremover, så planlægning og investering ikke bliver cl chancespil; det kan 
konkurrencereglerne være med til at sikre. 
Samtidig fremgår det dog af grønbogen, at disse regler skal implementeres sideløbende med 
de øvrige traktatbestemmelser, feks. vedrørende den frie bevægelighed for tjenesteydelser og 
den frie etableringsret. 
Beskæftigelsen og informationssamfundet 
Beskæftigelsen spiller en vigtig rolle i den høringsproces, grønbogen skal sætte i gang. I 
grønbogens 2. del gives en oversigt over den nuværende beskæftigelsessituation i 
telesektoren, som kan opsummeres således: 
• Arbejdsstyrken hos de etablerede teleoperatører, som traditionelt har tegnet sig for 
størstedelen af beskæftigelsen inden for telesektoren, har været for nedadgående i årevis. 
Det gælder både for monopolmarkederne og de liberaliserede markeder, og skyldes i 
begge tilfælde, at teleoperatørerne prøver at omstille sig til ændringer i teknik og 
markedssituation. 
• De nye jobs inden for sektoren findes hos nye operatører og inden for nye 
tjenesteområder, feks. mobilkommunikation. 
Den bedste made at vende den generelle tilbagegang er al få øget investeringen og få 
udbygget markedet ved hjælp af libcraliscringstiltag, og del vil så igen smitte af på 
væksten og beskæftigelsen i alle hjørner af den europæiske økonomi. 
Men liberaliscringsdcbatlen skal selvfølgelig ikke blot fokusere på arbejdsmarkedssituationen 
i telesektoren. Del vigtigste argument for en fuld liberalisering af teleområdet må være, at det 
vil effektivisere informationssektoren som sådan, og at det vil medføre produktivitets- og 
konkurrenceevneforbedringer for den europæiske økonomi under ét. Dermed vil et vigtigt 
slag være vundet i kampen mod den ledighed, som berører alle europæiske industrisektorer. 
Inden for alle disse områder vil en liberalisering af infrastrukturen lette de forbedringer og 
udbygninger af tjenesteudbuddet, som informationssamfundet kan medføre. Samtidig skal der 
tages højde for de risikomomenter, der kan være inden for socialområdet. Her tænkes bl.a. 
på, hvilke følger de nye arbejdsmetoder kan få for enkeltpersoner, feks. i forbindelse med 
arbejde i hjemmet og/eller fjernarbejde. 
Sociale risikomomenter 
Som det fremgår af Bangemann-rapporten om Europa og det globale infonnationssamfund, 
påvirkes hele vores liv nu af informations- og kommunikationsteknologi: arbejde, 
undervisning, fritid og samværet med andre. Informationssamfundet udvikler sig hastigt, 
overalt opstår nye investeringsmuligheder, og der indføres informations- og 
kommunikationsteknologi i alle industri- og tjenestesektorer, som vi kommer i berøring med. 
Disse tendenser behandles også i grønbogen. 
VIII 
Der foretages store investeringer i kommunikalionsinfraslruklurcr og -net for al udbygge og 
forbedre udbuddet af teletjenester til industrien, erhvervslivet og privatkunderne. Allerede nu 
anvender man nye typer kommunikationsteknologi inden for mange industri- og 
tjenestesektorer. Og de nye former for informationsteknologi kan sagtens tænkes at brede sig 
videre til bank-, forsikrings- og forlagsvirksomhed, massemedier, reklamebranchen og 
privatsfæren. 
EU's strukturfonde har ydet store støttebidrag til moderniseringen af medlemsstaternes 
teleinfrastrukturer, især i de lande, hvor nettene ikke var særlig godt udbygget, og der er som 
led i strukturfondprogrammerne for 1994-1999 igangsat forskellige programmer inden for 
teleområdet. Kommissionen har omhyggeligt fastsat interventionssatserne, så det sikres, at 
EU-sløttcn i sidste ende kommer forbrugerne til gode, og al støtten bruges til investeringer, 
som ellers ikke var blevet foretaget. Det gælder især investeringsprogrammer inden for 
teleområdet, der kan medføre indtægtsforøgelser, og programmer, hvor investoren ikke er en 
offentlig institution i medlemsstaten, og hvor der også er mobiliseret privat kapital. 
Kommissionen sikrer, at disse principper - som naturligvis sammenholdes med en grundig 
vurdering af de pågældende investeringers økonomiske aspekter og lignende - fortsat finder 
anvendelse, når telesektoren bliver liberaliseret. 
Disse tiltag vil kunne være til gavn inden for mange forskellige områder, hvoraf nogle 
repræsenterer solide offentlige udgifter, feks. uddannelses-, sundheds- og transportsektoren. 
Nar medlemsstaterne sigter efter al opfylde samfundsmæssige målsætninger, feks. 
ligestilling, og sikre at alle borgere, virksomheder, regeringsinstanscr og offentlige tjenester 
kan drage fordel af informationssamfundet, vil de sandsynligvis komme ud for situationer, 
hvor det bliver nødvendigt med administrativ indgriben for at sikre udbuddet af infrastruktur. 
Som eksempel nævnes i grønbogen, at man skal undgå, at der opstår et samfund, der er 
opdelt i "informationsrige" og "informationsfattige". Det kunne lænkes at ske, hvis en del af 
befolkningen ikke kunne få adgang til de nye tjenester, eller hvis de ikke følte sig trygge ved 
at bruge dem. I en sådan situation kunne man fra administrativ side feks. med god grund 
gribe ind for at lette skolers eller uddannelsesinstitutioners adgang til informationssamfundet. 
Det internationale as|>ckt 
Der skal under høringsprocessen tages højde for, hvilke målsætninger der gælder på et 
bredere internationalt plan. Hermed tænkes først og fremmest på de igangværende 
WTO/GATS-forhandlinger om basisteletjenester (herunder også infrastruktur). Den politiske 
enighed, der kom til udtryk den 17. november, kan ses som et klart signal til vore 
forhandlingspartnere om, hvilken retning EU vil bevæge sig i. Grønbogen kan derfor kun 
lette forhandlingerne, eftersom den går mere i dybden med, hvordan liberaliseringsprincippet 
skal gennem fores. 
Der tages i grønbogen hojdc for. hvilke eksisterende forpligtelser EU har som led i dette 
forhandlingssam arbejde, men der gives også tydeligt udtrykt for, at EU har tænkt sig at sikre 
en reel, ligelig adgang til verdensmarkedet. 
IX 
På vej mod informationssamfundet 
Grønbogen sætter principperne for infrastrukturområdet ind i en bredere sammenhæng med 
den generelle politik for infonnationssamfundet. Hvis der opstilles et konsekvent grundlag for 
infrastrukturliberaliscring, kan det supplere EU-politikken for beslægtede områder, såsom 
intellektuel ejendomsret, det audio-visuelle område og mediekoncentration - områder, som 
alle har stor betydning for informationssamfundet. Grønbogen tager disse forskellige tiltag 
som udgangspunkt og bygger videre på det solide arbejde og de omfattende høringer, der 
allerede er foretaget inden for disse områder. 
Det er ikke sigtet med grønbogen at udvide lovgivningen for teleområdet til også at omfatte 
andre sektorer af økonomien. Derimod gøres det op, hvordan mange forskellige politiske 
målsætninger spiller ind på, hvordan man lovgiver for de forskellige sektorer. Sådan bliver 
det sikkert ved med at være, selv om forskellige typer teknologi og forskellige markeder 
smelter sammen. Men med denne høring kan alle, som har en interesse i telesektoren, altså 
få mulighed for at være med i beslutningsprocessen for dette område, og få medindflydelse, 
så man sikrer en konsekvent tilgang til lovgivningen for de forskellige sektorer, som 
infonnationssamfundet omfatter. 
Når man taler om infrastrukturliberalisering og den generelle udvikling henimod 
informationssamfundet, kan det være svært terminologisk at skelne mellem infrastruktur og 
tjenester eller foretage en inddeling af forskellige tjenestetyper, som omfatter 
telekommunikation, radio/tv-transmission og/eller multimediefunktioner. I grønbogen bruges 
mange gange det generelle udtryk "tjenester" (ydelser, som fremføres ved hjælp af eller via 
infrastruktur) som betegnelse for både traditionelle teletjenester (taletelefoni, dataoverførsel, 
tillægstjenester - f.éks. videomøder eller talebaseret elektronisk post - og netstyringstjenester) 
og nye informationstjenester, multimedietjenester og lignende. 
Samtidig tales der undertiden også med snævrere sigte om "teletjenester", når det i juridisk 
sammenhæng er nødvendigt for at angive områder, hvor det foreslåede lovgrundlag skal 
indeholde en skelnen mellem aktiviteter, der har at gøre med telekommunikation, og offentlig 
radio/tv-transmission. Men der bor i forbindelse med denne skelnen være en vis fleksibilitet. 
Infrastruktur er som grundlaget for fremforing af nye, interaktive informalionsfonner et 
uundværligt råmateriale for informationssamfundet. Derfor skal det fremtidige lovgrundlag 
for infrastrukturen også være i orden, så der bliver mulighed for at udnytte alle 
infonnationssamfundets mulige fordele. 
• For det første er det nødvendigt at afskaffe begrænsningerne for samanvendelse af 
kabelbaserede og trådløse medier og teknologier, eftersom man dermed kan få etableret et 
fuldt integreret personkommunikationsmiljø. Således kan man sikre, at virksomheder og 
enkeltpersoner ikke er bundet til et enkelt sted, og at alle kan få adgang til de nye 
tjenester, som informationssamfundet medfører, overalt i Europa. 
• For det andet skal der etableres et lovmiljø, der er til at stole på - det vil fremme 
nyskabelsen i udbud af og adgang til bredbåndskapacitet til en overkommelig pris. Det 
kan så danne grundlag for nyskabende multimedieprodukter, hvor kunderne kan bruge 
spændende nye tjenester, som både omfatter tale, data og billeder, fra fjernundervisning og 
videomoder (hos virksomhedsbrugerne) til telebankservice og "bestillingsprogrammer" 
(hos privatbrugerne). 
Slutresultatet bliver, al man ved at kombinere de første to elementer - fuld 
bevægelsesfrihed og adgang li I bredbåndskapacitet - kan få skred i en større 
samfundsomstilling og fremme nytænkningen, når det drejer sig om kommunikation, 
information og programindholdet i tjenesterne. Denne omstilling, som grønbogen ikke går 
nærmere ind på, vil få stor indflydelse på vores privat- og jobsfære, eftersom vores 
tilværelse efterhånden vil blive mere og mere "interaktiv" og "on-line". 
De vigtigste ændringer og standpunkter 
Kommissionen vil nu gerne have kommentarer til forslagene i grønbogen samt de 
foranstaltninger, der beskrives i nedenstående tabel. Her skal man holde sig for øje, at visse 
områder af EU-politikken for teleområdet betragtes som mere presserende end andre, og at 
der er behov for cl konsekvent lovgrundlag for etablering og udbud af teleinfrastruktur. Der 
skal også tages hensyn til grønbogens analyse af markedsudviklingen og den tekniske 
udvikling samt til de relevante traktatbestemmelser. 
- XI 
1. Afskaffelse af særlige og eksklusive rettigheder for anvendelse af infrastruktur til fremforing 
af teletjenester 
I grønbogens 1. del foreslås det som et generelt princip, at man bør kunne vælge frit, hvilken 
underliggende infrastruktur man vil bruge til fremføring af tjenester, som allerede er 
liberaliseret. 
Heraf følger yderligere to principper: 
- Der bør træffes tiltag for at fjerne restriktionerne for anvendelse af selv- eller tredjepartsejet 
infrastruktur inden for følgende områder: 
fremføring af satellitkommunikationstjenester 
tilrådighedsstillelse af enhver allerede liberaliseret jordbaseret teletjeneste (også via 
kabel-tv-net) 
forbindelser (også mikrobølge-) inden for mobilnettet, som anvendes til 
tilrådighedsstillelse af mobilkommunikalionstjenester 
- Der bør træffes tillag for at afskaffe eksklusive og særlige rettigheder for anvendelse af selv-
og tredjepartscjet infrastruktur til fremføring af offentlig taletelefoni, når denne 
tjencstekategori liberaliseres fra 1. januar 1998, og i stedet bør der opstilles 
godkendelsesordninger, som indeholder de nødvendige sikkerhedsforanstaltninger jf. direktiv 
90/388/EØF (teletjenestedircktivet) og ONP-rammedirektivet, som skal fremlægges inden 1. 
januar 1996 som led i forarbejdet til en fuld liberalisering af taletelefoniområdet jf Rådets 
resolution 93/C2I3/01. 
Ved Rådets mode den 17. november 1994 (telekommunikation), hvor man gennemgik 1. del af 
grønbogen, blev der bakket op om grundprincippet om, at udbud af teleinfrastruktur bør 
liberaliseres inden 1. januar 19985;, omend med forskellige overgangsordninger for visse 
medlemsstater jf. Rådets resolution 93/C213/01. 
5) Forskellige medlemsstater har i en tilhørende erklæring opfordret Kommissionen til hurtigst muligt at 
fremlægge forslag om anvendelse af alternative net til tjenester, som allerede er liberaliseret. 
Kommissionen forbeholdt sig på sin side ret til at træffe de foranstaltninger inden for dette område, som 
den er bemyndiget og forpligtet til. Den 21. december 1994 vedtog Kommissionen et direktivforslag om 
ændring af Kommissionens direktiv 90/388/EØF med henblik på at afskaffe restriktioner for anvendelse 
af kabel-tv-net til fremforing af teletjenester. 
- XII -
2. Bevarelse og udbygning af det almene tjenesteudbud 
"Et alment tjenesteudbud" består i, at alle brugere til en rimelig pris skal have adgang til et 
fastlagt minimumssæt af driftssikre tjenester af en bestemt kvalitet. De nærmere detaljer for 
sådanne tjenester er fastlagt i Rådets resolution 94/C48/01 af 7. februar 1994 og den tilhørende 
erklæring fra Kommissionen. 
Det er målet at sikre, at brugerne også drager fordel af, at telefontjenesterne bliver billigere og 
bedre og at der kommer større konkurrence og flere valgmuligheder. 
I forbindelse med de strukturomstillinger, der for tiden foregår som led i forarbejdet til 
liberaliseringen af tclctjenesteområdet, bør de nationale tilsynsmyndigheder sigte mod at få 
fjernet generelle støtteordninger til lokal- og udenbysopkald. Det kan ske ved at man (1) 
gennemfører en takstudjævning jf. Rådets resolution 93/C213/02 og (2) opstiller målrettede 
ordninger for al sikre, at forsyningspligten også opfyldes for abonnenter med særlige behov og 
abonnenter, som er "for dyre". Operatørerne bør etablere særtakster eller socialtakstcr for al 
sikre en optimal takststruktur. 
Når udbud af infrastruktur er liberaliseret i EU, bør følgende grundprincipper gælde for 
forsyningspligten og det almene tjenesteudbud: 
• Forsyningspligten bør kun gælde i forbindelse med teletjenester. Netoperatørerne bør ikke 
pålægges forsyningspligt for tjenester, der ikke berører teleområdet. 
• Der bør opstilles gennemskuelige ordninger til at fastlægge, hvilke omkostninger 
forsyningspligten medfører, og hvordan de skal finansieres. 
• De nationale tilsynsmyndigheder bør opgøre forsyningspligtens omkostninger som det 
nettotab, operatørerne lider i tilfælde, hvor det koster mere at stille tjenesten til rådighed, end 
kunden betaler, plus eventuelle omkostninger til betalingstelefoner, nødtjenester og andre 
sociale forpligtelser. 
Finansieringen af eventuelle tab, som forsyningspligten påfører operatørerne, skal ske på et 
gennemskueligt grundlag via nationale fonde til dækning af forsyningspligten, eller via 
tilslutningsafgifter, som lægges oven i samtrafikafgiften, hvis den øvrige finansiering ikke 
slår til. 
• Forsyningspligten skal så vidt muligt finansieres via forsyningspligtfonde frem for 
tilslutningsafgifter. De operatører og tjenesteudbydere, der kan modtage støtte, bør også 
indbetale bidrag til fonden, og det finansielle ansvar bor fordeles som retfærdigt som muligt 
efter proportionalitetsprincippet. 
• Finansieringsordningerne bor administreres enten af den nationale tilsynsmyndighed eller af 
en organisation, som tilsynsmyndigheden har udpeget, ordningerne bør kontrolleres af 
myndighederne, og de skal overholde traktatens konkurrenceregler. Som led i disse ordninger 
skal de nationale tilsynsmyndigheder efter et gennemskueligt system med offentlig indsigt 
opgøre, hvilke omkostninger forsyningspligten påfører operatørerne. Dette system ændres om 
nødvendigt, hvis der sker ændringer i konkurrencesituationen. 
XIII 
I forbindelse med liberaliseringen af tjenester og infrastrukturer bør medlemsstaterne søge at (I) 
få fastlagt, hvilke udgifter forsyningspligten medfører og (2) etablere nationale ordninger for, 
hvordan forsyningspligten skal finansieres, især i medlemsstater med net. som ikke er særlig 
store eller avancerede. 
Kommissionen foreslår inden udgangen af 1995 et fælles lovgrundlag for disse områder. 
De nationale tilsynsmyndigheder bør sammen med Kommissionen jævnligt undersøge, om 
forsyningspligten bliver overholdt, feks. hvad angår dækningsgraden for privatabonnenter, 
ventetider, opstilling af offentlige betalingstelefoner samt særordninger for kunder med særlige 
behov og kunder, som er "for dyre". 
Definitionen af det almene tjenesteudbud bør holdes åben, så den kan udvikle sig sideløbende 
med teknologien, udgiftsniveauet og de stadig mere avancerede tjenester, og så det kan sikres, 
at infonnationssamfundet er for alle, og ikke blot for et privilegeret mindretal. 
3. Samtrafik og intcropcrabilitct 
Grundprincipper 
Samtrafikaftaler falder ind under konkurrencereglerne. Men der skal, i det omfang det er 
nødvendigt, kastes lys over, hvordan reglerne gælder for samtrafikaftaler. Det indebærer feks., 
at de nuværende restriktioner for samtrafik mellem forskellige typer 
kommunikationsinfrastruktur, såvel offentlige som private net (dvs. faste net, mobilnet, kabel-tv-
net og satellitbaserede net), skal afskaffes. 
Inden for de områder, der allerede er underlagt ONP, skal ONP-princippcrnc ved hjælp af et 
særdirektiv om samtrafik udbygges til også at omfatte nctgrupper, så spørgsmålet om offentlige 
teleinfrastrukturer kan blive grebet an på en konsekvent måde og interoperabiliteten mellem 
EU's tjenester og net kan blive så stor som mulig. Direktivet skal: 
• fastlægge, hvilke rettigheder og forpligtelser de virksomheder, der udbyder offentlig 
teleinfrastruktur, har i forbindelse med anmodninger om samtrafik; her tænkes f.cks. på, i 
hvilke tilfælde de skal foretage sammenkobling, og om de skal tilbyde forskellige 
standardsammcnkoblingsmåder. 
så vidt muligt overlade samtrafikaftaleme til markedskræfterne, omend der skal gælde visse 
overordnede principper, som de nationale tilsynsmyndigheder fører tilsyn med. 
som led i disse overordnede principper fastlægge fælles regler om konkurrenceligestilling, 
samtrafikaftalcrnes gennemskuelighed, tekniske standarder (først og fremmest frivillige 
standarder) og overholdelse af væsentlige krav. 
opstille forligsordninger i medlemsstaterne og på EU-plan. 
XIV -
El direktiv om ONP-vilkår for samtrafik skal også indeholde takstprincipper for samtrafik 
mellem offentlige telenet og -tjenester, bl.a.: 
• fælles principper om takster for samtrafik 
• fastlæggelse og refusion af udgifter til dækning af forsyningspligten, på grundlag af 
nettoomkostninger 
omkostningsberegningsordninger. 
Fri adgang til infrastruktur- implementering af ONP-princippcmc og konkurrencereglerne 
Fri adgang til offentlige teleinfrastrukturer er en forudsætning for, at der kan etableres et 
effektivt, konkurrencebaseret miljø for teleinfrastruktur og -tjenester i informationssamfundet. 
Derfor er det ikke blot konkurrencereglerne, der skal implementeres, men også ONP-
rammedirektivets grundprincipper, som skal udvides og om nødvendigt tilpasses, så 
lovgivningen for EU's kommunikationsinfrastruktur kan blive grebet an fra en konsekvent 
indfaldsvinkel. Det indebærer følgende: 
• De generelle ONP-princippcr skal implementeres på samme måde af de nationale 
tilsynsmyndigheder som led i de enkelte medlemsstaters lovgivning, og traktatens 
konkurrenceregler skal også gælde for telesektoren. 
1 forbindelse med ONP er det tanken, at disse vilkår fores ud i livet ved hjælp af 
gruppelicenser eller tilladelser til at udbyde kommunikationsinfrastruktur. 
• Vilkårene skal sikre, at der er fri adgang til nettene, at de "væsentlige krav" overholdes og at 
taksterne er omkostningsægte. 
• Det skal sikres, at der i hele EU er tilstrækkelig transmissionskapacitet; det skal først og 
fremmest ske ved at revidere direktivet om ONP-vilkår for lejede kredsløb. 
• Der skal etableres gennemskuelige regnskabssystemer hos de virksomheder, der udbyder 
offentlige teleinfrastrukturer; som led heri skal der fores separate regnskaber for de 
aktiviteter, der har at gøre med telekommunikation, og dem, der ikke har det, og der skal 
indføres gennemskuelige systemer til opgørelse af virksomhedens udgifter til udbud af 
infrastruktur og tjenester. 
• Der skal indføres fælles tekniske standarder på frivilligt grundlag (baseret på europæiske 
standarder), omend med obligatoriske brugerhøringsordninger, såfremt dette er nødvendigt 
for at opfylde brugernes behov. 
• De nuværende bestemmelser skal i forbindelse med liberaliseringen revideres, hvor dette er 
nødvendigt for at sikre, al taksterne bliver omkostningsægte. 
XV 
4. Udstedelse af tilladelser 
Procedurer for udstedelse af tilladelser 
Det er målet at nå frem til et EU-dækkendc lovgrundlag for udstedelse af tilladelser i 
forbindelse med kommunikationsinfraslrukturcr, og derfor bør procedurerne fastlægges med 
følgende for øje 
• Medlemsstaterne bør give tilladelse til etablering og udbud af infrastrukturer i EU på 
grundlag af åbne, ikke-diskriminerende og gennemskuelige procedurer. 
• Der må kun opstilles begrænsninger for, hvor mange tilladelser der udstedes, på grundlag af 
væsentlige krav eller, hvor det drejer sig om offentlige net, krav om varetagelse af offentlige 
servicefunktioner i form afregulering af forretningsvilkårene. 
Når det gælder etablering af nye kommunikationsinfraslrukturcr, bør de væsentlige krav om 
nødvendigt også om falle miljøbeskyttelse og målsætninger i byplanlægningen. 
Begrænsninger i antallet af tilladelser kan kun berettiges ud fra væsentlige krav, der har at 
gøre med frekvensspektret, miljøhensyn eller byplanlægning. 
Sådanne begrænsninger skal være i overensstemmelse med traktatens konkurrenceregler og 
bestemmelserne om fri etableringsret og fri bevægelighed for tjenesteydelser. 
• Procedurerne skal indeholde en klar angivelse af, hvilke kriterier der lægges til grund for 
udvælgelsen, og hvilke vilkår der stilles for den pågældende tilladelse. 
• Udbygningen af tværeuropæiske telenet og -tjenester skal fremmes, og derfor skal udstedelse 
af nationale tilladelser lil sådanne net, hvor det er nødvendigt, koordineres for at lette en 
samtidig idriftsættelse af nettet i alle de lande, det omfatter. 
Udvælgelseskriterier i forbindelse med licenser og tilladelser 
• Licenser og tilladelser skal udstedes ud fra kriterier, som i forvejen er offentliggjort. I de 
tilfælde, hvor nettene er beregnet til offentligt brug og der kun udstedes et begrænset antal 
licenser, kan disse kriterier opstilles på grundlag af krav om varetagelse af offentlige 
servicefunktioner i fonn af regulering af forretningsvilkårene. Hvis kriterierne ikke er 
harmoniseret pa EU-plan. bor de under alle omstændigheder offentliggøres på forhånd, og 
det bor sikres, at kriterierne overholder traktatens regler. 
• I henhold til EU-regleme og EØS-reglerne må udvælgelseskriterierne ikke medføre, at en 
virksomhed diskrimineres efter hvor den kommer fra eller hvor den feks. indkøber sit 
udstyr. 
• Begrænsninger i antallet af tilladelser, der udstedes, eller afslag til en given virksomhed 
(eller forhåndsudelukkelse af den) skal være berettiget i henhold til traktatreglerne og 
proportionalitetsprincippet. 
XVI 
Princippet om gensidig anerkendelse af licenser eller tilladelser gælder som regel ikke for 
infrastrukturliccnscr. Det gælder feks. nationale fastnctslicenscr, som indebærer 
ekspropriations- og brugsrettigheder. Men gensidig anerkendelse bør gælde for visse 
elementer af licensudstedclscsprocedurerne, feks. dokumentation af ansøgernes tekniske 
fagkundskab eller økonomiske stilling. 
Betingelser, der indgår i tilladelser til udbud af kommunikationsinfrastruktur 
På grundlag af EU-reglerne bør nye infrastrukturtilladelser overholde følgende principper: 
• Licensvilkår for infrastruktur skal være baseret på objektive kriterier, være gennemskuelige, 
ikke-diskriminerende og skal overholde proportionalitetsprincippet. De samme kriterier 
gælder for gebyrer, der opkræves i forbindelse med licenser. 
• Licenser må ikke indeholde vilkår, som ikke er berettiget ud fra væsentlige krav eller, hvor 
det drejer sig om offentlige teleinfrastrukturer, krav om varetagelse af offentlige 
servicefunktioner i form af regulering af forretningsvilkårene, som angives i de på forhånd 
offentliggjorte kriterier. 
• Infrastruktur, som ikke er beregnet lil offentligt brug (feks. infrastruktur til interne net eller 
lukkede brugergrupper) må kun pålægges vilkår, som har baggrund i væsentlige krav 
• Licenser må ikke indeholde vilkår, som stiller grænser for, hvor store andele af 
virksomheden der må ejes af borgere eller virksomheder fra andre EU- eller EØS-lande. 
Eventuelle begrænsninger for ejerskab eller indflydelse skal overholde EU-retten og de 
aftaler, som Det Europæiske Fællesskab har indgået med andre lande. 
• Liccnsvilkårcne skal sikre, at forbrugerne beskyttes mest muligt og at konkurrencereglerne 
overholdes. 
Udbud af teletjenester 
• Medlemsstaterne bør ikke udstede særliccnscr til udbud af tjenester (i modsætning lil 
etablering og drift af net). Der bør udstedes gruppelicenser eller generelle tilladelser eller 
opstilles krav om, at tjenesteudbydere oplyser de(n) pågældende medlem s stat(er)s nationale 
tilsynsmyndighed(er) om, at de har til hensigt at udbyde tjenester i medlemsstate(r)n(e). 
• I forbindelse med uafhængige tjenesteudbydere, som udbyder offentlig taletelefoni ved 
gensalg, bor man måske undersøge, hvordan og hvornår disse selskaber (alt efter 
markedsstilling) skal bidrage til opfyldelsen eller finansieringen af forsyningspligten (via 
tilslutningsafgifter eller en forsyningspligtsfond jf. pkt 3 nedenfor). 
- XVII -
Tjenesteudbydernes adgang til infrastrukturen bor baseres på handelsaftaler (som skal 
overholde konkurrencereglerne) og om nødvendigt ONP-principperne jf. nedenstående regler. 
Kommissionen vil med jævne mellemrum undersøge, om det er nødvendigt at træffe 
yderligere tiltag for at beskytte forbrugerne. Hvis det er tilfældet, skal de pågældende tiltag 
være i fuld overensstemmelse med traktatens bestemmelser og proportionalitetsprincippet. 
Det vil være bedst, om man kan nå frem til regler, som der er enighed om blandt sektorens 
parter (feks. en adfærdskodeks), i stedet for bindende lovgivningstillag, og til generelle 
tilladelser og gruppelicenser frem for særlicenser eller -tilladelser. Men hvis en sådan 
adfærdskodeks ikke sikrer forbrugernes interesser i tilstrækkelig grad, bør der træffes 
bindende lovgivningstiltag. 
5. Konkurrenceligestilling 
Pa cl marked, der i mange år fremover vil blive præget af dominerende operatører, som sidder 
pa nogle alt for begrænsede faciliteter, bliver en fuld implementering af konkurrencereglerne en 
forudsætning for, at der kan etableres cl regulært konkurrencemiljø. Det indebærer, at der om 
nødvendigt opstilles hensigtsmæssige procedurer og sikkerhedsforanstaltninger. Det drejer sig 
feks. om følgende: 
samtrafikaftalcr skal kontrolleres 
• der skal fores tilsyn med, hvilke betingelser der stilles for infrastruktur- og tjenesteudbyderes 
adgang til faciliteterne 
• der skal fores kontrol med joint ventures 
• ordninger til finansiering af forsyningspligten skal vurderes 
• det skal sikres, at der er åben og ikke-diskriminerende adgang til ekspropriations- og 
brugsrettigheder 
• det skal undersoges. hvilke folger det kan få, hvis liere forskellige virksomheder i fællesskab 
ejer cl net eller udbyder ncl og Ijcncslcr. 
Det sidste punkt forudsætter, al kommunikalionsinfrastruklurudbydcmc indfører gennemskuelige 
regnskabssystemer Hermed tænkes også pa, al der skal føres separate regnskaber for de af 
virksomhedernes aktiviteter, der har med telekommunikation at gøre, og de af dem, der ikke har 
det, og at infrastrukturudbydere, som også udbyder teletjenester, skal indføre gennemskuelige 
udgiftsberegningssy stemer. 
6. Adgang til ekspropriations- og brugsrettigheder samt frekvenser og numre. 
Hvis det skal sikres, at man pa bedste vis får indfort et konkunencemarked for infrastruktur, 
skal det sikres, at der er adgang til visse grundlæggende ressourcer. Det gælder feks. 
ekspropriations- og brugsrettigheder, frekvenser til trådløse netled, numre og 
telefonbøger/oplysningstjenester. 
XVIII -
Ekspropriations- og brugsrettigheder 
• Medlemsstaterne bør tildele kommunikationsnetoperatører ekspropriations- og 
brugsrettigheder efter åbne og gennemskuelige procedurer. 
• Hvis miljøhensyn eller lignende (feks. risiko for trafikpropper) eller andre væsentlige krav 
forhindrer, at alle ansøgere kan tildeles ekspropriations- og brugsrettigheder, bør 
medlemsstaten opstille ordninger for, hvordan ledningsføring kan deles på frivilligt grundlag, 
og tage stilling lil, om del skal gøres obligatorisk al dele ledningsføringen, hvis det er 
nødvendigt for at forhindre flaskehalsproblemer. 
• Når der indføres konkurrence inden for udbud af infrastruktur, skal medlemsstaterne sikre, at 
de etablerede televirksomheder pålægges de samme betingelser som konkurrenterne hvad 
angår ekspropriations- og brugsrettigheder, og indføre bestemmelser om, at virksomhederne 
skal deles om forskellige faciliteter, såfremt det er nødvendigt for at undgå, at nye operatører 
hindres i at komme ind på markedet. 
Frekvenser 
Adgangen til frekvensspektret bliver mere og mere vigtig, når man inden for fremtidige net skal 
sikre, at man benytter den optimale kombination af fastnet- og trådløs teknologi. For at støtte 
denne udvikling bør der træffes visse foranstaltninger, feks.: 
• CEPT/ERC bør indlede en omfattende gennemgang af, hvordan frekvenserne bruges af 
radio/tv-selskabcr, fastnetoperalorcr og mobil- og personkommunikationsoperatører. Som led 
i delle arbejde skal der også lages stilling til, hvordan disse anvendelser harmonerer med, 
hvilke dele af spektrel der anvendes lil forsvars- og sikkerhedsformål. 
• I forbindelse med tværeuropæiske net skal frekvensallokeringen i medlemsstaterne samordnes 
endnu grundigere. 
Nummerplancr 
Med henblik på at gøre det lettere at investere i net, skal der etableres hensigtsmæssige 
principper for, hvordan man sikrer adgangen til numre. Det medfører feks. følgende: 
• Det må på EU-plan prioriteres højt at få etableret et europæisk nummereringssystem for 
særtjenester (feks. frikaldsnumre, særtakster, fællesbetalte tjenester). 
• Den Europæiske Telestyrelse (ETO) er ved at opstille retningslinjer for, hvordan de nationale 
tilsynsmyndigheder bedst kan administrere og føre tilsyn med de nationale nummerplaner. 
• Den reformpakke, der vil blive forelagt for Rådet inden 1. januar 1996, berører bl.a. en 
europæisk nummereringsreform. 
- XIX 
Telefonbøger og oplysningstjenester 
Det er vigtigt, at netoperatørerne og tjenesteudbyderne har adgang til abonncntdala og al 
abonnenterne har adgang til en bredtdækkende oplysningstjeneste. I forbindelse hermed bør man 
bl.a. tage hensyn til følgende forhold: 
• Det skal sikres, at der er adgang til abonnentdatabaser og rådata over abonnenterne ud fra 
objektive, gennemskuelige og ikke-diskriminerende kriterier og i overensstemmelse med EU-
lovgivningen, navnlig traktatens konkurrenceregler, ONP-principperne og bestemmelserne om 
beskyttelse af personoplysninger og kommunikationshemmeligheden samt, hvor det er 
relevant, lovgivningen om intellektuel ejendomsret. 
• Der skal føres en universel telefonbog og mindst 1 oplysningstjeneste, som omfatter 
oplysninger om alle abonnenter, de bruger tjenester på fast- og mobilnettet, og alle brugere 
skal have adgang til denne tjeneste. 
7. Tiltag inden for beslægtede områder (databeskyttelse, det audiovisuelle område, 
mediesektoren og intellektuel ejendomsret). 
Fælles regler for databeskyttelse og kommunikationshemmelighed er en forudsætning for 
infonnationssamfundets udvikling og afskaffelsen af andre hindringer for en effektiv udnyttelse 
af et liberaliseret konimunikalionsinfraslruklurudbud. 
1 denne forbindelse bør der nu hurtigst muligt arbejdes videre med direktivforslaget om 
databeskyttelse og del foreslåede særdirektiv om beskyttelse af kommunikationshemmeligheden 
i digitale net. 
Kommissionen har allerede i sin handlingsplan Europa på vej mod informationssamfundet 
bebudet, at der fortsat vil blive arbejdet med infonnationssamfundet, hvilket bl.a. indebærer, at 
Kommissionen vil: 
• fremlægge en meddelelse om sikkerhedsproblemer og medlemsstaternes rolle i denne 
forbindelse 
• fremlægge forslag om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes regler om uautoriseret 
adgang, og 
udarbejde en gronbog om juridisk beskyttelse af krypterede transmissioner. 
De tiltag, der træffes inden for disse områder, vil hjælpe med til sikre, at man får skabt de bedst 
mulige forhold for konkurrencen på infrastrukturområdet. 
Kommissionen har ligeledes i handlingsplanen Europa på vej mod informationssamfundet 
påpeget, hvad der kan gøres inden for forskellige områder for at hjælpe med til at forme det 
nye lovmiljo for infrastrukturer og tjenester. Denne politik kommer til at få stor indflydelse på, 
hvor omfattende investeringer der kan mobiliseres til finansiering af de konkunerende net. 
Det drejer sig bl.a. om følgende: 
XX -
Medieejerskab Kommissionen vedtog for nylig en meddelelse om opfølgning af grønbogen om 
mediepluralisme, som blev efterfulgt af en offentlig horing 
Den audiovisuelle sektor: Direktiv 89/552/EØF ("fjernsyn uden grænser") bliver muligvis 
revideret, og grønbogen om EU's audiovisuelle politik skal følges op, for så vidt angår 
indholdet af tjenesterne. 
Intellektuel ejendomsret: Det prioriteres højt at få vedtaget forslaget om retlig beskyttelse af 
databaser; der skal udarbejdes en gronbog om intellektuel ejendomsret i informationssamfundet 
og et direktiv om privatkopiering. 
Kommissionen har desuden allerede fremlagt et direktivforslag om harmonisering af love og 
administrative bestemmelser vedrørende kontrakter, som indgås uden direkte kontakt mellem 
udbydere og forbnigere. 
Kommissionen vil i løbet af 1995 arbejde med, hvordan man fra lovgivningssiden kan sikre fri 
bevægelighed for nye tjenester, og det vil også gøre det nemmere at sikre, at der er konsekvens 
i Kommissionens tiltag på infrastruktur- og tjenesteområdet. 
8. Samfundsmæssige og sociale følgevirkninger 
De tjenester, der frem fores via Europas infrastruktur, får en dybtgående indflydelse på 
europæernes livsstil og livskvalitet. Det vil blive prioriteret højt at undersøge og følge med i, 
hvilke samfundsmæssige OR sociale følgevirkninger indførelsen af den nye teknologi og 
konkurrencemiljøet for kommunikationsinfrastruktur får (feks. i forbindelse med beskæftigelse 
og kulturpolitik, ligesom det skal undgås, at der opstår et lagdelt samfund af "informationsrige" 
og "informationsfattige"). 
I Kommissionens handlingsplan bebudes en række rapporter og meddelelser inden for området, 
bl.a. en rapport udarbejdet af gruppen af fremtrædende eksperter. 
I denne forbindelse skal der også tages stilling til, hvordan man skal gribe efteruddannelse og 
omskoling af den traditionelle telesektors personale an, når sektoren begynder at tilpasse sig et 
konkurrencebaseret miljø. 
Kommissionen foreslår også, at der iværksættes et omfattende handlingsprogram for at 
undersøge mulige sundhedsrisici i forbindelse med udbygningen af faste og trådløse 
infrastrukturer, at udarbejdelsen af de nødvendige sikkerhedsstandarder fremskyndes og at der 
udarbejdes generelle retningslinjer. 
9. Generelle principper for infrastrukturområdet samt konkurrenceligestilling på 
tredjclandsmarkcdcr 
EU skal deltage aktivt i den igangværende globale debat om infonnationssamfundet og, endnu 
vigtigere, i udarbejdelsen af generelle principper for, hvordan man kan udbygge de globale 
kommunikationsinfrastrukturer. G7-mødet i februar, som Kommissionen skal være vært for, 
kommer til at spille en stor rolle i denne forbindelse. 
- XXI 
De vigtigste principper for en verdensomspændende udvikling er følgende: 
• Samtlige EU-landc ma gore fælles sag i internationale fora, når der skal fastlægges globale 
standarder, frekvenser og numre. (Det gælder især forhandlingerne i Den Internationale 
Telekommunikationsunion og De Verdensomspændende Radiokonferencer). 
• De igangværende multilaterale forhandlinger om basisteletjenester er nøglen til en reel 
konkurrenceligestilling på tredjelandsmarkcdernc. Det overordnede mål må være at sikre, at 
EU-netoperatører og -tjenesteudbydere reelt får samme markedsadgang i tredjelandene, som 
der er til EU-markedet, og at begrænsningerne for udenlandsk kapital i 
tredjelandsvirksomheder afskaffes. 
• Indtil det star klart, hvad resultaterne bliver af GATT/WTO-forhandlingerne, er det vigtigt, at 
EU forbeholder sig ret til at afstemme sine vilkår for markedsadgang og udstedelse af 
tilladelser til personer eller virksomheder fra lande uden for EU og EØS efter 
tredjclandsmarkedcrncs vilkar. Formålet hermed er at fremme forhandlingerne om at få åbnet 
tredjelandsmarkcdernc for europæiske netoperatører og -tjenesteudbydere. 
• Der skal være enighed om fælles EU-standpunkter til spørgsmål, som har direkte indflydelse 
på drift af og samtrafik mellem net, feks. krypteringsrestriktioner, regler om intellektuel 
ejendomsret, databeskyttelse og kommunikationshemmelighed. 
10. Lovgrundlagets fremtidige udvikling - på vej mod informationssamfundet 
Kommissionen nojes ikke med at fokusere på, hvilke tillag der umiddelbart skal til for at 
liberalisere teleinfrastrukturen inden I. januar 1998 og opstille del tilhørende lovgrundlag 
Det er tanken med grønbogen at sætte gang i en debat (sideløbende med debatten om 
beslægtede områder, som er igangsat via andre tiltag) om lovgrundlagets fremtidige udvikling 
også efter 1998, når forskellige typer teknologi og forskellige markeder smelter sammen. 
Ud fra erfaringen inden for teleområdet er der opstillet visse grundprincipper, som kan lette 
debatten: 
• En liberalisering af teleinfrastruktur og -tjenester skal ske sideløbende med, at der indføres et 
klart lovgrundlag, som kan kompensere for, at der ikke tidligere har været konkurrence 
(principper såsom lkkc-diskrimination, gennemskuelighed osv.) indtil der er etableret et reelt 
konkurrencem arked. 
• Det er yderst vigligt, at der iværksættes en effektiv, uafhængig forvaltning på rette niveau. 
• Lovgrundlaget bør indeholde fælleseuropæiske grundprincipper baseret på traktatreglerne, og 
klare, konsekvente kriterier for, hvordan de skal implementeres i medlemsstaterne. Det kan 
forventes, at man i stadig højere grad vil forlade sig på konkunenceregleme. 
XXII 
• Når det skal sikres, at der reelt bliver konkurrence indenfor teleudstyr og -tjenester, bør der 
ikke opstilles strenge strukturelle sikkerhedsforanstaltninger, som man feks. midt i firserne 
gjorde på det nordamerikanske marked. 
Såfremt der ikke er nogen vej uden om at opstille sikkerhedsforanstaltninger, skal løsningen 
stå i et rimeligt forhold til problemet - her tænkes feks. på gennemskuelige 
omkostningsopgørelsessystemer og separat regnskabsføring for forskellige dele af 
virksomhedens aktiviteter. 
Disse principper kan medvirke til at løse de problemer, de nye multimedier og 
informationssamfundet kan medføre, samtidig med at der tages hensyn til det lovgrundlag, der 
allerede gælder for de forskellige sektorer, som smelter sammen i informationssamfundet. 
XXIII -
Tidsplan 
I Rådets resolution 93/C213/01 af 22. juli 1993 opfordres Kommissionen lil inden den 1. 
januar 1996 at udarbejde de ændringer af EU's lovgrundlag, som vil være nødvendige for at 
man kan liberalisere offentlig taletelefoni inden I. januar 1998. Hvis liberaliseringen af 
infrastruktur sammenkædes med liberaliseringen af taletelefoni, skal man følge samme 
tidsplan for de lovtiltag, der omhandles her i grønbogen. 
Særforanstaltningerne i "refonnpakken" ventes at omfatte forskellige tiltag, som skal vedtages 
af Kommissionen, og andre tiltag, som skal vedtages af Europa-Parlamentet og Rådet. 
Der foreslås følgende tidsplan: 
inden 15. marts 1995 Offentlig høring om grønbogen 
maj 1995 Kommissionens meddelelse til Europa-Parlamentet og Rådet 
om den offentlige høring om grønbogen om infrastruktur 
juni 1995 Rådets resolution om infrastruktur 
inden 1. januar 1996 Kommissionen offentliggør forslag om særforanstaltninger til 
udvidelse af Fællesskabets nuværende lovgrundlag 
Kommissionens meddelelse til Europa-Parlamentet og Rådet 
om principper for og finansiering af det almene tjenesteudbud 
Offentlig høring 
Kommissionen vil gerne modtage kommentarer om de forhold, denne grønbog berører, og 
især de ændringer og den lovtilpasning, som sammensmeltningen af de forskellige sektorer 
nødvendiggør. 
Kommissionen har til hensigt at arrangere en række høringer med interesserede parter i 
Bruxelles i starten af 1995, hvor der bliver mulighed for at diskutere de forhold, der 
behandles i grønbogens to dele. 
Eftersom informationssamfundet prioriteres meget højt og udvikler sig meget hurtigt, 
opfordrer Kommissionen lil, at man indsender skriftlige kommentarer til såvel grønbogens 1. 
som 2. del til Kommissionen senest den 15. marts 1995. 
Kommissionen fremlægger på et senere tidspunkt en rapport om høringsprocessens resultater 
for Europa-Parlamentet og Rådet. 
-1 
I Indledning 
Europa flytter sig i retning af en informationsbaseret økonomi, hvor net og infrastrukturer 
spiller en lige så vigtig rolle som jernbanenettene i forrige århundrede spillede for 
omstillingen af den europæiske okonomi. 
Hvis Europa skal imødegå de udfordringer, informationssamfundet medfører, er det af største 
vigtighed at sikre, at de europæiske virksomheder og borgere til en rimelig pris får adgang til 
tidssvarende, velfungerende kommunikationsinfrastrukturer, som anvendes til at udbyde en 
bred vifte af traditionelle tjenester og nye multimedietjenester. 
Denne indfaldsvinkel bakkes op af stats- og regeringsoverhovedeme i Korfu-mødets 
konklusioner om Bangemann-rapporten. Her giver man udtryk for, at den igangværende 
teknologirevolution inden for informationsområdet er uden modstykke i historien og åbner 
store muligheder for forbedringer inden for økonomi, beskæftigelse og livskvalitet6*. Alle 
disse ændringer har rod i tekniske og markedsmæssige nyskabelser. Der bliver indgået 
samarbejde på regionalt og verdensdækkende plan, for at virksomheder og borgere kan drage 
størst mulig fordel af den sammensmeltning, der sker mellem radio/tv-, tele- og 
informationsteknologi. 
Hvis man skal kunne fremme denne udvikling, er det yderst vigtigt, at der for hele Europa 
indfores et klart og konsekvent lovmiljø, som kan fremme valgfriheden og gøre det lettere at 
indføre nye tjenester og nye måder at udbyde tjenester. Der er fra politisk side enighed om, 
at teleinfrastrukturområdet skal liberaliseres, og derfor må Europa nu have et klart, 
konsekvent lovgrundlag. Det skal bl.a. sikre: 
at enhedsmarkedet for telekommunikation bliver implementeret - det vil fremme 
udbygningen af både traditionel og avanceret infrastruktur i EU 
al Europa har adgang lil effektive, omkostningsøkonomiskc teletjenester, som såvel 
virksomheder som cnkcltborgcrc kan drage nytte af 
at man fremmer både den offentlige og den private sektors investering, vækst og 
nyskabelse - det vil styrke beskæftigelsen og samhørigheden. 
Grønbogen skal fungere som oplæg til en bred høring om de problemer, der kan være i 
forbindelse med det fremtidige tclcmiljø. De vigtigste spørgsmål er: 
Hvordan kan man sikre det almene tjenesteudbud? Hvad vil det koste, og hvem skal 
betale for det? 
Hvordan skal man gribe sammenkobling og interoperabilitet an? 
Hvordan skal der udstedes tilladelser til telenet? Hvilke begrænsninger kan det 
berettiges at opstille for numre og hvilke betingelser kan tilladelserne indeholde? 
Hvordan kan man sikre konkurrenceligestillingen? 
6) Det liuropæiske Råds konklusioner ved mødet på Korfu den 24. og 25. juni 1994. 
Hvordan vil konkurrence på infrastruktur gavne beskæftigelsen? Hvordan bør Europa 
stille sig lil ændringen i telesektorens beskæftigelsesforhold? 
Hvordan kan man sikre, at de europæiske virksomheder får samme adgang til 
verdensmarkedet, som virksomheder uden for Europa har til det europæiske marked? 
Hvordan kan infonnationssamfundet påvirke andre samfundsområder, og hvordan kan 
man fra lovgivningsmæssig side styre denne påvirkning? 
Politikken for infrastrukturområdet skal også ses i en bredere sammenhæng, som led i den 
generelle politik for informationssamfundet. Hvis der opstilles cl konsekvent grundlag for 
infrastrukturliberaliscring, kan del supplere EU-politikken for beslægtede områder, såsom 
intellektuel ejendomsret, det audio-visuelle område og mediekoncentration - områder, som 
alle har stor betydning for informationssamfundet. 
Når man taler om infrastrukturliberaliscring og den generelle udvikling henimod 
informationssamfundet, kan det være svært terminologisk at skelne mellem infrastruktur og 
tjenester eller foretage en inddeling af forskellige tjcncstclypcr, som omfatter 
telekommunikation, radio/tv-transmission og/cllcr multimediefunktioner. Her i grønbogen 
bruges mange gange det generelle udtryk "tjenester" (ydelser, som fremføres ved hjælp af 
eller via infrastruktur) som betegnelse for både traditionelle teletjenester (taletelefoni, 
dataoverførsel, tillægstjenester og netstyringstjenester) og nye informationstjenester, 
multimedietjenester og lignende. 
Samtidig tales der undertiden også med snævrere sigte om "teletjenester", når det i juridisk 
sammenhæng er nødvendigt for at angive områder, hvor det foreslåede lovgrundlag skal 
indeholde en skelnen mellem de af en organisations aktiviteter, der har at gøre med 
telekommunikation, og de af dem, der har at gøre med radio/tv-transmission. Men man skal 
holde sig for ojc. at der i forbindelse med denne skelnen bør være en vis fleksibilitet, så man 
ikke hæmmer, men fremmer informationssamfundets udvikling. 
Infrastruktur er som grundlaget for fremforing af nye, interaktive informationsformer et 
uundværligt råmateriale for informationssamfundet. Derfor skal det fremtidige lovgrundlag 
for infrastrukturen også være i orden, så der bliver mulighed for at udnytte alle 
infonnationssamfundets mulige fordele. 
For det I ors te skal begrænsningerne for samanvcndclsc af kabelbaserede og trådlosc 
medier og teknologier afskaffes, eftersom man denned kan få etableret et fuldt 
integreret personkommunikationsmiljø. Således kan man sikre, at virksomheder og 
enkeltpersoner ikke er bundet til et enkelt sted, og at alle kan få adgang til de nye 
tjenester, som informationssamfundet har at byde på. 
For det andet skal der etableres et lovmiljø, der er til at stole på, hvilket vil fremme 
nyskabelsen i udbud og adgang til bredbåndskapacitet til en overkommelig pris. Det 
kan så danne grundlag for nyskabende multimedieprodukter, hvor brugeren kan bruge 
spændende nye tjenester, som både omfatter tale, data og billeder, fra 
fjernundervisning og videomøder (hos virksomhedsbrugerne) til telebankservice og 
"bestillingsprogrammer" (hos privatbrugerne). 
- 3 -
Slutresultatet bliver, at man ved al kombinere de første to elementer - fuld 
bevægelsesfrihed og adgang lil bredbåndskapacitet - kan få skred i en større 
samfundsomstilling og fremme nytænkningen, når det drejer sig om kommunikation, 
information og programindholdet i tjenesterne. Denne omstilling, som grønbogen 
ikke går nænnere ind på, vil få stor indflydelse på vores privat- og jobsfære, 
eftersom vores tilværelse efterhånden vil blive mere og mere "interaktiv" og "on­
line". 
De standpunkter, der fremlægges i denne grønbog, falder i tråd med den generelle politik for 
teleområdet, som EU har fulgt siden grønbogen om etablering af et fælles marked for 
teletjenester og udstyr blev offentliggjort i 19877) . Det er derfor sigtet at nå frem til en 
velafvejet løsning, som både tilgodeser liberaliseringen, etableringen af et fæltes lovgrundlag 
og implementeringen af regler, som sikrer ligelig konkurrence i informationssamfundet. 
I det efterfølgende gives en oversigt over de generelle målsætninger og standpunkter i 
grønbogen. 
7) KOM(87) 290 af 30.6.1987. 
4 -
Oversigt over de generelle målsætninger og standpunkter i grønbogen 
De generelle målsætninger og standpunkter i grønbogen (vedrørende gennemførelse af en 
generel infrastrukturliberaliscring jf. tidsplanen i grønbogens 1. del) kan opsummeres som 
følger. 
/. Langt det vigtigste, der skal gøres som led i EU-politikken for teleområdet, er at fa 
liberaliseret kommunikationsinfrastrukturen. 
En sådan liberalisering vil sætte skub i investeringen af privat kapital, fremme nye 
multimediemarkeder og -systemer og give brugerne større valgfrihed og mere for 
pengene i forbindelse med tjenesterne. Hvis man liberaliserer infrastrukturerne, bliver 
der bedre mulighed for at udnytte fordelene ved den planlagte EU-liberalisering af 
teletjenester pr. 1.1.1998. 
2. Det almene tjenesteudbud er fortsat en af EU's politiske hovedmålsætninger. 
Det almene tjenesteudbud er fortsat en af EU's politiske hovedmålsætninger. Det skal 
sikres, at alle brugere i EU fortsat har adgang til et alment tjenesteudbud til en 
overkommelig pris, også efter at liberaliseringen er gennemført fuldt ud. 
Der skal bade sikres, at forbrugere og virksomheder får et bredt udvalg af forskellige 
teletjenester lil konkurrencedygtige priser, og at forbrugernes almene adgang til 
basistjenester ikke lider under konkurrencen. 
Liberalisering af infrastrukturen vil - som led i liberaliseringen af teletjenester og den 
nødvendige pris- og strukturomstilling - ikke medføre en undergravelse af det almene 
tjenesteudbud og forsyningspligten. Hvis de konkunerende tjenesteudbydere deles om 
at opfylde forsyningspligten, vil en liberalisering af infrastrukturen højst sandsynligt i 
stedet medføre diverse fordele for sektoren, eftersom liberaliseringen vil fremme 
nyskabelse og ibrugtagning af ny teknologi og give et større tjcncsteudvalg. 
Der skal pa EU-plan tages stilling til tre hovedområder: for det første skal det 
fastlægges, hvad det almene tjenesteudbud omfatter, for det andet hvordan man skal 
opgøre omkostningerne til forsyningspligten og for det tredje, hvordan man skal sikre 
finansieringen af tabsgivende forsyningspligt, når området er liberaliseret. 
Det er uhyre vigtigt, at der bliver etableret en ordning for, hvordan opfyldelsen af 
forsyningspligten skal gribes an. Alle skal have adgang til basisteletjenester til en 
overkommelig pris, men det er ikke noget argument for at videreføre ineffektive, 
"bredspektrede" støtteordninger - i stedet bor man indføre målrettede ordninger for 
abonnenter, som har særlige behov, eller tilslutningspunkter, hvor udgifterne ikke 
opvejes af indtægterne. Der skal også tages hensyn til EU's randområder, hvor 
nettene ikke er så avancerede. 
5 -
Teknologien udvikler sig med stor hast, og det påvirker både priser og 
adgangsforhold for de stadig mere avancerede tjenester. Det skal sikres, at alle får 
adgang til de fordele, som infonnationssamfundet vil medføre, og derfor skal 
definitionen af et alment tjenesteudbud kunne tilpasses løbende. 
Det skal sikres, at nettene på EU-plan kan sammenkobles, så teletjenesterne kan 
fungere sammen. 
Der skal etableres et nyt lovgrundlag for samtrafik på grundlag af ONP-princippcrne 
og traktatens konkurrenceregler. Dermed bliver lovgivningsmiljøet til at regne med, 
og så kan man: 
fjerne de nuværende begrænsninger for samtrafik, lade samtrafikforhandlinger 
foregå efter almindelige handelsprincipper, fastlægge, hvilke rettigheder og 
forpligtelser infrastrukturudbydere har, fremme konkurrenceligcstilling og 
fastlægge passende tekniske standarder 
etablere nationale og EU-dækkende forligsordninger parallelt med de 
eksisterende muligheder for mægling ved tvistigheder 
fastlægge fælles, effektive takstprincipper for samtrafik under hensynlagen til 
forsyningspligten. 
Netoperatører og tjenesteudbydere skal have fri adgang til infrastruktur. Det bør 
sikres, at der i alle medlemsstater er et passende udbud af teleinfrastruktur. 
En medlemsstats teleinfrastrukturer kan betragtes som en begrænset ressource, og de 
virksomheder, der har særlige rettigheder til at udbyde denne offentlige infrastruktur 
(feks. ekspropriations- og brugsrettigheder) har et særligt ansvar for at give andre 
adgang til deres systemer. 
Principperne for adgang til og anvendelse af net fremgår af EU's ONP-regler og de 
generelle konkurrenceregler. Disse principper bør også gælde for teleinfrastruktur ved 
hjælp af ikke-diskriminerende regler, som står i et rimeligt forhold til målsætningen. 
Henned tænkes feks. på et minimumssæt af funktioner, som udbydes i hele EU. 
Der bør indføres fælles principper for, hvordan medlemsstaterne udsteder licenser og 
andre tilladelser. 
I forbindelse med licenser til at etablere og drive infrastruktur er det vigtigst at tage 
stilling til følgende forhold: 
-fælleseuropæiske licensudsledelsesprocedurer med henblik på at afhjælpe 
handelshindringer 
De nye virksomheder har brug for klare, konsekvente love, som fra medlemsstat til 
medlemsstat ligner hinanden mest muligt. Derfor bør der på tværeuropæisk plan 
træffes enighed om fælles licensudsledelsesprocedurer - dvs. både procedurer for, 
hvordan licenserne skal tildeles (og om nødvendigt begrænses i antal) og for, hvilke 
betingelser licensvilkår der må knyttes til dem. 
- samordning af medlemsstaternes licensudstedelse i forbindelse med tværeuropæiske 
infrastrukturprojek 1er 
Der er stærkt behov for billige og velfungerende tværeuropæiske 
højhastighedstelenet. Der skal etableres nye, fleksible procedurer, så organisationer, 
som vil oprette langdistancetelenet, der omfatter flere forskellige medlemsstater, kan 
få de nødvendige, samordnede tilladelser så hurtigt som muligt. 
5. Konkurrenceligestillingen skal fremmes via en fuld gennemførelse af traktatens 
konkurrenceregler. 
Når det skal sikres, at der er ligelig konkurrence, bliver det stadig vigtigere at 
gennemføre konkurrencereglerne parallelt med den overordnede europæiske 
lovramme. Konkurrencereglerne kan feks. få indflydelse på den fremtidige 
markedsstruktur og sikre optimale vilkar for udbygningen af net og tjenester. 
Hvis det skal sikres, at markedsudviklingen hænger sammen - især hvad angår udbud 
af net og tjenester, som omfatter flere forskellige lande, kan det blive nødvendigt 
med nye procedurer, som giver mulighed for at vurdere vilkårene for samtrafik og 
tilslutning (herunder også ordninger til finansiering af forsyningspligten) i forbindelse 
med telenet og ekspropriations- og brugsrettigheder. 
6. Der skal opstilles gennemskuelige og fleksible ordninger, som kan sikre ligelig 
adgang til knappe ressourcer, feks. ekspropriations- og brugsrettigheder, numre og 
frekvenser. 
Ekspropriations- og brugsrettigheder er en forudsætning for, at der kan etableres en 
fast infrastruktur for kommunikation, og nummerplaner er en forudsætning for drift 
af og adgang til net og tjenester. Adgangen til frekvenser er desuden en forudsætning 
for alle tjenester på mobilnettet og visse tjenester på fastnettet. 
, 7. Der skal træffes foranstaltninger inden for beslægtede områder for at udnytte 
fordelene ved liberaliseringen af teleinfrastrukturen. 
Henned tænkes feks. på foranstaltninger med sigte på at bedre databeskyttelsen, 
kommunikationshemmeligheden og infonnationssikkerheden og skabe rene linjer 
vedrørende intellektuel ejendomsret samt foranstaltninger inden for det audiovisuelle 
område. 
Det begynder al haste med at få vedtaget Kommissionens forslag til direktiver om 
databeskyttelse og kommunikationshcmmclighcd, som er under behandling, så 
informationssamfundets borgere kan føle sig sikre på, hvilke retligheder de har. I 
Kommissionens handlingsplan for informationssamfundet (KOM(94) 347) gives en 
oversigt over, hvilke foranstaltninger Kommissionen har lil hensigt at træffe inden for 
disse områder. 
Der bør udformes et sammenhængende lovgrundlag for programindholdet i 
tjenesterne. 
I det fremtidige lovgrundlag, som skal baseres på EU's nuværende politik for 
området, skal der også tages højde for, at et program fremover kan tænkes at blive 
udsendt over mange forskellige systemer, feks. transmissionssystemer og 
telesystemer. 
Det skal undersøges, hvilke samfundsmæssige følgevirkninger der kan komme 
Sundheds-, sikkerheds- og miljøhensyn skal også tilgodeses 
Ud fra en miljømæssig betragtning vil det være en god idé, hvis 
infrastrukturudbydere kan deles om systemer og/eller ekspropriations- og 
brugsrettigheder. Det bør medlemsstaterne tillade og fremme - i undtagelsestilfælde 
kan det maske endog være nødvendigt al pålægge infrastrukturudbyderne sådanne 
ordninger. 
Der gøres i stadig større omfang brug af radiobaserede fremføringsmåder, og i denne 
forbindelse kan elektromagnetiske påvirkninger måske medføre helbredsskader. Det 
er vigtigt, at forskningsindsatsen inden for dette område intensiveres og at man får 
etableret og indført de nødvendige standarder. 
Der skal tages stilling til alle aspekter af informationssamfundet 
Eftersom infonnationssamfundet kan komme til at påvirke samtlige EU-borgeres liv, 
skal det gribes an efter en metode baseret på åbenhed, gennemskuelighed og høring 
af alle sektorer. Efterhånden som man indfører ovennævnte foranstaltninger, skal der 
føres en bred offentlig debat om forhold som feks. forbrugerbeskyttelse, social 
samordning og kulturel mangfoldighed, beskæftigelse og arbejdsmetoder. 
EU's politik skal tilgodese de igangværende forhandlinger om basisteletjenester i 
G A TS med henblik på at få åbnet adgangen til markederne uden for EU. 
Så længe der ikke er en reel ligelig adgang til tredjelandsm arkeder, bør mulighederne 
for at træffe foranstaltninger over for tredjelande ikke begrænses, medmindre det 
medfører brud på andre multilaterale eller bilaterale EU-aftaler. 
- s -
10. Det skal sikres, at det fremtidige lov miljø kan tilpasses ændringer i 
informationssamfundet. 
Der skal opstilles cl sammenhængende lovgrundlag for udstedelse af tilladelser i 
forbindelse med infrastruktur, hvor man ikke hænger fast i den skelnen mellem de 
fremførte tjenester, som gælder i dag. 
Den fremtidige infrastruktur vil nemlig kunne bruges til at fremføre alle typer 
informations- og kommunikationstjenester (tv og radio, basisteletjenester og 
avancerede teletjenester samt multimedietjenester). 
På mellemlang sigt (efter 1998) er der behov for et nyt lovgrundlag, som tager højde 
for det stigende sammenfald mellem teleområdet og radio/tv-området. Der er ofte 
forskellige regler for kabel-tv og radio/tv-transmission, ikke blot fra medlemsstat til 
medlemsstat, men også inden for den samme medlemsstat, og det kan hæmme 
udviklingen og indførelsen af avancerede informations- og kommunikationstjenester. 
Kommissionen vil i løbet af 1995 bestræbe sig på at få opstillet et hensigtsmæssigt 
lovgrundlag for de nye tjenester, der vil blive udbudt i informationssamfundet. 
9 -
II Den valgte fremgangsmåde og grønbogens anvendelsesområde 
Nar der skal opstilles konsekvente EU-princippcr for teleinfrastrukturens udvikling, skal der 
også lages hensyn lil EU's generelle politiske målsætninger Der er derfor valgt en 
fremgangsmåde, hvor man fokuserer på de områder, som har relevans for hele Europa, og de 
problemer, som skal løses, for at udviklingen af det europæiske informationssamfund kan 
forløbe glat. Det falder ganske i tråd med nærhedsprincippet. Når der er truffet enighed om 
de pågældende områder, kommer udbygningen af avancerede teletjenester og 
basisteletjenester til at gå hurtigere både i medlemsstaterne og i EU under et. I det følgende 
gives en oversigt over den valgte fremgangsmåde. 
Fremgangsmåden bygger på markedsudviklingen og den tekniske udvikling i 
medlemsstaterne, samt på de politiske tiltag i visse lande, som vil indføre større konkurrence 
inden for nettene (disse tendenser analyseres i afsnit III og IV). I afsnit V gennemgås det, 
hvilke sociale risikomomenter og nye beskæftigelsesmuligheder der kan opstå som følge af 
liberaliseringen af infrastrukturerne, og hvordan man skal bevare det almene tjenesteudbud, 
når der indføres konkurrence. 
Den valgte fremgangsmåde falder i Iråd med hovedlinjerne i EU's politik for teleområdet 
indtil nu (se den detaljerede oversigt i afsnit VI og VII). Fremgangsmåden skal også ses i 
sammenhæng med de nye politiske målsætninger, som traktaten om Den Europæiske Union 
har medført, forst og fremmest at det er vigtigt at få etableret tværeuropæiske net, jf. 
traktatens afsnit XIIs'. 
Inden for EU arbejdes der aktivt med at etablere tværeuropæiske telenet, og der er derfor 
fremlagt en række forslag vedrørende området, feks. meddelelserne om tjenesteintegrerede 
digitalnet (ISDN) og integreret bredbåndskommunikation (TEN-IBC)9). Kommissionen har til 
hensigt at foreslå generelle retningslinjer for tværeuropæiske telenet. Herudover gør EU via 
sine forskellige forskningsprogrammer en aktiv indsats for at fremme avancerede 
kommunikationsnet og -tjenester101 
Endelig skal der ved udformningen af sådanne harmoniserede principper også tages højde for 
situationen uden for EU, sa man ikke blot koncentrerer sig om det europæiske marked, men 
også om EU's vigtigste samhandelspartnere. EU deltager aktivt i de multilaterale GATS-
forhandlingcr om basisteletjenester med henblik på at få liberaliseret verdensmarkedet for net 
og tjenester. 
8) Følgende fremgår af EF-Traktatens artikel 129B: "Inden for rammerne af et åbent og 
konkurrencepræget markedssystem tager Fællesskabets indsats sigte på at fremme de nationale nets 
mdbvrdes sammenkobling og interoperabilitet samt adgangen til disse net". 
9) Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om forberedende foranstaltninger 
inden for tværeuropæiske net: det integrerede bredbåndsnet (TEN-IBC), KOM(93) 372 endelig 
udgave af 22.7.1993, og meddelelse fra Kommissionen vedrørende etablering af et tværeuropæisk 
ISDN-net samt de tilhørende forslag til rådsbeslutninger om en række retningslinjer for udvikling af 
et tværeuropæisk ISDN-net og om vedtagelse af en flerårig EF-foranstaltning, KOM(93) 347 
endelig udgave af 1.9.1993. 
10) Se f.eks. Rådets beslutning 91/352/EØF af 7. juni 1991 om et særprogram for forskning og 
teknologisk udvikling inden for kommunikationsteknologi (1990-1994) - RACE-programmet (EFT 
nr I. 192 af 167.1991, s. 8). 
Den valgte fremgangsmåde: 
er baseret på principperne i den eksisterende EU-politik for teleområdet og beslægtede 
områder, samt fremtidsudsigterne for teleområdet som opridset feks. i Kommissionens 
grønbog om mobil- og personkommunikation11} 
fremmer konkuncnceligestillingcn inden for informationssamfundet, såvel i EU som i 
tredjelande, feks. hvad angår adgangen til disse landes markeder 
styrker medlemsstaternes igangværende tiltag inden for området, feks. for at indføre 
konkurrence på infrastruktur12^ og tager højde for den tekniske udvikling og 
markedsudviklingen både i EU og i resten af verden 
De undersøgelser, som Kommissionen har fået foretaget som led i forarbejdet til denne 
grønbog, er en vigtig del a/høringsprocessen og fremsendes efter anmodning (bilag 2 
indeholder m ere detaljerede oplysninger herom) 
omfatter tværeuropæiske og verdensomspændende principper for teleområdets 
fremtidige lovgrundlag 
peger pa et konsekvent lovgrundlag, som styrker EU's eksisterende politik for 
beslægtede områder, såsom radio/tv-transmission, kultur og intellektuel ejendomsret. 
Det er en forudsætning, for at informationssamfundet kan komme til sin ret, og for at 
den større vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse kan udnyttes af alle EU's borgere. 
Debatten om infrastrukturen står også højt på den internationale politiske dagsorden, og der 
træffes omfattende foranstaltninger overalt i verden. Derfor er det belejligt, at Kommissionen 
i 1995 er vært for et mode mellem ministrene fra G7-landene om forskellige forhold 
vedrørende infonnationssamfundet. 
11) Grønbog om en fælles strategi for mobil- og personkommunikation i Den Europæiske Union, 
KOM(94) 145 endelig udg. af 27.4.1994. 
12) Se feks.: 
- Consultation Publique organisée par Bruno Lassere à la demande de Gérard Longuet: Quelle 
réglementation pour les télécommunications françaises?, Direction Générale des Postes et 
Télécommunications, april 1994, og Les Autoroutes de l'information, Rapport au Premier ministre 
par Gérard Théry, september 1994 
- Study of the International Competitiveness of the UK Telecommunications Infrastructure, DTI, 
februar 1994 
- Telecommunicatie in Nederland: op weg naar wereldklas.se, rapport af McKinsey for Ministerie 
van Verkeer en Walerstraat. juni 1993. 
11 
Infrastrukturområder, som grønbogen omfatter 
Grønbogens 2. del omhandler teleinfrastruktur som et samlet hele, på grundlag af den 
politik, der allerede er opridset for de forskellige sektorer, dvs. satellit-, mobil- og 
personkommunikation1^ Den omhandler således ikke direkte disse sektorer, selv om 
de indgår i det overordnede billede af den hastige udvikling i retning af et helt nyt 
telemiljø baseret på en fuldstændig sammensmeltning af fast-, mobil- og 
satellitteknologi. 
Grønbogen fokuserer først og fremmest på jordbaseret teleinfrastruktur, dvs. den 
transmissionskapacitet, som danner grundlag for telenet og -tjenester (se figur II-l). 
De samlede teletjenester i et land eller et område kan også betegnes 
"teleinfrastrukturen". Rådet har givet udtryk for, at den bedste måde at sikre et godt 
udbud af "teleinfrastruktur" er at åbne markedet for konkurrence. Liberaliseringen af 
teleinfrastrukturen, som omhandlet i denne grønbog, er et vigtigt led i etableringen af 
et åbent marked for teletjenester. 
Forskellige forhold, som påvirker infrastruktur og som omhandles i grønbogen 
I Rådets resolution 93/C213/01 af 22. juli 199314; gøres denne grønbog til et led i 
den igangværende liberalisering af telesektoren. Hvis det skal sikres, at man kan 
følge en konsekvent, bredt dækkende fremgangsmåde, skal grønbogen også behandle 
problemer i forbindelse med tilrådighedsstillelse af tjenester (feks. principper for 
samtrafik og tilladelser i forbindelse med teletjenester) og adgang til knappe 
ressourcer (feks. frekvenser eller numre). Disse områder kan måske hævdes nænnere 
at have at gøre med tjenesternes konkurrenceforhold, men de hænger så tæt sammen 
med etableringen og driften af infrastruktur, at det i det mindste skal gennemgås, 
hvilke problemer der kan tænkes at være. 
I forbindelse med informationssamfundet skal der ikke blot tages stilling til 
lovgivningsmæssige forhold direkte i forbindelse med indførelsen af konkurrence på 
infrastruktur, men også til det stigende sammenfald mellem telekommunikation, 
informationsteknologi og transmissionsvirksomhed. 
13) Grønbog om en fælles strategi for mobil- og personkommunikation i Den Europæiske Union, 
KOM(94) 145 endelig udg. af 27.4.1994, Grønbog om en fælles politik for satellitkommunikation i 
Det Europæiske Fællesskab, KOM(90) 490 af 20.11.1990, og Kommissionens meddelelse til Rådet 
og Europa-Parlamentet: Satellitkommunikation: tilrådighedsstillelse af - og adgang til -
rumsegmentkapacitet, KOM(94) 210 endelig udgave af 10.6.1994. 
14) EFT nr. C 213 af 6.8.1993. 
12 -
Figur 11.1. Teleinfntstruktur i forbindelse med telenet og -tjenester 
De grå kasser i diagra 
mmet repræsenterer teleinfrastruktur 
Brugersystcmer 
Teletjenester 
Koblede telenet 
(også sekundære signalleringsnct) 
Teletransmissions kapacitet 
(punkt-til-punkt og punkt-til-multipunkt linjer) 
Lysleder- og kobberkabler Radiofor 
Rør, master, bygninger 
\ f endelser Satellitforbindelser 
Tårne, master, antenner, 
bygninger 
' t Satelllitter, 
satellitjordstationer 
\ f 
Forudsætter 
ekspropriations- og 
brugsrettigheder Forudsætter adgang til 
frekvensspektret Forudsætter adgang til 
rumsegmentet 
- 13 -
Grønbogen kan indgå i debatten om disse forhold som en gennemgang af spørgsmålet om, 
hvordan det fremtidige lovgrundlag skal udvikle sig for at imødegå de problemer, dette 
sammenfald medfører. Men gennemgangen af denne udvikling er ikke nogen forudsætning 
for, at man kan diskutere princippet om liberalisering af infrastrukturen som omhandlet i 1. 
del, eller for at der kan træffes foranstaltninger for at gennemføre og udvide de eksisterende 
principper for teleområdet til også at omfatte infrastrukturen. 
Mange af de problemer, der kan tænkes i forbindelse med konkurrence inden for 
infrastruktur, har ikke blot relevans for teleområdet, men også for den generelle proces med 
at opstille et lovgrundlag for informationssamfundet. Kommissionen er godt i gang med at 
udarbejde en politik for mange af disse beslægtede områder, feks. regler for intellektuel 
ejendomsret, radio/tv-transmission og diversificering inden for mediesektoren. Disse tiltag 
gennemgås også i grønbogen. 
Grønbogen indeholder ikke grydeklare løsninger på alle disse forskellige problemer, som 
fremstår centralt i EU's langsigtede, bredere lovgivningsmæssige udvikling. Men det er 
vigtigt, at der nu bliver sat gang i en debat om de forskellige problemer, så man kan få dem 
på plads i international sammenhæng og ikke blot ud fra en snæver national synsvinkel. 
- 14 
IIIDen nuværende situation 
111.1 Kommunikalionsinl'iastrukturer 
Som påpeget i 1. del af grønbogen findes der i medlemsstaterne allerede en del 
infrastrukturer, som man kan bruge til at fremføre teletjenester. Men størstedelen af 
de offentlige teletjenester fremføres via de nationale net, som de etablerede 
televirksomheder driver. 
111.1.1 Offentlige telenet 
I tabel III. 1.1 gives en oversigt over de virksomheder, som i dag har tilladelse til at 
udbyde faste telenet i medlemsstaterne og de tre nye EU-lande, samt over det antal 
telefonlinjer, landene har. 
Infrastruktur til offentlige telenet er underlagt konkurrence i Finland, Sverige og Det 
Forenede Kongerige. I Danmark og Italien er der inden for de senere år kommet 
regionale operatører eller operatører med ansvar for forskellige tjenesteområder, og 
der arbejdes på noget tilsvarende i Portugal. 
15 
Tabel IILl.l - Operatører med tilladelse til at udbyde infrastruktur til offentlige teletjenester 
Operatører) Lovgivning for 
infrastruktur Antal hele 
abonnentlinjer 
(x 1000 
ultimo 1993)"' 
Belgien 
Danmark 
Tyskland 
Grækenland 
Spanien 
Frankrig 
Irland 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene 
Portugal 
Det Forenede 
Kongerige 
Østrig 
Finland 
Sverige Belgacom 
TeleDanmark 
Telecom Danmark 
Fire regionale 
operatørselskaber 
DBP Telekom 
OTK 
Telefonica 
France Telecom 
Telecom Kireann 
Telecom Italia 
P&T Administration 
PTT Telecom 
Portugal Telecom 
Cl'RM 
BT 
Mercury 
Kingston Telecom 
Kabel-tv-operatører 
Andre operatorer med licens 
PTV 
Oslngs Radio 
Telecom Finland 
48 lokale teleselskaber 
Telia 
Tele 2 Monopol 
Monopol 
Monopol 
Monopol 
Monopol 
Monopol 
Monopol 
Monopol 
Monopol 
Monopol 
Monopol 
Konkurrence 
Monopol 
Konkurrence 
Konkurrence 4396 
3030 
37000 
4744 
14254 
31000 
1150 
24167 
221 
7630 
3300 
26500 
200 
200 
300 
Uden betydning på 
nuværende tidspunkt 
3579 
747 
2014 
5972 
0,8 
15) Kilde: Idate, 1994, undtagen for Det Forenede Kongerige (Office of Telecommunications), Finland 
(Det Finske Kommunikationsmimsterium) og Sverige (Den svenske nationale tilsynsmyndighed). 
16 -
II1.1.2 Alternativ infrastruktur 
Udover de operatorer med licens, som fremgår af tabel III. 1.1, findes der i dag to 
slags net, som vil kunne anvendes til at fremføre offentlige teletjenester: kabel-tv-net 
og forskellige offentlige forsyningsselskabers egne net. 
Det er forskelligt fra medlemsstat lil medlemsstat, hvor meget disse alternativer til de 
offentlige net anvendes, og det afhænger hovedsageligt af de gældende love i de 
pågældende medlemsstater. 
Forsyningsselskabernes egne net 
I samtlige europæiske lande findes forsyningsselskaber, som allerede har deres egne 
telenet eller har ekspropriations- og brugsrettigheder, som er en forudsætning for 
sådanne net. Men selv hvis medlemsstaternes gældende lovgivning gav mulighed for 
at anvende disse net til kommercielle fonnål, ville de kun i begrænset omfang kunne 
anvendes til det. 
På grundlag af forskellige undersøgelser vedrørende alternativ infrastruktur, som 
Kommissionen har fået foretaget, konkluderes det i grønbogens 1. del, at 
forsyningsselskaberne vil skulle investere i yderligere faciliteter. Undersøgelsen 
fastslår bl.a., at forsyningsselskaberne vil få større fordele ud af at etablere 
langdistancenct end lokal infrastruktur. Og for at kunne drive sådanne 
langdistancenet, vil selskaberne enten være nødt til selv at oprette 
abonnenttilslutninger eller anvende teleoperatørernes eksisterende forbindelser. 
Kabel-tv-net 
Kabel-lv-ncl består derimod allerede af lokal- og langdistanccinfrastruktur. Men 
inden for Europa er der stor forskel fra land til land på, hvor udbyggede nettene er. 
I to medlemsstater, Grækenland og Italien, er der overhovedet ingen kabel-tv-net, og 
Spanien og Portugals net er meget begrænsede. I de øvrige medlemsstater svinger 
dækningsgraden for kabel-tv betydeligt, fra over 90% i Belgien, Holland og 
Luxembourg til ca 5% i Frankrig og Det Forenede Kongerige. Opgjort i 
abonnentantal udgør Tyskland det største nationale marked med næsten 15 mio. 
abonnenter og en dækningsgrad på ca. 45%16). 
16) Der henvises til Ida te-undersøgelsen, 1994, hvis man ønsker yderligere oplysninger. 
17 -
Tabel 111.1.2 - Kabel-tv-net i EU17) 
Antal operatører Husstande med Antal abonnenter191 
umiddelbar tilslut­
ningsmulighed"" 
Belgien 38 97,4% 95,5% 
Danmark 650()2O) 73,6% 57,3% 
Tyskland 1 64,6% 40,5% 
Grækenland 
Spanien 30 8,1% 1,1% 
Frankrig 16 25,8% 6% 
Irland 13 >50% 40% 
Italien 
Luxembourg 120 99,5% 81,4% 
Nederlandene 358 90,3% 86,4% 
Portugal 1 1,6% 0,3% 
Det Forenede 23 12,6% 2,8% 
Kongerige 
111.2 Markedssituationen 
Selv om mange af OECD-landene har skruet ned for det økonomiske blus, vokser 
telesektorens omsætning fortsat, både i volumen og i værdi. I 1993 var den således 
ca. 120 mio. ECU, svarende til næsten 3% af det samlede BNP, på trods af, at 
priserne faldt inden for sektoren. Den nominelle vækstrate har de seneste 5 år 
gennemsnitligt ligget på ca. 7%. 
17) Kilde. Idate, 1994. 
18) Procentdel af de husstande, der har tv og umiddelbart vil kunne tilsluttes kabel-tv-net. 
19) Procentdel af de husstande, der har tv og faktisk abonnerer på kabel-tv-net. 
20) Net med mere end 25 abonnenter. Derudover er der ca. 4.800 net med mindre end 25 abonnenter. 
18 -
For at give en ide om, hvor meget lelekommunikalionsmidlcrne bruges og hvor 
hastigt de vokser, kan man pege pa, at EiU's trafikmængde inden for offentlig telefoni 
i 1993 steg med godt 10%, sammenlignet med en mængdestigning på ca. 1 1% i 1991 
og 1992 
Den største vækst sker inden for de nye tjenesteområder, først og fremmest de 
tjenester, der er liberaliseret. Mobilkommunikation har således overtaget pladsen som 
den hastigst voksende del af tjenestemarkedet, som datakommunikation og 
tillægstjenester tidligere tegnede sig for. I EU står mobiltjenesterne for ca. 5% af 
abonnentlinjerne og næsten 10% af omsætningen på udbud af tjenester. I resten af 
EØS-området er tallet lidt højere. I starten af 1998, hvor teletjenester skal være fuldt 
liberaliseret, er der udsigt til, at over 10% af abonnenterne i den udvidede Union vil 
benytte sig af trådløse tjenester fra konkurrerende operatører. 
19 
Tabel IIÏ.2 - Omsætning inden for EU's infonnntionssektor i 1993 21) 
Forlagsvirksomhed 
22% 
Mikroelektronik 
2% 
Audto-visuelte tjenester 
10% 
Forbrugerelektronik 
5% Elektronisk fbrtagsvirksomhed 
2% 
Software og tjenester 
15% Edb-udstyr 
11% Tetetjenester 
27% 
Teleudstyr 
6% 
Samlet marked: 414 mio. ECU 
21) Kilde: Idate. 
20 
I modsætning hertil er der i lùiropa endnu kun en begrænset omsætning inden for 
disse nye markeder, selv om der er sket en voldsom udvikling inden for integrerede 
tjenester og multimedietjenester (kombinationer af tale, data og billeder) og man har 
talt mcgcl om mulighederne for multimcdicnct. De forstc systemer har fundet 
kommerciel anvendelse lil feks. avanceret kommunikation mellem virksomheder, 
videomøder, elektronisk dataudveksling, transmissionstjenester og nyhedstjenester i 
finanssektoren, visse ISDN-systemer, forskellige former for fjernarbejde og i 
forbindelse med visse CD-ROM produkter. 
Men endnu er der ikke den store omsætning på multimedietjenester til privatsektoren, 
ligesom telekommunikation, tv og transmissionstjenester for det meste fremføres via 
strengt adskilte net. Det gælder endog i Det Forende Kongerige, hvor telefon- og 
kabel-tv-tjenester nogle steder udbydes samlet af virksomheder, som har lejet sig ind 
på lokale kabcl-lv- og telenet. 
1 alt var der i slutningen af 1993 26 mio. kabel-tv-abonnenter i EU (halvdelen heraf i 
Tyskland). Dette samlede lal svarer lil ca. 15% af antallet af telefonlinjer. 
Den samlede EU-omsætning på radio/tv-virksomhed i 1993 (både på programmer og 
fremføring) udgjorde ca. 27 mia. ECU. Omsætningen på salg af kabel-tv var ca. 3 
mia. ECU. Det svarer til ca. 22%, henholdsvis 2,5% af omsætningen på 
telekommunikation. 
III.3 Lovgivningen for infrastruktur i medlemsstaterne 
111.3.1 Infrastruktur til offentlig telekommunikation 
Af samtlige EU-mcdlcmsstatcr, gamle som nye, er det kun Finland, Sverige og Det 
Forenede Kongerige, som i dag tillader konkurrence på udbud af infrastruktur i 
forbindelse med offentlig telekommunikation. 
Der er stor forskel på, om og hvordan offentlige teleoperatører må udbyde 
transmissions- eller multimedietjenester, omend det i Det Forende Kongerige 
udtrykkeligt er forbudt for British Telecom at udbyde radio-tv-tjenester på sit telenet. 
- 21 
Tabel 111.3.1 - Nuværende begrænsninger for EU-teleoperatørers aktiviteter2 
Produktion og transmission af radio/tv- og multimedietjenester 
Belgien Det står ikke helt klart, hvilke regler der gælder, eftersom myndighedsbeføjelserne er spredt over så 
mange forskellige instanser. Der gælder forskellige regler for de flamske og fransktalende områder 
og for hele landet, men hvis man sammenholder dem, kan det udledes, at teleoperatorer ikke må 
producere programindhold eller transmittere radio/tv-tjenester. Operatører kan eventuelt via 
individuelle ansøgninger få tilladelse til at udbyde tjenester. 
Danmark Der er ingen særlove mod at fremføre multimedietjenester (TeleDanmark er den største udbyder af 
infrastruktur til transmission af radio/tv). Men der er regler om, at de nationale teleoperatører ikke 
må producere sådanne tjenester. 
Tyskland Der er ingen særlove mod, at teleoperatørerne fremfører multimedietjenester. Det er planen, at DBP 
Telekom skal kunne producere sådanne tjenester, når selskabet er blevet privatiseret i 1995. 
Grækenland Når man sammenholder de forskellige love, der gælder for området (bl.a. licenskrav for 
teleområdet), bliver slutresultatet i praksis, at teleoperatørerne hverken må have at gøre med 
programproduktion eller transmission af radio/tv, og disse begrænsninger gælder undertiden også for 
tjenester, der end ikke udbydes offentligt. 
Krankrig Ingen særlove mod produktion og transmission. 
Spanien Særlov mod produktion og transmission al radio/tv-ljenester (regeringens politik på området bliver 
muligvis lagt om) Reglerne kan fortolkes således, at teleoperatørerne må fremføre tjenester efter 
ansøgning. 
Irland Ingen særlove mod produktion og transmission. Irlands grundlov beskytter udtrykkelig 
ytringsfriheden, så længe lovene om sædelighed og offentlig orden overholdes. 
Italien Ingen særlove mod produktion og transmission. Grundlovens bestemmelser om ytringsfrihed skal 
dog sammenholdes med følgende forhold: 1. Licenser til at drive televirksomhed gælder 
udtrykkeligt ikke for radio/tv-tjenester, 2. Der udstedes ikke sendetilladelser til operatører, som i 
henhold til deres licenser ikke må beskæftige sig med "underholdningsmarkedet", 3. Der må ikke 
udstedes private radio/tv-liccnser til statsejede organisationer. 
Luxembourg Der er ingen særlove mod. at teleoperatørerne producerer multimedieprogrammer eller udsender 
dem via deres egen infrastruktur. 
Nederlandene Der er ingen særlove mod, at teleoperatørerne producerer programindhold, men de må ikke 
transmittere det via deres egen infrastruktur, omend de gerne må udsende det via kabel-tv-net; 
teleoperatørerne kan således også, hvis de indhenter sendetilladelse, udsende programmerne via 
kabel-tv-net, som de selv ejer. 
Portugal Ingen særlove mod produktion og transmission. 
Det Forenede De nationale teleoperatører kan ikke få landsdækkende tilladelse til at udsende programmer (loven 
Kongelige tages op til revision i 2001), men de kan under bestemte omstændigheder få regionalt gældende 
tilladelser. De nationale teleoperatører må ikke "transmittere tjenester", omend de via individuelle 
ansøgninger kan få tilladelse til at fremføre tjenester (loven tages op til revision i 1998) 
Østrig Der er ingen særlove mod at producere radio/tv, men programmerne må kun udsendes via den 
oflentlige operator, som har et reelt monopol. Der kan eventuelt via individuelle ansøgninger opnås 
tilladelse til at udbyde tjenester. 
Finland Ingen særlove mod produktion og transmission. 
Sverige Der er ingen særlove mod, at teleoperatorerne er med til at producere radio/tv-tjenester eller 
transmitterer dem via deres egne net. 
Programindhold betyder infonnation (bortset fra taletelefoni, datakommunikation og 
tillægstjenester), som omfatter lyd, billed eller begge dele, eller kommerciel fremføring heraf 
via infrastruktur. 
Produktion af programindhold betyder ret til at producere eller sammensætte programindhold 
(som ovenfor defineret) 
22) Kilde: Coudert. 1994. 
22 
Il 1.3.2 Alternative ne ti n/rast nik tu rer 
I tabel 111.3.2 gives en oversigt over, hvilke alternative infrastrukturer det i dag er 
tilladt at anvende lil bestemte formål i medlemsstaterne. 
I seks medlemsstater (Belgien, Tyskland, Grækenland, Spanien, Italien og Portugal) 
har forsyningsselskaber (feks. jernbaner, transportselskaber, energi- og 
vandforsyningsselskaber) lov til at etablere deres egen infrastruktur til intern 
kommunikation. 
I fire medlemsstater (Belgien, Spanien, Irland og Nederlandene) er der mere 
lempelige bestemmelser, hvor der efter skøn kan gives tilladelse til anvendelse af 
selvejet infrastruktur til interne net eller lukkede brugergrupper, også uden for 
forsyningsselskaber. Men anvendelsen af denne infrastruktur er begrænset til de 
pågældende organisationers egne kommunikationsbehov. 
I to medlemsstater (Tyskland og Frankrig) må sådanne alternative infrastrukturer 
ikke blot anvendes til interne net og lukkede brugergrupper til intern 
kommunikation23', men under visse vilkår også udbydes til tredjeparter24). 
Endelig må man i Danmark principielt anvende selvejet infrastruktur, og i det 
Forenede Kongerige er der fri konkurrence på infrastruktur, enten på grundlag af 
individuelle særliccnser eller ved udstedelse af gruppcliccnscr for tilrådighedsstillelse 
af visse typer infrastruktur. 
Hvad angår de nye EU-lande, er det i Østrig tilladt for forsyningsselskaber at 
anvende selvejet infrastruktur til intern kommunikation, men herudover er det kun 
PTV, som må udbyde infrastruktur. I Sverige og Finland er der fuld konkurrence på 
infrastruktur. 
23) Det gælder i Frankrigs tilfælde også net, som tilhører offentlige forsyningsselskaber. Man har i 
Frankrig opstillet særordninger for anvendelse af uafhængige net (réseaux indépendants) til sådanne 
formål. 
24) I Tyskland må visse organisationer (hovedsagelig offentlige forsyningsselskaber) selv etablere en 
selvejet infrastruktur til intern kommunikation, men private net må kun omfatte et område på 25 
km, medmindre de opfylder bestemte tekniske krav. Der henvises til Coopers & Lybrands 
undersøgelse fra 1994, hvis man ønsker mere detaljerede oplysninger. 
23 
Tabel III.3.2 - Gældende regler for alternativ infrastruktur til teletransmission 
Generel 
tilladelse til at 
anvende 
alternative 
infrastrukturer Generel 
undtagelse for 
offentlige 
forsynings­
selskaber2^ Skønsmæssige 
tilladelser til 
at anvende 
selvejet infra­
struktur Skønsmæssige 
tilladelser til 
lukkede 
bruger­
grupper2^ Kommerciel 
tredjeparts­
ti I radigheds-
stiilclse 
Belgien 
Danmark 
Tyskland 
Grækenland 
Spanien 
Frankrig 
Irland 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene 
Portugal 
Det Forenede 
Kongerige Nej 
Nej 
Nej 
Nej 
Nej 
Nej 
Nej 
Nej 
Nej 
Nej 
Nej 
Ja Ja 
Ja 
Ja 
Ja 
Ja 
Nc,30) 
Nej 
Ja 
Nej 
Nej 
Ja 
Nej Nej27> 
Ja 
Ja 
Nej 
Nej 
Ja 
Ja 
Nej3" 
Ja 
Ja 
Nej 
Ja Nej 
Ja 
Ja 
Nej 
Nej 
Ja 
Nej 
Nej 
Nej 
Nej 
Nej 
Ja Nej 
Nej28' 
Ja29) 
Nej 
Nej 
Ja 
Nej 
Nej 
Nej 
Nej32) 
Nej 
Ja 
Østrig 
Finland 
Sverige Ne 
Ja Ja 
Nej 
Nej Nej33) 
Ja 
Nei Nej 
Ja 
Nej Nej 
Ja 
Ja 
Kilde: "The impact of liberalisation of alternative Terrestrial Infrastructure for non-reserved 
services", Coopers & Lybrand, 1994, og efterfølgende analyse. 
25) Det er forskelligt fra medlemsstat til medlemsstat, hvilke organisationer der ikke behøver anvende 
teleorganisationernes infrastruktur, ligesom der er forskellige typer undtagelser. 
26) Interne net/lukkede brugergrupper. 
27) 1 henhold til belgisk lov kan der i princippet gives tilladelse til at anvende private 
transmissionsforbindelser, men kun såfremt Belgacom ikke kan stille en teknisk tilsvarende 
forbindelse til rådighed til normal takst inden for en rimelig frist. 
28) Under visse omstændigheder er det tilladt at deles om interne net. 
29) Men kun i forbindelse med bestemte tekniske forhold og over store afstande. 
30) Der er ingen særundtagelser for forsyningsselskaber - de skal ansøge om at drive et uafhængigt net 
("réseau indépendant"). 
31) I henhold til den italienske postlov kan der efter skøn gives tilladelse til at anvende private 
telekommunikationssystemer, men kun hvis der ikke eksisterer en brugbar offentlig forbindelse 
mellem de pågældende terminenngspunkter. 
32) Det nederlandske parlament er i gang med at tage stilling til forslag om at tillade, at der oprettes 
en konkurrerende infrastrukturudbydervirksomhed. 
33) I henhold til den ostngske lovgivning kan der i princippet indhentes tilladelse til private 
transmissionsforbindelser, men kun hvis PTV ikke kan stille en teknisk tilsvarende forbindelse til 
rådighed til normal takst inden for en rimelig frist. 
34) Der er ingen restriktioner for, hvilke infrastrukturer der må etableres eller anvendes til udbud af 
teletjenester i Sverige, så derfor er der ikke brug for generelle undtagelser eller skønsmæssige 
tilladelser til forsyningsselskaber. 
- 24 -
III.3.3 Kabel-lv-infraslrukturer 
I tabel 111.3.3 gives en oversigt over de gældende bestemmelser for anvendelse af 
kabel-tv-net til tilrådighedsstillelse af teletjenester. I de fleste tilfælde er det ikke 
lovligt at anvende kabcl-tv-nct til fremføring af teletjenester (hvadenten det drejer 
sig om offentlig taletelefoni eller liberaliserede tjenester), eller også står det ikke 
klart, hvad der rent faktisk gælder (eftersom den nationale lovgivning ikke 
indeholder udtrykkelige bestemmelser for området), og derfor anvendes nettene 
heller ikke her til ovennævnte formål. 
Tabel III.3.3 - Anvendelse af kabel-tv-net til fremforing af teletjenester 
Anvendelse af kabel-tv-net til fremføring af liberaliserede teletjenester 
Belgien 
Danmark 
Frankrig 
Tyskland 
Grækenland 
Irland 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene 
Portugal 
Spanien 
Det Forenede Kongerige Nej 
Nej 
Kun til ikke-taletelefonitjenester 
Nej 
35) 
Der findes ingen love på området 
Der findes ingen love på området 
Begrænset anvendelse 
Nej 
Nej 
Ja 
Kilde: "L'impact de l'autorisation de la fourniture de services de télécommunications 
libéralisés par les câblo-opérateurs", Idate, 1994, ECCA og opfølgende analyse. 
I Frankrig har der siden 1990 været mulighed for, at kabel-tv-netoperatører kunne indhente 
tilladelse til at udbyde teletjenester (undtagen taletelefoni), men muligheden er kun blevet 
benyttet i begrænset omfang, eftersom den geografiske dækning er ringe og taletelefoni 
stadig er undtaget fra loven. 
35) Der er ingen kabel-tv-net. 
36) Der er ingen kabel-tv-net. 
25 
I Holland udgor kabcl-lv-opciatoicine ca 55% af markedet, og de delinger sammen med 
slalsbaneruc og andre forsyningsselskaber i et konsortium, som skal danne grundlag foren 
national teleoperator mere. 
Nu hvor duopolet i Det Forende Kongerige er blevet taget op til revision, har kabel-tv-
selskabernc fået lov lil at udbyde en lang række teletjenester. 
m.4 Konklusion 
Teletjenester udbydes i dag for det meste via de offentlige telenetoperatørers 
infrastrukturer. Af samtlige EU-landc, gamle såvel som nye, er det kun Finland, Sverige 
og Det Forenede Kongerige, som tillader konkurrence på tilrådighedsstillelse af 
infrastrukturer i forbindelse med offentlig telekommunikation. 
Generelt bliver alternative infrastrukturer som feks. kabcl-tv-nct og forsyningsselskabers 
net kun i meget begrænset omfang brugt til at fremføre teletjenester i EU, da de gældende 
love som oftest ikke åbner mulighed for det. 
Desuden star del pa nuværende tidspunkt ikke helt klart, hvordan lovsituationcn er hvad 
angår anvendelse af kabel-tv-net til fremføring af teletjenester. 
Det nuværende lovgrundlag hindrer således ikke blot etableringen af omkostningseffektive 
tværeuropæiske net og tjenester, det kan også komme til at hæmme udviklingen og 
markedsforingen af multimedieprodukter og -tjenester. 
26 
IV Den nye teknologi har medført store ændringer 
IV.1 Teknologi, som har påvirket markedsudviklingen og erhvervsmiljøet 
Teleindustrien er inde i en tid med store omvæltninger. Erhvervsmiljøet formes først og 
fremmest af to faktorer, som fremmer teknologisk omlægning: opsplitning og 
sammensmeltning af markeder; opsplitning, fordi der opstår nye tjenester og nye 
operatører, og sammensmeltning, fordi den traditionelle skelnen mellem forskellige 
transmissionsmedier så småt er ved at blive udvisket. Telefoni, som indtil nu oftest er 
blevet fremført via kabler, foregår nu stadig oftere via radiobølger, og tv, som hidtil som 
regel er gået via radiobølger, fremføres tiere og tiere via kabler. Og virksomheder inden 
for sektorer, som traditionelt er vidt forskellige, feks. telekommunikation, edb-hardware 
og -software, forlagsvirksomhed, radio/tv- og underholdningsvirksomhed, er gået i gang 
med at udforske omrader af fælles intéresse. 
Omlægningen af erhvervsmiljøet inden for teleområdet skyldes først og fremmest 
overgangen til digitalteknik og de meget større muligheder inden for elektronisk 
forlagsvirksomhed (både hvad angår net og terminaludstyr). Men der er også sket store 
fremskridt inden for transmissionsteknik (både kabel- og jordbaseret) og koblingslcknik, 
og de udnyttes nu også kommercielt. 
IV. 1.1 Nye markedsslruklurer 
Selv om der kun er indfort "rigtig" konkurrence på faste infrastrukturer i ganske få 
europæiske lande (Det Forenede Kongerige, Sverige og Finland), sker der en omlægning 
af de traditionelle markedsstrukturer på teleområdet overalt, fordi der er kommet 
konkurrence inden for visse tjenesteområder, og indført nye tjenester og 
infrastrukturkonkurrence i andre lande uden for Europa. 
For det første har den hastige udvikling inden for mobilnet og trådløse net ført til, at nye 
selskaber har bevæget sig over i telesektoren (feks. fra bank-, forsynings- og 
byggesektoren), og disse selskaber deltager i nogle af de konsortier, der investerer i 
mobilnet. 
For det andet medforer den stadig større konkurrence på teletjenester, at der kommer flere 
og flere nye selskaber i sektoren (såvel udstyrsproducenter som tjenesteudbydere) og at de 
etablerede selskaber, som udbyder forskellige typer kommunikationstjenester til 
erhvervssektoren (feks. Reuters, Visa, IBM, Sita, EDS og Swift), får et tættere samarbejde 
med sektoren. 
For det tredje betyder den ogede konkurrence og åbningen af markedet inden for den 
internationale erhvervstelesektor, at de etablerede teleoperatører nu bevæger sig uden for 
deres traditionelle geografiske grænser for at følge med deres multinationale kunder, og at 
de indgår joint ventures. I mange tilfælde følger de etablerede operatører også med deres 
kunder ud over landets grænser ved hjælp af kortbaserede tjenester, som giver mulighed 
for at bruge forskellige teletjenester i flere lande og betale regningen i hjemlandet eller via 
en kreditkortkonto. 
27 
Endelig er mange etablerede, tidligere statsejede teleoperatører nu blevet privatiseret eller 
opdelt i flere selskaber, og det forstærker de ovennævnte tendenser, eftersom der således 
kommer "nye" virksomheder eller indledes strategisk samarbejde med virksomheder i eller 
uden for medlemsstaterne. Inden for EU holder de fleste medlemsstater en vis afstand til 
deres operatører ved at indgå formelle kontrakter med dem, omend operatørerne i visse 
medlemsstater er regulære aktieselskaber, nemlig i Det Forenede Kongerige, Holland, 
Danmark, Spanien, Italien og Portugal, ligesom der er planer om at åbne for større private 
investeringer i de to sidstnævnte lande. I de fleste af de øvrige medlemsstater samt i 
Central- og Østeuropa overvejes det al privatisere operatørerne. Efterhånden som man går 
væk fra at lade telesektoren være en del af den offentlige sektor og der opstår nye 
tjenestemarkeder, dannes der et stadig mere komplekst billede med alliancer, 
sammenslutninger og partnerskaber. 
Mange virksomheder prøver også at foregribe markedsudviklingen ved at indgå alliancer 
og aftaler, hvor de forsøger at sammenholde den hastige tekniske og kommercielle 
udvikling og udsigten til, at der indføres multimedietjenester, med den forventede vækst i 
den informationsbaserede økonomi. Det ses tydeligst i USA, hvor forskellige selskaber 
også arbejder på at få fjernet de etablerede begrænsninger for erhvervsvirksomheder i 
forbindelse med lokal- og langdistancetrafik og i forbindelse med tjenester på fastnettet og 
tjenester på mobilnettet. Men ændringen i markedsstrukturen afspejler sig også i, at 
teleoperatorer, kabelnctoperatorer, tjenesteudbydere og softwareproducenter bestræber sig 
på at fremtidssikre tjenesterne ved at få lempet reglerne for produktion af programindhold 
(film, tv-programmer, trykte medier) og etablere forbindelser selskaberne imellem. 
Endelig har liberaliseringen af teletjenesteområdet og det større antal mobiloperatører 
medført, at der er opstået en ny type tjenesteudbydere, som sælger tjenestepakkeløsninger 
til slutbrugerne. 1 visse tilfælde (navnlig hvor det drejer sig om større erhvervskunder) kan 
dette mellemled mellem infrastruktur- eller netoperatøren og kunden medføre en betydelig 
værditilvækst, fordi flere forskellige kommunikationssystemer udbydes samlet. I andre 
tilfælde (navnlig i forbindelse med internationale tjenester) gensælges tjenesterne til lavere 
priser end de sædvanlige takster. Denne "systemudbyder" får større og større betydning i 
erhvervssammenhæng, tildels også på grund af digitaliseringen og integreringen af 
intelligente funktioner i net- og terminaludstyr, og dermed bliver det lettere at skræddersy 
tjenesterne efter kundernes onsker og fakturere dem efter de tjenester, de bruger. 
28 
Tabel IV.1.1 - Alliancer og opkøb i "nyere tid'*7) 
Regulære opkøb 
Dalo 
aug-94 
jul-94 
jul-94 
jul-94 
jul-94 
jun-94 
jun-94 
dec-93 
nov-93 
okt-93 
aug-93 
jun-93 
jun-92 
okt-91 
sep-91 
sep-90 
aug-90 
apr-90 Køber 
LDDS 
US West 
Bell Atlantic 
Cellular 
Air Touch 
Nextel 
AT&T 
Eunetconi 
US West 
Nextel 
Bell Atlantic 
AT&T 
BT 
US Sprint 
Bell Atlantic 
AT&T 
Bell Atlantic & 
Amcritcch 
GTE 
MCI Købers 
omsæt­
ning 
(mia $) 
1 
11 
1 
0,1 
67 
11 
0.1 
13 
67 
20 
10 
13 
58 
25 
20 
12 Opkøbt selskab/partner 
Wil Icl 
Wometco/Georgia Cable 
Ninex Cellular 
US West Cellular 
One Comm 
Unisourcc 
Sprint Corporation 
Time Warner 
Motorola mobile licenses 
lusacell 
McCaw Cellular 
MCI 
Conic 1 
Metro Mobile CIS 
NCR 
Telecom New Zealand 
Conic 1 
Telecom USA Opkøbt selskabs 
virksomhed 
Inter-exchange 
Kabel-tv 
Mobil 
Mobil 
Mobil 
Global outsourcing 
Inter-exchange 
Medie/kabol-tv 
Mobillicenser 
Mobil 
Mobil 
Inter-exchange 
Local exch. carrier 
Mobil 
IT-fabrikant 
Offentligt teleselskab 
Local exch. carrier 
Inter-exchange Opkøbs-
pris 
(mia $) 
2,5 
1,2 
13,0 
18,0 
0,7 
4,2 
2,5 
1,8 
1,0 
12,3 
5,3 
2,9 
2,5 
7,4 
2,5 
6,3 
1,3 Kapitalan­
del i op­
købt sel­
skab (%) 
100 
100 
100 
100 
100 
20 
23 
100 
42 
100 
20 
100 
100 
100 
68 
100 
100 
Fejlslagne opk»l) 
Dalo 
aug-94 
jun-94 
apr-94 
mar-94 
feb-94 kobet 
MCI 
EDS 
SW Bell 
AT&T 
Bell Atlantic kl.l>CIS 
omsæt­
ning 
(mia $.) 
12 
10 
11 
67 
13 Opkobl selskab/partner 
Nextel 
Sprint 
Cox Enterprises 
Energis 
Tele Communications Opkøbt selskabs 
virksomhed 
Mobil 
Inter-exchange 
Kabel-tv 
Bærertjeneste 
Kabel-tv Opkøbs-
pris 
(mia $) 
1,3 
20 
5,0 
0,3 
22,0 Kapitalan­
del i op­
købt sel­
skab (%) 
17 
100 
100 
33 
100 
IV 1.2 Udviskningen af de traditionelle grænser 
Indtil for nylig kunne man foretage en skarp skelnen mellem telenet og radio/tv-net, og for 
den sags skyld andre kommunikationsmidler, ikke blot i kraft af selve nettene, men også i 
kraft af, hvilke tjenester de blev brugt til at fremføre. Men denne skelnen er ikke helt så 
let længere på grund af udviklingen i erhvervsmiljøet. 
37) Kilde: Mercer, 1994. 
29 -
Telenet er traditionelt blevet brugt til fremføring af privat tovcjstalekommunikalion, mens 
radio/tv-net er blevet brugt til fremføring af offentligt tilgængelig kommunikation (lyd 
eller lyd + billede) fra et punkt til mange forskellige. 
Men i dag består en stadig større del af teletrafikken af envejskommunikation eller ikke-
tale-kommunikation. Når man i stedet for en telefon sætter en pc eller anden terminal til 
telefonlinjen, opstår der en lang række nye muligheder. Del er allerede udbredt al anvende 
informationstjenester, databaser og tillægstjenester via telefon eller pc, ligesom flere og 
flere bruger fax. Videomøder og videotelefoni er endnu ikke slået an i den helt store stil, 
men Reuters udbyder allerede specialiserede tv-tjenester som en udbygning af sine 
traditionelle teleinformationstjencster til finanssektoren og andre abonnenter. Forskellige 
teleoperatører udbyder også sikkerhedstjenester, feks. overvågning af bygninger. Og 
eftersom Internet og lignende sammenkoblede net er blevet så populære, anvendes 
elektronisk post nu også i bredere sammenhæng end de lokalnet og interne net, hvor det 
tidligere blev benyttet. Nogle teleoperatører eksperimenterer også med bestillings-tv og 
lignende tjenester, for det meste som reaktion på, at der er eller vil blive indført 
konkurrence for telefonitjenesterne. 
Hvad angår transmissionsvirksomhed, dukker der efterhånden mere specialiserede og 
målrettede tjenester op, omend man i dag er længere fremme i Nordamerika end i Europa. 
Men eftersom de flcslc af kabcl-tv-ncttcne kun har en begrænset returkapacitet, drejer det 
sig faktisk kun om bctalings-tv-pakkcr eller teleshopping-net, som bruges sammen med 
telefonen. Men det kan sagtens tænkes, at nettene bliver udbygget, så der kan udbydes 
mere avancerede tjenester, især hvis restriktionerne for udbud af telefonitjenester afskaffes. 
IVI. 3 Fri m arkedsadgang 
Den udvikling i markeds- og erhvervssammenhæng, der beskrives i det foregående, 
betyder sammen med udviskningen af de traditionelle grænser mellem tjenesterne og 
mellem tjenesteudbydere og -operatører, at markedsadgangen må blive mere fri, selv om 
størstedelen af teletjenesterne stadig udbydes af de traditionelle operatører. 
Det medforer uundgåeligt, al nye tjenesteudbydere på visse markeder skal konkurrere med 
fuldt integrerede net- og tjcncstcopcratorcr eller endog integrerede udstyrsproducenter og 
tjenesteudbydere. Og allerede nu er mange selskaber i gang med at indgå eller planlægge 
fusioner, alliancer og aftaler forud for åbningen af forskellige markeder. 
Denne udviklingen i erhvervssektoren kan så sætte gang i spekulationer om, hvorvidt 
sikringen af konkurrenceligestillingen er tilstrækkelig på alle områder og om der ikke bør 
etableres et mere hensigtsmæssigt lovgrundlag. Disse emner behandles mere indgående i 
grønbogens afsnit VI. 
30 
IV.2 Den tekniske udvikling 
Den tekniske udvikling har en inegel stor indflydelse på telesektoren. I de seneste år har 
fremskridtene inden for integrerede kredsløb og digitalteknik medført en modernisering af 
faste telenet, som vil medvirke til at nedsætte omkostningerne og øge mulighederne i 
nettene. Det har også ført til, at der i løbet af ret kort tid er etableret omfattende 
mobiltelefonnet. 
I de kommende år vil sektoren blive påvirket af den tekniske udvikling inden for fire 
hovedområder: 
bredbåndstransmission og kobling 
multimediesystemer 
trådløs teknologi 
intelligente net 
Følgevirkningerne af denne udvikling behandles mere indgående i det følgende. 
IV.2.1 Bredbåndsteknologien får en dybtgående indflydelse på netinfrastrukturen 
Når der i stort omfang bliver indfort lyslederkabler, som kan bruges til synkron digital 
hierarkisk overførsel (SDH - Synchronous Digital Hierarchy transmission) og ATM-
overførsel (A synchronous Transfer Mode), både i abonnentnettet og i nettenes dybere lag, 
bliver infrastruktur grundlæggende anderledes at have med at gøre. I dag er der strenge 
grænser for, hvor stor kapacitet kunderne kan få adgang til i nettene, men senerehen bliver 
der så at sige ingen begrænsninger. Så får operatørerne og tjenesteudbyderne først og 
fremmest til opgave at sikre, at kapaciteten stilles til rådighed for kunderne på den mest 
effektive måde, dvs. at der indsættes hensigtsmæssige systemer i abonnentnettet. 
SDH er en videreførelse af de nuværende transmissionshierarkisystemer, som giver 
mulighed for ikke blot at udnytte lyslederkapaciteten mere hensigtsmæssigt, men også at 
gøre adgangen til nettet mere fleksibel og sikre større driftssikkerhed ved hjælp af 
netforvaltning og -topologi ATM, som giver mulighed for hurtigere kobling af pakker 
eller celler, kan supplere SDH ved slutbrugere, som har brug for offentlige 
højhastighedstjenester. Det er denne teknik, der generelt forventes at danne grundlag for 
det fremtidige ISDN-bredbandsnct. 
Selv om kapaciteten bliver enorm, kan det stadig blive et problem at fordele den 
tilrådighedstående båndbredde mellem brugerne. På kort sigt dukker der nye metoder op 
til at forøge kapaciteten til fremføring af infonnation i de eksisterende kobberkabler, 
eftersom man således kan modvirke de nuværende begrænsende love og markedsvilkår i 
USA. Ved hjælp af HDSL/8' kan abonnenterne få adgang til digital højhastighedskapacitet 
via kobberpar. Nogle operatorer anvender en lignende kobberbaseret teknologi, ASDL39), 
til at fremfore bestillings-tv, med sigte på underholdningsmarkedet. 
38) Digital abonnentlinje med stor båndbredde (High-bandwidth Digital Subscriber Line). 
39) Asymmetrisk digitalt abonnentkredsløb (Asymmetric Digital Subscriber Loop). 
31 
Disse metoder kan både opfattes som en udbygning af lyslcderncllcnc og som et 
konkurrerende system, all eller hvordan tingene hænger sammen. Hvis kobberdelen med 
denne teknik fungerer som et mellemled i højhastighedsnet, der delvis består af 
lysledernet, er kobberparrcne en udbygning. Og hvis man kan udnytte fremskridtene inden 
for datakompression til at kompensere for manglende båndbredde, kan kobberparrene være 
en konkurrent til lyslederne, eftersom de så kan bruges til at fremføre et tilsvarende større 
antal tv-kan åler. 
Som følge af udviklingen i bredbåndsteknologi og datakompression vil fremtidige telenet 
kunne håndtere tidstro tv-frcm føring, hvilket tidligere var forbeholdt kabcl-tv-nct og 
transmissionssclskabcr. Delle sammenfald mellem to områder, som før har været skarpt 
adskilt, kan bane vej for nyskabelser og øgede investeringer i infrastrukturen for faste net. 
IV. 2.2 Sektorsam m ensm eliningen vil fremme udviklingen af multimediesystemer 
Det er nu mere end et tiår siden, at edb og telekommunikation begyndte at overlappe 
hinanden og denned affødte en ny gruppe innovative tjenester, som fik navnet 
tillægstjenester (feks. voice mail og videomøder). Nu hvor også teletjenester og 
audiovisuelle systemer begynder at hænge sammen, kan der ske lige så store nyskabelser i 
form af nye multimediebaserede tjenester. Men i modsætning til de føromtalte 
informationsteknologiske fremskridt får disse nye tjenester, som kombinationen af 
teleteknik og audiovisuel teknik medfører, ikke kun brugere i erhvervssektoren, men på 
tværs af alle sektorer. Derfor kan de få en enonn gennemslagskraft, både hvad angår 
tjencstepolcnlialc og afsmitning på produktionsindustrien. 
Det stigende sammenfald skyldes først og fremmest tekniske nyskabelser, som dækker 
både medicteknik og teleteknik og dermed giver mulighed for at kombinere dem i et 
samlet fremføringssystem. Del har fået populærnavnel den elektroniske motorvej, som 
dybest set betegner fremtidens teleinfrastruktur. 
Hvis der skal indføres multimedietjenester, skal brugertenninalerne gøres mere ensartede, 
så de omfatter en behandlingsenhed og en skænn, der udgør en kombination af en 
avanceret pc og et digital-tv. Indtil digital-lv bliver ført ud i livet, er det pc'crnc, der fører 
an med multimediesystemer, nemlig på CD-ROM, der produceres på samme måde som 
musik-cd'cr. Det vil vare nogle år, inden man får udbredt de nye terminalproduklcr som 
forbrugerelektronik på et reelt massemarked, men teleindustrien vil gøre klogt i at gøre en 
indsats for at opmuntre brugerne til at gå fra de lokale CD-ROM-baserede systemer til 
systemer, der korer via en billig, højtydende tilslutning til bredbåndsnetinfrastruktur. 
IV.2.3 Trådløse systemer spiller en stadig større rolle for abonnentnettet 
Grønbogen om mobil- og personkommunikation, som blev offentliggjort i 1994, 
indeholder en gennemgang af de vigtigste tekniske og markedsmæssige tendenser inden 
for mobilområdet. 
32 
Del slås i gronbogcn fast, at de nye muligheder for "personkommunikation" kan 
revolutionere sektoren og udvide markedsgrundlaget. Men det forudsætter, at faslnct og 
mobilnet ikke fortsal holdes adskille - dermed vil udbuddet til brugerne fremstå som et 
samlet tjenesteudbud, og så kan man udskifte visse dele af nettene, som tidligere har været 
baseret på fastnettcknologi, med trådløse systemer. 
Der findes allerede tidlige eksempler på, at man har indsat sådanne systemer, feks. i 
Spanien og Østtyskland, hvor visse operatører har anvendt analog mobilteknologi til at 
sammenkæde fastnet i tyndt befolkede områder, og i Det Forenede Kongerige, hvor 
Ionica, et nyligt godkendt teleselskab, anvender DECT40)-baserede systemer i sine lokale 
abonnentnct. Begge disse løsninger er en ny måde at tackle gamle problemer på, men det 
er måske værd at lægge mærke til, at det er den nye operatør, som har grebet sagerne an 
fra den mest nyskabende vinkel. Og man bør også mærke sig, at det ser også ud til at 
være lige så vigtigt for de radiobaserede systemers levedygtighed, hvor hurtigt der 
indføres nye tjenester på mobilnettene, som det er, hvilke takster der køres med. Det giver 
et vist indtryk af, hvordan markedet ændrer sig, når der bliver indført konkurrence. 
IV.2.4 Intelligente netfunktioner kan binde infrastrukturen sammen 
Som led i mobilkommunikationsnet er det nødvendigt at holde styr på, hvor tusindvis af 
brugere befinder sig. Når fast- og mobilnet bliver flettet sammen og dermed giver 
grundlag for, at terminaler og personer kan bevæge sig frit rundt, betyder det, at 
intelligensen i det faste telenet skal være endnu større. Samtidig bliver det i stigende 
omfang nødvendigt at overlade kunderne kontrollen over båndbredden og netstyringen i 
forbindelse med de nye bredbåndsinfrastrukturer. 
På grund af markedet for tillægstjenester, som der forventes rigtigt at komme gang i, når 
taletelefoni liberaliseres i 1998, er man allerede begyndt at gå væk fra arkitekturen med 
koblede telenet og over til de såkaldte "intelligente net". 
Fremkomsten af intelligente net hænger tæt sammen med begrebet netstyring. Avancerede 
telenetstyringssystemer kan åbne mulighed for, at man styrer mange forskellige 
teleinfrastrukturer under ét. Netintelligens og netstyringssystemer er den mørtel, der holder 
de forskellige byggesten sammen og resultaterer i en sammenhængende tjenesteopbygning, 
hvor forskellige organisationer kan konkurrere og samarbejde om udbuddet til kunderne. 
40) Digital europæisk trådløs telekommunikation (se ordlisten). 
33 
IV.2.5 Der kan godt findes flere forskellige nelarkitekturer; nogle af dem forudsætter en 
yderligere sammensmeltning af telesektoren og den audiovisuelle sektor 
I tabel IV.2.1 vises fire forskellige konfigurationer af netinfrastrukturer baseret på de 
teknologitendenser, der er beskrevet i det foregående. Disse tendenser fremgår af 
undersøgelser, som Kommissionen har fået forctaget4,), og konfigurationerne repræsenterer 
de netarkitekturer, som det i dag betragtes som mest sandsynligt, der bliver gennemført 
inden for de næste li år, ud fra fire generelt anerkendte synsvinkler: 
hvis planerne om lyslederforbindelser helt ud til de enkelte husstande skal kunne 
hænge sammen økonomisk, må der ske en yderligere sammensmeltning af 
telesektoren og den audiovisuelle sektor 
eftersom operatørerne allerede har investeret store summer i de eksisterende 
kobberbaserede net, vil de også indføre den teknologi, der har til formål at øge 
kapaciteten i nettene 
den mest udbredte kabel-tv-netarkitektur bliver i en årrække en kombination af 
lyslederkabler og koaksialkabler 
når der anvendes trådløs teknologi i abonnentnettet, fremkommer der forskellige 
nye muligheder. 
I dag går de forskellige tjenester via separate infrastrukturer, men snart bliver det muligt 
for mindst to af de nctinfrastruklurcr, der vises i label IV.2.1, at fremføre både 
teletjenester, radio/tv-ljcncslcr og de mange nye multimcdicbascrcdc tjenester. Tabellen 
indeholder kommentarer om de forskellige konfigurationer, men det er ikke tanken at spå 
om, hvilken af konfigurationerne der er den mest levedygtige. Efter al sandsynlighed vil 
alle fire arkitekturer blive taget i brug rundt omkring afhængigt af omstændighederne. 
Nu hvor der sker så store tekniske fremskridt i forbindelse med netinfrastruktur, og 
denned en uundgåelig sammensmeltning af telesektoren og den audiovisuelle sektor, er 
der endnu større grund til at tage det nuværende lovgrundlag for teleinfrastrukturer op til 
revision for at sikre, at man får fjernet enhver hindring for denne udvikling. 
41) Se feks. Impact of liberalisation on alternative terrestrial infrastructure for non-reserved services, 
Coopers & Lybrand, 1994. 
34 -
Tabel IV.2.1: Mulige forsyningsnetnrkitekturer 
Arkitektur Bemærkninger 
Lyslederkabler helt - der skal ske en sammensmeltning af telesektoren og den audiovisuelle sektor, 
ud til de enkelte - indtægterne skal opveje investeringerne, 
husstande (FTTH, - store udgifter til såvel udstyr som arbejdskraft, 
Fibre-to-the-Home) - egner sig muligvis kun til tæt befolkede områder, 
- kræver store investeringer, hvilket kan tænkes at medføre høje takster og 
krydssubsidiering fra basistjenester 
Lyslederkabler til - kan hvile i sig selv udelukkende på grundlag af underholdningstjenester, 
fordelingspunkter(FT - ingen indlysende løsning for taletjenester 
TC, Fibre-to-the- - i dag løses problemet hovedsagelig ved hjælp af overlay-teknik, men i USA 
Curb) + er man i gang med at afprøve integrerede løsninger, 
koaksialtilslutningska - bliver sikkert den mest anvendte kabel-tv-arkitektur i de kommende ti år, 
bel til husstandene - ret dyr losning, hovedsagelig på grund af store installationsudgifter 
FTTC + kobberkabler - giver bedre udnyttelse af den eksisterende infrastruktur, 
- giver mulighed for at fortsætte med skarp adskillelse i udbuddet af 
teletjenester og audiovisuelle tjenester, 
- indtægterne på teletjenester og underholdningskrave/^ tjenester skal være 
tilstrækkelig huje, 
- defensiv strategi hos teleselskaberne hvad angår underholdningstjenester -
systemet opfattes i dag som for dyrt i forhold til indtjeningsmulighederne 
FTTC + - forudsætter på kort sigt, at teletjenester og audiovisuelle tjenester holdes 
radioforbindelse adskilte, eftersom der kun er en ret lille radiobåndbredde til rådighed, 
- det er af afgørende betydning, at Europa indtager en lederstilling for mobil-
og personkommunikation, 
- det bliver forst og fremmest områder med dårligt udviklede fastnet, som 
kommer til at nyde godt at dette system, 
- der skal ske nogle hurtige fremskridt inden for datakompressionsteknik, 
- hvis det lykkes at få etableret almen personkommunikation, kan det medføre 
lave enhedspriser pr. bruger og større kapacitet 
IV.3 Planer vedrørende lovgivning 
Markedsudviklingen og de tekniske nyskabelser, som beskrives i det foregående, har været 
drivkraften bag omlægningen af lovgivningen for teleområdet i Europa. Dette mønster, 
som afspejles andre steder, feks. USA og Japan, har ført til, at det nu på politisk plan 
anerkendes, at en omlægning af lovgrundlaget for teleområdet er en nøglefaktor, hvis man 
skal fastholde konkurrenceevnen, væksten og beskæftigelsen og give borgerne mulighed 
for at nyde godt af nye, avancerede net og tjenester. 
Denne tendens var stærkt medvirkende til, at der i telesektordebatten i 1992 ikke sås 
nogen vej uden om en liberalisering af offentlig taletelefoni. Den spillede også en rolle i 
Rådets resolution af 17. november 1994, hvor det anbefales, at infrastruktur liberaliseres 
parallelt med taletelefoni, dvs. inden 1. januar 1998 (omend med visse 
overgangsordninger). 
35 -
Disse nationale, EU-intcrnc og -eksterne lovgivningsplaner styrker i sig selv også 
omlægningen inden for sektoren. Nu hvor der er indfort konkurrence på teletjenester og -
udstyr, presses der på for også at få gennemført princippet for 
kommunikationsinfrastruktur, samtidig med at de tekniske fremskridt i stigende grad 
underminerer den nuværende, uholdbare skelnen mellem monopolområder og 
liberaliserede områder. Når informationssamfundet bliver en realitet og telesektoren, 
radio/tv-sektoren og informationsteknologisektoren smelter sammen, med hvad deraf følger 
af nye udfordringer, vil der opstå et øget pres for at få fjernet uberettigede restriktioner for 
udviklingen af nye markeder og tjenester. 
IV. 3.1 Tendenser i FU-landenes nationale lovgivning 
1 de enkelte medlemsstater erkendes det overalt, at telesektoren spiller en stadig større 
rolle, især hvad angår avancerede net og tjenester42). Det afspejler sig i, hvor hurtigt nogle 
af medlemsstaterne er i gang med al gennemføre konkurrence på udbud af infrastruktur. 
Som nævnt i afsnit III.3 indførte Det Forenede Kongerige allerede i starten af 
halvfemserne fuld konkurrence på udbud af infrastruktur (både selvejet og tredjepartsejet) 
til alle former for teletjenester. Det samme gælder i to af de nye EU-lande, nemlig Sverige 
og Finland. 
Som det fremgår af tabel III.3.2 er det i samtlige medlemsstater i større eller mindre 
omfang tilladt at udbyde selv- eller tredjepartsejet infrastruktur til forskellige teletjenester. 
Samtidig har Nederlandene og Spanien planer om at tillade, at der kommer en 
konkurrerende infrastrukturudbyder, og i Frankrig overvejes det at lette restriktionerne for 
anvendelse af alternativ infrastruktur yderligere. 
I nogle medlemsstater er man forøvrigt allerede i gang med at behandle de lovområder, 
der påvirkes af sammensmeltningen af de forskellige sektorer43), eftersom det står klart, at 
lovforskellene mellem teleområdet og radio/tv-om rådet vil kunne give problemer. Denne 
proces får et skub fremad, hvis der på nationalt plan træffes beslutning om at indføre 
konkurrence på infrastruktur. 
42) Se f.eks.: 
Consultation Publique organisée par Bruno Lassere à la demande de Gérard Longuet: 
Quelle réglementation pour les télécommunications françaises?, Direction Générale des 
Postes et Télécommunications, april 1994, og Les Autoroutes de l'information, Rapport au 
Premier ministre par Gérard Théry, september 1994 
Study of the International Competitiveness of the UK Telecommunications Infrastructure, 
DTI, februar 1994 
Telecommunicate in Nederland: op weg naar wereIdklasse, rapport af McKinsey for 
Ministerie van Verkeer en Waterstraat, juni 1993. 
43) Se f.eks ovennævnte rapport af Gérard Théry. 
36 
IV.3.2 l.ovudviklingen pa europæisk plan 
På europæisk plan har telesektoren siden offentliggørelsen af 1987-grønbogcn gennemgået 
en gradvis liberalisering, samtidig med at der er etableret et fælles lovgrundlag, ligesom 
konkurrencereglerne er blevet anvendt også på denne sektor. 
Da markedet for terminaler var blevet liberaliseret med godt resultat, blev der presset på 
for også at få liberaliseret markedet for tillægstjenester og datakommunikation. 1 
telesektordebatten i 1992 var det især presset fra brugerne samt de nye tekniske 
muligheder, der spillede ind. Men i forbindelse med liberalisering af taletelefoni (som der 
ellers var enighed om) kunne man kun finde halve løsninger på forskellige lovproblcmcr 
vedrorende feks samtrafik, programindhold, finansiering af forsyningspligten samt 
takstudjævning, sa længe der ikke var klarhed over, hvad der fremover ville gælde i 
forbindelse med udbud af infrastruktur. 
IV.3.3 Lovplaner i Nordamerika og Japan 
Elektroniske motorveje 
I 1993, da den nye amerikanske regering under Bill Clinton og Al Gore lige var blevet 
indsat, blev der iværksat en plan om styrkelse af informationsinfrastrukturen, "the National 
Information Infrastructure Initiative"44'. I løbet af de første par år efter iværksættelsen af 
NU udviklede initiativet sig gradvis til en omfattende plan for USA's fremtidige 
kommunikationsinfrastruktur. Hovedpunkterne i planen gælder tre sammenhængende 
elementer: (1) der skal indføres en passende grundinfrastruktur med bredbåndskapacitet i 
USA, (2) grundinfrastrukturen skal gøres nemmere at komme til og (3) der skal udvikles 
systemer til brug på nettene. 
Der blev opstillet en omfattende organisationsstruktur for diskussion og problemløsning i 
forbindelse med "elektroniske motorveje". Inden for denne struktur kommer regeringen til orde 
gennem arbejdsgruppen vedrorende informationsinfrastruktur (IITF - the Infonnation Infrastructure 
Task Force4*'), mens industrien kommer til orde gennem IlTF-rådgivningskontoret (the IITF 
Advisory Council""), som blev oprettet kort efter IITF. 
44) Bill Clinton & Al Gore: Technology for America's Economic Growth, A New Direction to Build 
Economic Strength, 22. februar, 1993. 
I denne rapport understreges betydningen af højhastighedforbindelser til kommunikation inden for 
virksomheder, feks. banker og forsikringsselskaber. Det påpeges også, at et sådant net 
("elektroniske motorveje") ville være til stor nytte for skoler, hospitaler og andre offentlige 
organisationer. I rapporten trækkes der paralleller mellem disse informationsnet og den offentlige 
investering i det amerikanske jernbanenet i det 19. århundrede, som fik stor betydning for den 
økonomiske og sociale udvikling. Der planlægges i rapporten 5 særprogrammer: 
- det program, der opretles i loven om højperformante edb- og kommunikationssystemer (High-
Performance Aet, fremlagt i 1991 af daværende senator Gore), skal føres ud i livet 
- der skal opretles en arbejdsgruppe for informationsinfrastrukturer 
- der skal oprettes et teknologiprogram for informationsinfrastrukturer 
- det amerikanske handelsministeriums teleoplysningskontorer (National Telecommunications 
Information Agendes) skal yde støtte til pilotprojekter vedrørende oprettelse og sammenkobling 
af net 
- informationsformidling på tværamerikansk plan skal fremmes. 
45) The National Information Infrastructure: Agenda for Action, Information Infrastructure Task Force: 
Realising the Information Future, 15. september, 1993. 
46) Presidential Documents, Executive Order 12864 of September 1993, United States Advisory 
Council on the National Information Infrastructure 
37 
En del af den Nll-stollc, som regeringen yder, er finansiel stolte. Det gælder feks i 
forbindelse med grundstrukturen med bredbåndskapacitet, som der ydes stolte lil som led i 
programmet for højperformante edb- og kommunikationssystemer, der blev igangsat i 
1991. 
Handelsministeriets teleinfonnationskontor (NTIA) rådede i 1991 over i alt 26 mio. $ til 
udvikling af nye systemer. NTIA-fonden ydede 50% støtte til ca. 100 forskellige projekter 
vedrørende feks. fjernstudicr og fjernlægebehandling. 
Et andet vigtigt led i NJI-plancn er en lovreform. Her er regeringen primus motor, 
samtidig med at den opstiller et generelt lovgrundlag. Det skitseres i en hvidbog47' og et 
tilhørende memorandum48' fra starten af 1994. Der opridses fem vigtige principper: 
den private investering skal fremmes 
det skal sikres, at der er fri konkurrence 
der skal være fri adgang til nettet 
det skal undgås, at der opstår et samfund, som er opdelt i informationsrige og 
infonn ationsfattige 
det skal sikres, at eventuelle regeringsindgreb er fleksible og målrettede. 
Senere i 1994 udvidede USA dette princip for telesektoren til også at omfatte den 
internationale scene, og vicepræsident Gore anbefalede ved to store ITU-konferencer49), at 
man også lod disse 5 principper gælde på internationalt plan. 
47) Administration White Paper on Communications Aet Reforms, januar 1994. 
48) Memorandum to distribution, February 17, 1994, Subject: Title VII of the Administration's 
Communication Act Reform White Paper. 
49) I Buenos Aires, 21. marts 1994 og i Kyoto i september 1994. 
38 -
I Japan har regeringen i de seneste par år koncentreret sig meget om 
informationssamfundet og den infrastruktur, det forudsætter. Der er lagt et stort arbejde i 
at udforme en konsekvent politik for informationssamfundet. 
I maj 1994 offentliggjorde post og telekommunikationsministeriets rådgivningsudvalg en 
omfattende politisk rapport50', og senere i maj offentliggjorde det japanske 
udenrigshandelsministerium en uddybende rapport om beslægtede emner51). 
P&T-ministcricts rapport lagde stor vægt på, at private selskaber skal kunne være med i 
konkurrencen, når der etableres lysledernet. Det understreges, at regeringen bør opstille en 
politik, der fremmer den private investering. Endelig ventes det ifølge rapporten, at 
teleselskaber og kabel-tv-operatører fremover opretter net på et konkurrencebaseret 
grundlag. 
I rapporten fra udenrigshandelsministeriet behandles en lang række emner vedrørende 
multimediesystemer og informationsteknologi. Rapporten konkluderer for infrastrukturer, 
at "det må siges at være yderst vigtigt, at regeringen liberaliserer telekommunikation, 
radio/tv-virksomhed og lignende områder for at skabe et konkurrencebaseret miljø, hvor 
private virksomheder kan effektivisere teleinfrastrukturen". 
Lovindgreb i USA og Japan 
USA 
USA's lovgivning for teleområdet har i de sidste 10 år først og fremmest fokuseret på at 
øge konkurrencen, som begyndte i det små midt i halvtredserne. Indtil midt i firserne 
havde man ved hjælp af forskellige love, administrative bestemmelser og retssager på 
grundlag af den amerikanske lovgivning mod monopolskabende aftaler fået etableret 
konkurrence pa udbud af udstyr, tjenester og langdistanceinfrastrukturer. I 1984 blev der 
lagt sag an mod AT&T, og den mundede ud i den såkaldte modificerede endelige 
afgørelse (MF), Modified Final Judgement), som foreskrev en opsplitning af AT&T. 
Herefter er det ikke længere AT&T, som udbyder lokaltclcfonitjenester, men de 
privatiserede driftsselskaber (de såkaldte "Regional Bell Operating Companies""'), og 
AT&T udbyder dermed kun internationale tjenester, langdistancetjenester og andre 
merværdibaserede teletjenester. De regionale driftsselskaber må derimod ikke producere 
eller fremføre langdistanceteletjenester. 
50) Telecommunications Council: Reforms towards the Intellectually Creative Society of the 21st 
Century. Program for the Establishment of High-Performance Info-Communications Infrastructure, 
Summary Report, maj 1994. 
51) Ministry of International Trade and Industry: Program for Advanced Information Infrastructure, maj 
1994 
52) Der er 7 regionale driftsselskaber: Nynex, Bell Atlantic, Ameritech, BellSouth, Southwestern Bell, 
Pacific Telesis og US West. 
-39 
Et vigtigt element i det amerikanske tele- og kabel-tv-marked har for det første været, at 
der skelnes mellem lokal- og ikkc-lokal-tjenester og mellem telekommunikation og 
radio/tv-tjencster, og for del andel, al man viderefører disse handelsbegrænsende ordninger 
i form af brancherestriktioner. 
I USA er der nu hundredevis af teleselskaber, som leverer langdistancetelefoni (de største 
er AT&T, MCI og Sprint). Derimod varetages lokalcentralerne stadig for det meste af 
monopolsclskabcr"', som har eksklusivaftaler om udbud og drift af infrastruktur i 
lokalområderne. I dag er der 1.328 selskaber, som driver lokalcentraler54', både RBOC-
ejede (75% af USA's 145 mio. abonnentlinjer) og uafhængige (25%). 
Indtil for tre år siden (hvor der blev afsagt dom herom) måtte RBOC-selskaberne i 
henhold til MFJ ikke udbyde informationstjenester (heller ikke kabel-tv). De uafhængigt 
ejede selskaber måtte i henhold til "Cable Act of I984",s' ikke udbyde kabcl-tv-tjcncstcr, 
selv om MFJ ikke gjaldt for dem, og RBOC-scIskabcrnc måtte heller ikke udbyde tv-
tjenester, selv efter at MFJ-reglerne blev gjort mere lempelige. 
Teleselskaber må i henhold til "Cable Act of 1984" kun etablere og drive kabel-tjenester 
uden for deres eget tjenesteområde56'. De må således ikke drive kabel-net inden for deres 
eget tjenesteområde57'. Men denne politik er nu ved at blive lagt om, eftersom det er 
planen at indføre en tværamerikansk politik for "video-dialtone" tjenester58'. Samtidig er 
det med skiftende held blevet forsøgt at få omstødt restriktionerne i "Cable Act of 1984". 
53) Omend de i visse områder kommer under større og større pres fra de såkaldte CAPS-selskaber 
(Competitive Access Providers) eller konkurrererende selskaber, som leverer offentlig telefoni, hvor 
lovgivningen åbner mulighed for det. Men det gør den kun i et fåtal af de amerikanske stater. 
54) FCC: 58th Annual Report/Fiscal Year 1992 
55) I henhold til "Cable Act of 1984" må en offentlig bærertjeneste ikke udbyde tv-program m er direkte 
til forbrugerne i sit eget tjenesteområde, hvad enten det sker direkte eller indirekte via et 
datterselskab, som ejes, drives eller kontrolleres af denne eller et selskab, som kontrollerer denne 
(Communications Aet, paragraf 613). 
56) De må derimod gerne etablere og derefter udleje et net til et kabel-tv-selskab inden for deres eget 
tjenesteområde. Det kendes under betegnelsen "channel service". 
57) De amerikanske myndigheder bakker tilsyneladende op om, at forskellige lokaloperatører (især 
RBOC-selskaberne) forsøger at komme ind på kabel-tv-markedet. Det har været en vigtig faktor i 
den politik, den forbundsstatslige kommunikationskommission (Federal Communications 
Commission - FCC) har ført i forbindelse med tv-tjenester, der fremføres via telenet. Dermed kan 
teleselskaberne komme ind på markedet som "offentlige bærertjenester", så der bliver adgang til 
deres kabelnet på ikke-diskriminerende vilkår. Se også "US Department of Commerce, NTIA: 
Telecommunications in the Age of Information", oktober 1991. 
58) Se feks.: CC Docket No. 87-266 Telephone Company-Cable Television Cross-Ownership rules, ss 
63.54-63.58 and Second Report and Order, Recommendation to Congress, and 2nd Further notice 
of proposed rule-making, 7 FCC Red. 5781, august 1992. 
- 40 
På den anden side vil kabcl-tv-selskaberne og de selskaber, der udbyder 
langdistancctclefoni, gerne have del i lokaltelefonimarkedet. Kabel-tv-net er, hvad angår 
geografisk dækning, lige så udbredt som offentlige telenet. Af USA's 93 mio. husstande 
abonnerer over 55 mio. (mere end 60%) på kabel-tv59), og 97% af alle husstande har 
umiddelbar mulighed for at blive tilsluttet. 
Men opgjort efter omsætning er telekommunikationsmarkedet betydeligt større end kabel-
tv-markedet. Alene på lokaltelefoni var omsætningen i 1992 over 95 mia. $60), mens kabel-
tv-selskaberne i 1993 havde en omsætning på ca. 22 mia. $61). 
Lovgivningen for fremforing af teletjenester via kabcl-tv-nct fastlægges som regel i 
staterne og ikke på tværamerikansk plan. I de fleste stater er det forbudt for kabel-tv-
selskaber at udbyde offentlige teletjenester. I dag må kabel-tv-selskaber kun udbyde 
teletjenester i 6 af de 50 stater, omend man i mange stater har taget forbuddet op til 
revision. Men kabel-tv-selskabenie må gerne udbyde ikke-offentlige teletjenester, og 
derfor udbyder flere og flere af dem også lokaltilslutninger i konkurrence med 
teleselskaberne62'. 
Nu hvor Clinton/Gore administrationen har iværksat NII-planen, er der både fra 
myndighedernes og markedsparternes side kommet større pres for at få lettet disse 
restriktioner. De forslag herom, der blev fremlagt for kongressen i 1993/94, afspejler 
mange af de forhold, som EU er i gang med at tage stilling til, og hovedformålet med 
dem er således at få afskaffet begrænsningerne for RBOC-selskabernes, 
langdistanccopcratorcrncs og kabcl-tv-selskabernes virksomhed. Det er også tanken at 
etablere visse sikkerhedsforanstaltninger, især i forbindelse med forsyningspligten. 
Forslagene gik ikke igennem kongressen før midtvejsvalgene, men presset for at få ændret 
loven bliver sikkert ikke mindre fremover. 
Japan 
I 1985 blev der vedtaget en ny lov i Japan, hvonned man indførte konkurrence over for de 
gamle selskaber NTT (indenlandsk telekommunikation) og KDD (international 
telekommunikation), både for tjenester og infrastruktur. Nu, 8 år senere, er der 84 type-I 
bærertjenester i Japan, dvs. bærertjenester, som må have deres egen infrastruktur. 
59) Cable Television Developments, NCTA (National Cable Television Association), april 1994. 
60) USTA (United States Telephone Association): Phone facts 1993. 
61) Cable Television Developments, NCTA (National Cable Television Association), april 1994. 
62) MFS og Teleport er de bedst kendte CAP-selskaber. Teleport ejes nu af et konsortium af store 
kabel-tv-selskaber, bl.a. Cox, TCI, Comcast Corp., Continental Cablevision Inc. og Time-Warner 
Entertainments. 
41 
Type-I bærertjenesterne omfatter bl.a. tre internationale selskaber''1' og fire indenlandske"4'. 
Der er 66 mobilkommunikalionssclskabcr, to satcllitsclskabcr""" og 9 rcgionalsclskaber661 
(som udbyder tjenester via lejede kredsløb inden for begrænsede områder, feks. Kansai 
(omkring Osaka) og Kanto (omkring Tokyo)). 
Japans konkurrencefremmende politik har haft langt mindre gennemslagskraft for 
abonnentnettet. Det skyldes fonnodentlig hovedsagelig NTT's lave takster og visse 
lovbegrænsninger i forbindelse med samtrafik og lignende. Men kabel-tv-netoperatørerne 
vil feks. gerne ind på dette marked. Omkring 20% af de japanske husstande har kabel-
tv67'. I december 1993 besluttede post- og telekommunikationsministeriet at lempe reglerne 
om anvendelse af kabel-tv-net og tillade fremføring af telekommunikation via kabel-tv-net. 
Indtil nu er der kun to kabel-tv-operatører, som er begyndt at udbyde taletelefoni via deres 
net. 
I de små detaljer er der nok forskel på situationen og udviklingen i Japan og USA, men 
den overordnede politik er den samme. I begge lande er der allerede for nogen tid siden 
blevet åbncl for konkurrence på infrastruktur. Og man er både i USA og Japan ved at 
gennemføre tiltag for at udvide konkurrencen til også at omfatte lokalinfrastrukturcn, 
eftersom der har været så gode erfaringer med konkurrencen inden for 
langdistancctjenestcr og internationale tjenester. 
IV.4 Hovedtendenser- konklusion 
Teknologien og markedet udvikler sig med rivende hast, og når der samtidig foretages 
lovændringer i mange lande, vokser konkurrencen på tjenester og net, og derfor bliver der 
med tiden ingen vej uden om at liberalisere infrastrukturområdet. 
Og eftersom nogle systemer og teknologityper frembyder visse risici og 
usikkerhedsmomenter, må det også blive markedskræfterne, som skal realisere det store 
innovations- og investeringspotentiale, der ligger i udviklingen inden for teleområdet og 
informationssamfundet. Den største vækst i telesektoren sker for en stor dels 
vedkommende inden for nichemarkeder med nye, konkurrerende selskaber. 
Samtidig skal det også sikres, at man ikke overser sociale forhold og konsekvenser, når 
man griber disse markedsmæssige, teknologiske og lovgivningsmæssige tendenser an. 
63) NTT, International Telecom Japan Inc. og International Digital Communications Inc. 
64) NTT, DDI, Japan Telecom (som er underlagt jernbaneselskaberne) og Teleway Japan. 
65) Japan Satellite Systems Inc. og Space Communications Corp. 
66) Som ofte har forbindelser til regionale energiselskaber. 
67) Hvis man medregner alle anlæg, også anlæg med mindre end 50 drop terminaler, er der over 8 
mio. kabel-tv-abonnenter i Japan. White Paper on Telecommunications, 1994, Ministry of Post and 
Telecommunications, Japan. 
42 -
V. Det almene tjenesteudbud 
V.l tøl alment udbud af teletjenester 
Når der nu er skabt enighed om, at alle teletjenester skal liberaliseres fra 1. januar 1998, 
bliver næste punkt på dagsordenen naturligvis, hvordan man uden at skade det almene 
tjenesteudbud kan tilpasse takststrukturerne og samtidig finansiere andre forpligtelser ved 
hjælp af interne overførsler, samtrafikafgifter og lignende ordninger. I forbindelse med 
liberaliseringen af teletjenester er det derfor vigtigt al få etableret fælles principper for cl 
alment tjenesteudbud og for, hvordan man finansierer de tjenester, der ikke kan tjene sig 
ind. I forbindelse med liberaliseringen af infrastrukturen er det ligeledes vigtigt at fastslå, 
om der er andre forhold, der spiller ind på, hvilke muligheder televirksomhederne har for 
at finansiere det almene tjenesteudbud. 
Kommissionen vil gerne endnu en gang slå fast, at det almene tjenesteudbud i Den 
Europæiske Union skal bevares og udbygges på grundlag af et fælles minimumssæt af 
tjenester og infrastrukturer. Denne politiske målsætning fremgår klart af Rådets resolution 
94/C48/01 om fastlæggelse af principper for et alment udbud af teletjenester68', som 
indeholder forskellige principper for hovedelementerne i et alment tjenesteudbud på EU-
plan. Det fremgår også af resolutionen, at de nationale tilsynsmyndigheder skal holde sig 
for øje, at markedskræfterne i mange tilfælde vil medføre, at der ud fra kommercielle 
hensyn opstilles sådanne ordninger, uden at det er nødvendigt at gribe ind fra 
administrativ side69'. 
Men det er klart, al forsyningspligten, dvs. pligten til at stille taletelefoni til rådighed for 
kunder, der anmoder heroin, lil en rimelig pris, kan medføre, at operatørerne bliver 
forpligtet til al levere tjenester lil kunder, som de ellers ikke ville have noget økonomisk 
incitament til at betjene. 
Derfor slås det i resolutionen fast, at det almene tjenesteudbud kan finansieres ved hjælp 
af intern overførsel, brugstakster og andre ordninger, som i overensstemmelse med 
principperne om gennemskuelighed, ikke-diskriminering og proportionalitet samt 
konkurrencereglerne kan sikre, at omkostningerne til det almene tjenesteudbud fordeles på 
rimelig vis. Endvidere hæfter man sig i resolutionen ved, at det almene tjenesteudbud skal 
sikres under noget anderledes forhold i EU's yderområder med mindre avancerede net, og 
ved, at det skal sikres, at definitionen af det almene tjenesteudbud følger med tiden, så 
den kan holde trit med den tekniske udvikling, markedsudviklingen og ændringer i 
brugernes behov. 
68) I Kommissionens direktiv 90/388/EØF om liberalisering af markedet for teletjenester fastslås det, at 
udbud og drift af et alment net er en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse jf. artikel 90, 
stk. 2. På dette grundlag undersøges det derefter, om det vil være berettiget at gøre en undtagelse 
fra traktatens regler (dvs. fortsætte monopoler og særrettigheder for udbud af taletelefoni som 
defineret i direktivet) for at sikre finansieringen af forsyningspligten. 
69) EFT nr. C 48 af 16.2.1994, s. 1. 
43 
I dag sker der hos de fleste teleoperatører en intern krydssubsidiering af mindre rentable 
teletjenester og/cllcr kunder med indtægterne fra de mere rentable teletjenester og/eller 
kunder. Men nu hvor der er truffet enighed om, al alle teletjenester skal liberaliseres inden 
1998 (eventuelt med overgangsordninger for visse medlemsstater) er teleoperatørerne 
sammen med de nationale tilsynsmyndigheder allerede gået i gang med den nødvendige 
tilpasning af takststrukturerne. Det var for at give de medlemsstater, hvis net ikke er så 
avancerede, feks. Spanien, Irland, Grækenland og Portugal, mulighed for at foretage den 
nødvendige strukturomlægning, især hvad angår taksterne, at der blev givet mulighed for 
en overgangsordning på op til fem år til disse lande. 
De generelle tendenser inden for teknologi og handel kan i et konkurrencebaseret m iljø 
være med til al sikre det almene tjenesteudbud 
Der er sket dramatiske teknologiske og erhvervsmæssige ændringer inden for telesektoren, 
og derfor falder rcalomkoslningcrnc til telekommunikation, mens kvaliteten stiger. Den 
fornemste politiske opgave må derfor i forbindelse med det almene tjenesteudbud være at 
sikre, at de fordele, disse ændringer medfører, også kommer forbrugerne og brugerne til 
gode, og ikke blot en lille priviligeret kreds. Abonnentnettet70) er stadig et af de dyreste 
aspekter i et telenet - ikke nødvendigvis driften af abonnentnettet, men i hvert fald 
oprettelsen - men der er flere forskellige faktorer, som er ved at ændre på dette forhold. 
For det første er mobil- og radioforbindelser ved at blive et realistisk og potentielt 
billigere alternativ til at tilslutte kunderne via fastnetforbindelser. Derfor skal 
teleoperatørerne have lov til frit at vælge, hvilken teknologi de vil bruge til at tilslutte 
kunderne til det offentlige net. Og der skal også tages stilling til, om det skal være tilladt 
for andre operatører at anvende radioteknik til fremføring af offentlig telefoni. 
For det andet medfører den stigende konkurrence og det tekniske fremskridt lavere 
stykomkostningcr på det transmissions- og centraludstyr, som er nødvendigt for driften af 
abonnentnettet, og digitaliseringen medfører en forbedring af tjenesternes kvalitet og giver 
mulighed for nye tjenester, omend en del teleoperatører dog indtil nu ikke har indført 
dem. 
For det tredje kan det nedbringe omkostningerne til fremføring af telefoni, især for 
privatkunder, hvis man via de samme linjer også fremfører andre tjenester, f.eks. kabel-tv. 
Samtidig med at rcalomkoslningcrnc til fremføring af teletjenester falder, forskubber de 
tekniske nyskabelser balancen i netomkostningerne fra de brugsintensive omkostninger til 
de faste omkostninger, og fremføringsafstanden kommer til at spille en mindre rolle for 
prisen. Heri ligger endnu et argument for, at de nationale tilsynsmyndigheder bør sikre, at 
priserne udjævnes og nedsættes. 
70) Forbindelsen fra kunden (privat eller erhverv) til det lokale samlingspunkt og videre til 
lokalcentralen. 
- 44 
Der er store fordele ved at nedsætte de takster, der bestemmes efter forbrug og afstand. 
Det er en økonomisk fordel for mange brugere, det fremmer brugen af telekommunikation, 
hvilket igen medfører en yderligere reduktion af stykprisen, og endelig er det en fordel for 
kunder i vanskeligt tilgængelige eller isolerede områder. Men for kunder, som bruger 
telefonen til at sikre kontakten til omverdenen eller kun bruger den i begrænset omfang, 
kan en takstudjævning blive en bekostelig affære. Derfor er det også vigtigt, at de 
nationale tilsynsmyndigheder fører tilsyn med, hvordan takstudjævningen foregår, så de 
værste takstulighedcr kan fjernes og så der kan blive opstillet målrettede ordninger for 
kunder med særlige behov. 
Forbrugernes og brugernes økonomiske interesser - en hensigtsmæssig tilpasning af 
takststrukturerne 
Eftersom der er enighed om, at teletjenester skal liberaliseres, kommer der uundgåeligt en 
proces med tilpasning og udjævning af takststrukturerne. Denne proces er en forudsætning 
for, at sektoren kan udvikle sig og at de eksisterende og nye teletjenester kan blive 
udnyttet fuldt ud. Høje og uberettigede takstfastsættelser er den værste hæmsko for 
ibrugtagningen af både traditionelle og mere avancerede tele- og informationstjenester i 
Europa. En infrastrukturliberalisering vil styrke overgangen til mere effektive 
takststrukturer samt fremme efterspørgselen og udviklingen inden for sektoren. 
Det er således målet både at give privatkunderne og virksomhederne et alsidigt udbud af 
velfungerende teletjenester til konkurrencedygtige priser og at sikre, at alle har adgang til 
de fornødne basisteletjenester. Og hvis alle skal have adgang til sådanne tjenester, skal 
tjenesterne være så omkostningseffektive som muligt, samtidig med at nogle kunder 
sandsynligvis skal betale underpris, hvis en reel taksttilpasning vil medføre, at nogle 
kunder får lukket deres linje eller afholdes fra at få oprettet en ny eller skal betale 
urimeligt høje priser for basisteletjenester. Det skal ikke ses som et argument for at 
videreføre ineffektive, "bredspektrede" støtteordninger - i stedet bør man indføre 
målrettede ordninger for abonnenter, som har særlige behov, eller tilslutningspunkter, hvor 
udgifterne ikke opvejes af indtægterne. 
I mange lande har man allerede indført specielle ordninger for kunder med lave 
indkomster, kunder, som ikke bruger tjenesterne ret meget, og kunder, som tjenesterne er 
livsvigtige for. I nogle tilfælde sker det automatisk, idet der er forskellige takstgrupper. 
Kunderne betaler en lavere takst op til et vist antal tællerskridt, men hvis tjenesten bruges 
ud over denne grænse, er det billigere at holde sig til standardtaksterne. Derudover kræves 
der også betydelige midler til at opveje udgifterne til ordninger, som tjener til at sikre, at 
abonnenter i vanskeligt tilgængelige eller tyndt befolkede områder har adgang til 
basisteletjenester til en rimelig pris. Dette emne behandles nærmere i afsnittet om mindre 
udviklede net. 
-45 -
Tabel V.l - særlige takstordninger for bestemte abonnentgrupper 
Belgien Nedsalte tariffer for adskillige grupper inklusiv personer over 65 åV 
og handicappede 
Danmark * 
Tyskland * 
Grækenland * 
Spanien * 
Frankrig * 
Irland Gratis leje og supplerende brugerplan gives til enkelte specielle 
brugergrupper 
Italien * 
Luxembourg * 
Nederlandene * 
Portugal * 
UK BT's kunder er æakket ind under en speciel tarif den lette bruger 
plan. Herunder indgår kunder der forbruger mindrer end 240 enheder 
og bclalcr en nedsat linje leje. Nuvarendc plan er under revidering 
Østrig * 
Finland Ingen specielle planer. Finsk lovgivning påkræver at alle tariffer er 
pris orienteret 
Sverige * 
* Der foreligger ingen nyere detaljer om eksisterende eller planlagte ordninger. 
46 
Når takststrukturerne udjævnes, nedsættes det traditionelle "oprcttclscstab", dvs. del tab, 
der fremkommer ved at oprettclscsafgiftcrnc ikke opvejer de trafikmængdeuafhængige 
omkostninger til linjen. Men det er muligt, at de mere kommercielle teleoperatører vil 
vælge at foretage en vis krydssubsidiering fra brugsindtæglcrnc til samtrafikafgiflerne, selv 
hvis der ikke opstilles restriktioner for, hvordan takstudjævningen må foregå. 
Teleoperatørerne nyder jo også godt af at have et nært forhold til et bredt kundegrundlag. 
Man skal sørge for ikke at forveksle dette "oprettelsestab" med de omkostninger, 
forsyningspligten afstedkommer. Det skyldes nemlig først og fremmest, at teleoperatørerne 
har pligt til at udbyde tjenesterne til kunderne til én og samme pris, uanset hvor kunderne 
befinder sig eller hvor meget de kan forventes at bruge tjenesterne. Hvis teleoperatørerne 
helt uden begrænsninger måtte fastlægge forskellige priser for forskellige kunder eller 
opstille forskellige takstordninger, ville forsyningspligten kun medføre underskudsposter i 
forbindelse med tjenester for abonnenter med særlige behov samt nødtjenester og lignende. 
Men der er nu ingen udsigt til, at reglen om, at teleoperatørerne skal udbyde tjenesterne til 
samme takster for alle, bliver ændret foreløbig, omend teleoperatørerne får større frihed til 
at udbyde særlige takstordninger for forskellige kundegrupper. Efterhånden som 
takststrukturerne tilpasses og udjævnes, kan det også ventes, at teleoperatørerne tiere vil 
blive pålagt at tilbyde særlige takstordninger eller andre særordninger for kunder med 
særlige behov. Og så skal der tages stilling til, hvordan udgifterne til sådanne ordninger 
eller andre underskudsgivende aspekter af forsyningspligten skal finansieres, når der er 
blevet indfort konkurrence. Dette spørgsmål behandles nærmere i afsnit VII. 
En infraslruklurliberalisering undergraver ikke forsyningspligten på et marked med 
liberaliserede tjenester 
Der er mange forskellige faktorer, som spiller ind på, hvornår og hvorfor det er dyrt at 
opfylde forsyningspligten. Man kan ikke beregne de reelle omkostninger blot ved at se på 
de nuværende teleoperatørers eksisterende omkostningsstrukturer, eftersom man derved 
ikke tager hojdc for, al der opstår nye muligheder for produktivitetsforbedringer og 
besparelser, når man indfører konkurrence. 
Nar direktivet om ONP-vilkår for lejede kredsløb er gennemført fuldt ud og der er 
foretaget en takstudjævning forud for en fuld liberalisering af teletjenesteområdet, bliver 
teleoperatørernes takststrukturer for de grundlæggende tjenester (lejede kredsløb og 
taletelefoni) også mere omkostningsægte. Endelig vil det styrke takstudjævningen i 
forbindelse med lejede kredsløb, hvis man vedtager at gennemføre de tiltag, der foreslås i 
infrastrukturgrønbogens 1. del, dvs. en omgående liberalisering af udbuddet af alternativ 
infrastruktur til tjenester, som allerede er liberaliseret. 
Hvis der skal gennem fores en fuld liberalisering af teletjenester, skal markedet opdeles 
mellem de nuværende og de nye tjenesteleverandører, og det indebærer også, at de nye 
operatorer skal tage deres del af udgifterne til forsyningspligten. 
Det er så også spørgsmålet, om en fuld liberalisering af infrastrukturen vil få nogen 
yderligere indvirkning på teleoperatørernes muligheder for at finansiere forsyningspligten. 
47 
Eftersom liberaliseringen af teletjenester vil medføre en tilpasning af takst- og 
indtægtsstrukturerne, er der ikke nødvendigvis nogen trussel for televirksomhedernes 
muligheder for at finansiere forsyningspligten. Så længe forsyningspligten fordeles ligeligt 
mellem de konkurrerende parter, er det faktisk langt mere sandsynligt, at en 
infrastrukturliberalisering vil være en fordel for sektoren, fordi den vil fremme nyskabelse, 
forbedre dækningsgraden og give et skub til indførelsen af ny teknologi og nye tjenester. 
Som eksempel kan nævnes konkurrence inden for mobil- og celletelefoni. Konkurrencen 
på simpelt gensalg medfører derimod kun, at taksterne udjævnes og at der udbydes nye 
takstordninger. 
En fuld liberalisering af infrastrukturen kan få kraftige økonomiske følgevirkninger, hvis 
de nye operatører feks. markedsfører lejede højhastighedslinjer til storkunder eller bruger 
adgangen hos storkunderne til at markedsføre tjenester til højrentable kunder, eller hvis de 
kan krydssubsidiere deres telenet og -tjenester fra andre områder. Det taler faktisk til 
fordel for, at man giver teleoperatørerne større frihed at udbyde skræddersyede 
takstordninger lil storkunderne, og at konkurrencereglerne måske ikke skal gælde helt så 
strengt her. 
Der er under alle omstændigheder intet, der taler for, at en infrastrukturliberalisering 
undergraver de etablerede teleselskabers økonomiske muligheder for fortsat at opfylde 
forsyningspligten, selv om de måske kan blive nødt til at afgive en solid markedsandel. 
Det kan man feks. se i USA, hvor man i en række stater har liberaliseret 
lokalinfrastrukturen (og nettene mellem de forskellige centraler), og i Det Forenede 
Kongerige, Sverige, Østrig og Finland. Men erfaringen viser også, at der skal etableres 
velfungerende regler for samtrafik og interoperabilitet, finansiering af forsyningspligten og 
tilsyn med, at forsyningspligten overholdes. 
V.2 Udbygningen af det sti mene tjenesteudbud 
Det har taget op i nærheden af et århundrede at få udbygget taletelefoninettet til dets 
nuværende omfang, og mange af de større ændringer (nye tjenester) er blevet indført inden 
for de seneste ti år. For 35 år siden lå den gennemsnitlige dækning i Europa på ca. 10 
linjer pr. hundrede indbyggere mod i dag ca. 45. 
I mange medlemsstater kan der endnu ikke siges at være et alment telefoniudbud, eftersom 
der er lange ventetider, dækningsgraden er lav eller adgangen til visse telefonitjenester er 
begrænset. Samtidig har det igangværende boom i anvendelsen af mobil- og radiobaserede 
telekommunikationsmidler, sideløbende med det faste telefonnet, givet mulighed for at 
gøre personkommunikation til et massemarkedsfænomen. Det vil med tiden bevirke en 
betydelig hojere dækningsgrad end hidtil, selv inden for de etablerede, "mættede" 
markeder. 
Når der bliver bedre muligheder for integrerede eller multimediebaserede 
kommunikationstjenester og infonnationssamfundet er godt på vej, skal det sikres, at alle 
har adgang til disse tjenester. 
I dag bruges abonnentncttet i det offentlige telenet i gennemsnit kun få minutter om 
dagen. Kommissionen mener derfor, idet den også holder sig det ringe antal af nye 
tjenester for oje, at der endnu ikke er grund til at udvide definitionen af det almene 
tjenesteudbud til også at omfatte nye områder. 
48 
Adgangen lil nye informationsmidler og -typer kan styrkes ved hjælp af offentlige tiltag 
efter "biblioteksmodcllen". 
I forbindelse med de nye integrerede tjenester bør der foreløbig lægges vægt på tiltag 
inden for beslægtede områder, feks. databeskyttelse og kommunikationshemmelighed, det 
audiovisuelle område, programindhold, intellektuel ejendomsret og forbrugernes 
økonomiske interesser, så der kan blive sat gang i udviklingen af tjenester, når man har 
fået gennemført denne grønbogs forslag om at afskaffe begrænsningerne for anvendelse af 
teleinfrastrukturer. 
Disse beslægtede områder skitseres i Kommissionens handlingsplan om 
informationssamfundet, og Kommissionen arbejder for øjeblikket med disse områder med 
henblik på at sikre, at der etableres et konsekvent, velfungerende lovgrundlag, som kan 
komme såvel virksomhederne som borgerne i informationssamfundet til gode. 
Man må dog ikke glemme, at forsyningspligten i kommunikationssektoren skal sikres, når 
lovgrundlaget tilpasses de nye tekniske og markedsmæssige forhold. 
VI. Beskæftigelse og social- og kulturforhold 
VI.1 Beskæftigelsen og informationssamfundet 
Erhvervslivet af i dag er allerede stærkt afhængigt af de produktivitetsforbedringer, som 
edb-teknikken giver mulighed for, og af mulighederne for hurtigt at indhente, behandle 
eller foniiidlc information. Det kommer i endnu højere grad til at gælde, når flere og flere 
får adgang til avanceret teknologi og nye tillægstjenester. Det bliver de små virksomheder, 
der først og fremmest kommer til at nyde godt af denne udvikling: de nye 
kommunikationstjenester kan for dem medføre en besparelse på gennemsnitligt 4% af 
omsætningen7". 
En sådan styrkelse af konkurrenceevnen smitter af på beskæftigelsen, så man får sikret 
stillinger, som ellers ville være blevet nedlagt, eller får mulighed for at etablere nye 
stillinger, når de europæiske virksomheder udnytter den konkurrencefordel, som ny 
teleteknik og nye teletjenester giver. Ud fra et beskæftigelsessynspunkt får den nye teknik 
storst gennemslagskraft i små og mellemstore virksomheder - som traditionelt tegner sig 
for størstedelen af de europæiske arbejdspladser. 
Det spiller en vigtig rolle for de politiske tiltag for at etablere og udbygge de 
landsdækkende og regionale infonnationsinfrastrukturer i Europa, USA og andre lande, at 
det står klart, hvilke fordele der er ved så hurtigt som muligt at få gang i 
infonnationssamfundet. 
Samtidig skal der fores tilsyn med, hvordan sådanne tiltag påvirker beskæftigelsen, og der 
skal opstilles hensigtsmæssige strategier for at fremme tilpasningen af industrier og 
tjenester til den nye teknik og de nye arbejdsmetoder, som forbedrer virksomhedernes 
effektivet og denned uundgåeligt påvirker de traditionelt mere arbejdskraftsintensive 
sektorer. Kommissionen prioriterer disse områder meget højt i opfølgningen af hvidbogen 
om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse. 
71) Hvidbogen om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse (KOM(94) 700. 
49-
Dcn reformerede europæiske socialfond skal medvirke lil denne tilpasningsproces, især 
hvad angår opstilling afpassende uddannelses- og vidcrcuddannelsestiltag. Fondens 
arbejde suppleres af forskellige uddannelsesordninger under Leonardo-program m et samt 
under de nye EU-programmcr ADAPT og SME, som letter omstillingen inden for 
industrien. 
Der skal foretages en række undersøgelser af forbindelsen mellem informationssamfundet 
og beskæftigelsen. En af undersøgelserne drejer sig om, hvilke konsekvenser og fordele 
informationssamfundet vil medføre for den regionale, økonomiske og sociale samhørighed. 
Det skal også undersøges, hvordan man bedst kan udnytte den vækst i beskæftigelsen, som 
den tekniske udvikling vil medføre. Som led i delte arbejde skal der fastlægges 
retningslinjer, som skal lette den økonomiske og sociale omstillingsproces. Der vil også 
blive inddraget en ekspertarbejdsgruppe i analysearbejdet jf. Kommissionens handlingsplan 
Europa på vej mod informationssamfundet (KOM(94) 347), og der vil i slutningen af 1995 
blive afholdt en stor konference om de sociale og samfundsmæssige aspekter ved 
infonnationssamfundet. 
VI.2 Beskæftigelsen og telesektoren 
Europa har brug for en dynamisk telesektor 
I den europæiske økonomi er teleindustrien en nøglesektor, som repræsenterer over 3% af 
EU's BNP. Sektoren er ikke bare stor som sådan, den har også en langtidsvækst, som 
ligger over gcnncmsnitlcl - vækstraten for den følgende snes år anslås til 7%, i 
sammenligning med kun 3-4% (sammenholdt med væksten i BNP) for andre, større 
sektorer som feks. andre dele af forsyningssektoren, bilindustrien, kemisektoren og 
fødevareindustrien72'. 
Men disse tal afspejler ikke helt situationen i EU, fordi der blot fokuseres på, hvordan 
teleoperatørerne bidrager til den europæiske økonomi, og ikke på, hvordan økonomien 
påvirkes af andre selskaber, der leverer tjenester og tillægstjenester, videresælger kapacitet 
eller producerer udstyr. Desuden foregår der en løbende udbygning inden for sektoren på 
grund af ny teknik - feks. digitalteknik og bredbåndskommunikation - som udvisker 
grænserne mellem denne sektor og andre industrier, feks. radio/tv-sektoren. Amerikanske 
undersøgelser viser, at informationssektoren, hvis man tager højde for hele følgeindustrien, 
udgør over 16% af det amerikanske BNP, og dette tal stiger til 40%, hvis man også 
medregner de henned forbundne finansielle og juridiske tjenesteydelser. 
72) Undersøgelse udført for Europa-Kommissionen af Arthur D. Little, oktober 1991. 
50 
Informationsindustrien er altså af stor betydning for Europas økonomiske sundhed. Derfor 
må den europæiske telesektor, som leverer den fundamentale infrastruktur til 
informationssamfundet, være dynamisk og nyskabende. Erfaringen viser, at den mest 
effektive made at sætte gang i nyskabelsen, investeringen og det tekniske fremskridt i 
teleindustrien er at åbne mulighed for konkurrence. Derfor fastslås det i hvidbogen om 
vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse, al der hurtigst muligt skal rettes op på de 
faktorer, der forvrider konkurrencen i den europæiske telesektor. Det skal jf. 1. del af 
denne grønbog ske ved, at Europas teleinfrastruktur liberaliseres inden for den tidsramme, 
der allerede er truffet enighed om for liberaliseringen af teletjenester. 
Når dette princip skal gennemføres, er det yderst vigtigt, at man holder øje med, hvordan 
liberaliseringen påvirker beskæftigelsen. På kort sigt kan det nok ikke undgås, at der for 
de etablerede teleoperatørers vedkommende bliver en vis beskæftigelsesnedgang. Men på 
et bredere plan bor liberaliseringsprocessen påvirke beskæftigelsen i positiv retning jf det 
foregående. Man skal huske på, at man ikke blot skal se på beskæftigelsen i telesektoren 
alene (eller enkeltvirksomheder inden for sektoren), men på, hvordan liberaliseringen - og 
denned etableringen af en effektiv og nyskabende telesektor - påvirker hele den 
europæiske okonomi under cl. 
Hvis der ikke foretages en liberalisering, bider den nuværende beskæftigelsesnedgang i 
telesektoren sig fast 
Den generelle tendens i Europa de seneste år er, at beskæftigelsen falder i telesektoren. 
Det skyldes hovedsagelig bcskæftigclscsncdgangcn hos de etablerede teleselskaber i de 
forskellige medlemsstater. 
Teleselskaberne skærer overalt ned på arbejdsstyrken, ikke blot på grund af den tekniske 
og markedsmæssige udvikling, men også på grund af den større konkurrence. Udsigten til 
større konkurrence er selvfølgelig et argument for at nedsætte lønudgifterne. Men andre 
faktorer spiller også ind: 
Teknologiske ændringer - først og fremmest det stigende sammenfald mellem 
kommunikations- og edb-teknologi - medfører, at der efterhånden vil blive stillet 
andre krav til arbejdsstyrkens kvalifikationer og omfang. Der skal færre personer til 
at betjene det nye udstyr, men de skal til gengæld være bedre uddannet, og 
udstyret kræver også mindre vedligeholdelse, fordi teknikken i dag er mere 
driftssikker. 
En anden faktor, der spiller kraftigt ind, er de moderne ledelsesteknikker. 
Teleoperatørerne har som så mange andre store virksomheder inden for de seneste 
år prøvet at "slanke" deres organisationer ved at give de opgaver i entreprise, som 
ikke nødvendigvis skulle laves inden for murene. 
Disse faktorer påvirker samtlige teleoperatører, uanset om det marked, de driver 
virksomhed på, er liberaliseret eller ej73'. Derfor er der stor sandsynlighed for, at den 
nuværende beskæftigelsesnedgang i sektoren fortsætter. 
73) Ifølge forskellige OECD-undersøgelser har dette fænomen ikke nogen sammenhæng med, om 
markedet er liberaliseret eller ej. "Fra 1982 til 1992 gik beskæftigelsen hos de offentlige 
teleselskaber 10% ned i ni medlemsstater. I de fem var markedet liberaliseret, i de fire var der 
monopol på offentlige koblede teletjenester." 
51 
En infrast nik turliberalisering kan have en beskæftigelses frem m ende virkning, hvis den 
indgår i en generel strukturomstilling for beskæftigelsen 
Derimod viser erfaringen andetsteds fra, at en liberalisering af de europæiske 
infrastruktunnarkeder godt kan have en beskæftigelsesfremmende virkning på sektoren. 
Liberalisering medfører større investering, hurtigere udbygning af markederne og mere 
nyskabelse både inden for tjenester og teknologi. Det viser erfaringen fra sektorer som 
feks. mobil-74) og satellitkommunikation75*. Her kan det også konstateres, at opsvinget i 
investeringen og tjenesteudbuddet ledsages af en omlægning i beskæftigelsen: for det 
første fordi der opstår nye stillinger, når der kommer nye operatører76', for det andet fordi 
forvaltningen af private syslcmcr og net inden for de nye liberaliserede markeder stiller 
nye opgaver, som kan løses af virksomhederne selv eller gives i entreprise77', og for det 
tredje fordi den øgede investering efter liberaliseringen fremmer væksten i udstyrssektoren 
og denned giver større beskæftigelse. 
Men en stor del af de stillinger, der er skabt inden for disse områder, fremgår ikke af 
statistikkerne over beskæftigelsen i telesektoren, eftersom der som regel fokuseres på de 
etablerede teleselskaber i de enkelte medlemsstater. Derfor er det for øjeblikket ikke 
muligt at give et samlet overblik over, hvordan en liberalisering af den europæiske 
telesektor vil påvirke beskæftigelsen. Men der findes allerede en del prognoser. 
74) Der udstedes f.eks. driftstilladelser til liere forskellige konkurrerende GSM-operatører, og det har 
forårsaget en eksplosion i det europæiske marked for celletclefoni. I 1994 kom der således ikke 
mindre end 3 mio. nye brugere, og dermed kom del samlede lal op på 1 I mio 
75) USA's politik lor satellilonirådet ("Open Skies") har givet en årlig vækstrate på 30-40% på salget 
af VSAT-net i USA - hvor EU-markedet, som ikke er liberaliseret, kun er vokset marginalt - og 
dermed er USA blevet verdens førende kraft inden for dette område. Men nu hvor EU-markedet er 
blevet liberaliseret (jf. Kommissionens direktiv 94/46/EØF af 13. oktober 1994), skonnes det, at der 
er mulighed for en årlig vækst på 50% om året. 
76) I USA er afskedigelserne hos AT&T og RBOC-selskaberne blevet opvejet af en ret konsekvent 
beskæftigelsesfremgang i virksomheder som feks. Sprint og MCI (The Benefits of 
Telecommunications Infrastructure Competition, november 1993, OECD). I Det Forenede 
Kongerige er der kommet 25.000 nye stillinger hos nye operatører og tjenesteleverandører, heraf 
17.000 siden der kom fri konkurrence efter gennemgangen af ordningen med to selskaber i 1992. 
Det fremgår af forskellige undersøgelser, at selv Mercury, som nu er forholdsvis etableret på 
markedet, har været medvirkende til, at der er oprettet hele 10.000 stillinger udover de 10.500, som 
selskabet selv havde i starten af 1994 (Communications Outlook, 9. juni 1994, OECD). I Japan er 
der kommet mindst lige så mange nye stillinger i de nye offentlige bærertjenester og type II-
bærertjenester (dvs. gensalg og tillægstjenester), som der er nedlagt hos NTT - og det på trods af, 
at omstillingen inden for NTT i de seneste år har været mere radikal end hos nogen anden 
teleoperatør i OECD. 
77) I USA er antallet af organisationer, der vil have deres egne net sammenkoblet med de lokale 
telefonselskabers, feks. vokset fra 42 til 692, siden AT&T blev splittet op. Omkring halvdelen af 
disse organisationer udbyder ikke teletjenester til andre (Kilde: The Benefits of 
Telecommunications Infrastructure Competition, november 1993, OECD). 
- 52 
Det fremgår feks. af undersøgelser, der er foretaget for OECD, at en liberalisering ikke 
skader den samlede beskæftigelse i telesektoren78'. Andre anslår, at en liberalisering vil 
have en gavnlig effekt på beskæftigelsen i sektoren under ét. 
Kommissionen har iværksat en omfattende undersøgelse, som vil give et sikrere grundlag 
for en bedømmelse af, hvilke jobskabende effekt det vil have at indføre konkurrence. 
Konklusion 
Den nuværende beskæftigelsessituation i telesektoren kan opsummeres således: 
Arbejdsstyrken hos de etablerede teleselskaber, som traditionelt har tegnet sig for 
størstedelen af beskæftigelsen inden for telesektoren, har været for nedadgående i 
årevis. Det gælder både for monopolmarkederne og de liberaliserede markeder, og 
skyldes i begge tilfælde, al teleselskaberne prøver at omstille sig til ændringer i 
teknik og markedssituation. 
De nye jobs inden for sektoren findes hos nye operatører og inden for nye 
tjenesteområder, feks. mobilkommunikation. 
Den bedste måde at vende den generelle tilbagegang er at få øget investeringen og 
få udbygget markedet ved hjælp af liberaliseringstiltag, og det vil så igen smitte af 
på væksten og beskæftigelsen i alle hjørner af den europæiske økonomi. 
Men liberaliseringsdebatten skal selvfølgelig ikke blot fokusere på 
arbejdsmarkedssituationen i telesektoren. Det vigtigste argument for en fuld liberalisering 
af teleområdet må være, al det vil effektivisere informationssektoren som sådan, og at det 
vil medføre produktivitets- og konkurrenceforbedringer for den europæiske økonomi under 
ét. Denned vil et vigtigt slag være vundet i kampen mod den ledighed, som berører alle 
europæiske industrisektorer. 
78) The Benefits of Telecommunications Infrastructure Competition, november 1993, OECD. 
-53 
VI.3 Sociale og kulturelle forhold 
Som det fremgår af Bangemann-rapporten om Europa og det globale informationssamfund, 
påvirkes hele vores liv nu af informations- og kommunikationsteknologi: arbejde, 
undervisning, fritid og samværet med andre. Og det griber mere og mere om sig, jo 
nærmere vi kommer det 21. århundrede. Informationssamfundet udvikler sig hastigt, 
overalt opstår nye investeringsmuligheder, og der indføres informations- og 
kommunikationsteknologi i alle industri- og tjenestesektorcr, som vi kommer i berøring 
med. 
Den nye teknologi vil også få gennemgribende indflydelse på vort økonomiske system, 
væksten, konkurrenceevnen og beskæftigelsen. Der kommer også til at påvirke andre dele 
af samfundslivet og mulighederne for at opfylde sociale målsætninger. 
Der foretages store investeringer i kommunikationsinfrastrukturer og -net for at udbygge 
og forbedre udbuddet af teletjenester til industrien, erhvervslivet og privatkunderne. 
Allerede nu anvender man nye typer kommunikationsteknologi inden for mange industri-
og tjenestesektorer. Og de nye fonner for informationsteknologi kan sagtens tænkes at 
brede sig videre til bank-, forsikrings- og forlagssektoren, massemedierne, 
reklamebranchen og privatsfæren. 
Forskellige undersøgelser vedrørende informationssamfundet og de elektroniske motorveje 
viser også, at den nye kommunikationsteknologi kan få stor betydning for udbuddet at 
offentlige tjenester og medføre større livskvalitet og bedre arbejdsmiljø. 
Systemerne vil kunne være lil gavn inden for mange forskellige områder, hvoraf nogle 
repræsenterer solide offentlige udgifter, feks. uddannelses-, sundheds- og 
transportsektoren. 
Uddannelse 
Informationssamfundet kommer til at påvirke alle niveauer af uddannelses- og 
cftcruddannelscsoinrådet. Det er ikke blot et spørgsmål om få ctablerel 
hensigtsmæssige uddannelsessystemer for unge (og efteruddannelsessystemcr for 
voksne), så de kan håndtere den nye teknologi og de nye arbejdsmetoder -
informationssamfundet forudsætter i sig selv også, at folk ved, hvordan de skal 
bruge det. Derfor er det vigtigt med uddannelse og efteruddannelse. Hvis del skal 
lykkes at indføre den nye infonnations- og kommunikationsteknologi, skal der 
etableres velfungerende uddannelses- og efteruddannelsessystemer på alle niveauer. 
Inden for dette område kan de nye systemer bruges til mange ting, feks. etablering 
af net mellem universiteter, forskningscentre, skoler og undervisningsinstitutioner 
eller nye on-line systemer, selvstudier og fjernundervisning. Som led i 
LEONARDO (EU's erhvervsuddannelseprogram) og SOCRATES (det foreslåede 
EU-handlingsprogram for undervisningsområdet) sigtes der også mod at gøre det 
lettere at bruge informations- og kommunikationsteknologi, selvstudier og 
fjernundervisning. Der planlægges datakommunikationsforbindelser mellem 
uddannelsescentre, skoler og universiteter, og det indgår også i disse programmer. 
Brugen af transmissionstjenester (kabelfremførte, tv-tjenester og interaktive 
tjenester) kan medvirke til at fremme den nye teknologi inden for 
uddannelsesinstitutioner. Denned kan man også øge offentlighedens kendskab til 
den nye teknologi, også i den del af befolkningen, der ikke studerer fuldtids. 
54 
Sundhedsvæsen 
Ved at bruge de nye kommunikationsmidler inden for sundhedssektoren kan man 
gøre behandlingsvæsenet både billigere og bedre. Det kan bl.a. ske, når lægerne får 
bedre og hurtigere adgang til information og der bliver mulighed for at give 
ekspertrådgivning via langdistanceforbindelser eller indføre nødtjenester, hvor man 
direkte kan få hjælp i tilfælde af forgiftning, medicinmisbrug og smitsomme 
sygdomme, ligesom man vil kunne effektivisere sundhedsvæsenets tjenester, 
reducere den lid, den går med at overføre data og prøvercsultatcr og andre 
administrative procedurer og forbedre kvaliteten af diagnosticeringsværktøjerne. 
De "nye" datakommunikationsmidlcr, som allerede findes, kan være med til at 
bedre arbejdsmiljøet for mange og reducere de helbreds- og sikkerhedsproblemer, 
mange aktiviteter medfører, eftersom den person, der udfører arbejdet, ikke 
længere behøver opholde sig direkte på stedet (feks. ved varmepåvirkning og 
kemiske produkter). Det kan også forbedre behandlingen af personer, der arbejder i 
vanskeligt tilgængelige områder, hvor man ved ulykker eller sygdom får mulighed 
for hurtigere og bedre lægebistand. 
Transport 
Inden for transportområdet kan den nye teknologi anvendes både i den offentlige 
og den private sektor. Hermed tænkes feks. på trafikstyring (så man kan undgå 
trafikpropper), kørselsvejledningssystemer og forbedrede flyveledersystemer. 
Fjernarbejde og mere fleksible arbejdstider kan også medføre en reduktion af 
trafikmængden med deraf følgende miljøforbedringer. 
Bedre kommunikationsinfrastrukturer og -net kan inden for mange andre områder 
både ogc effektiviteten og livskvaliteten. Kommunikationsnet og -tjenester kan 
feks. bedre ældreplejen og andre sociale initiativer. 
Systememe kan også bruges som grundlag for fjernarbejde og andre fleksible 
arbejdsmetoder, som kan være til gavn for både arbejdsgivere og arbejdstagere. 
Fjernarbejde er måske et interessant perspektiv især for personer, som har 
vanskeligt ved at komme til arbejdspladsen, feks. handicappede og personer, der 
plejer familiemedlemmer eller bor i vanskeligt tilgængelige områder. 
Den nye kommunikationsteknologi kan desuden udnyttes inden for andre offentlige 
servicefunktioner, feks. biblioteker, museer og beslægtede områder i infonnations-, 
undervisnings- eller kultursektoren. Mange af disse områder prioriteres højt i de 
program mer. EU yder stolte til. 
Uønskede somfundsmæssige følgevirkninger - og måder at imødegå dem 
Inden for alle disse områder vil infrastrukturliberaliseringen gøre det lettere at indføre flere 
og bedre tjenester i infonnationssamfundet. Samtidig skal der dog også tages højde for, 
hvilke uønskede samfundsmæssige konsekvenser der kan tænkes. Det skal feks. vurderes, 
hvordan de nye arbejdsmetoder kan tænkes at påvirke arbejdstagerne og hvordan man 
undgår, at folk, der fjernarbejder i hjemmet eller på anden måde udenfor virksomheden, 
bliver isolerede. Der skal også tages stilling til, hvordan udviklingen vil påvirke og ændre 
strukturen i arbejdet samt den nuværende arbejdsmarkeds- og sociallovgivning. 
55 
Når der kommer større konkurrence, får alle uendelig mere og mange flere forskellige 
typer information til rådighed, og så kan de enkelte borgere nok risikere at blive 
"overlæsset". Derfor skal der, som beskrevet ovenfor, sættes ind på uddannelsesområdet, 
så man kan forberede samfundet på de ændringer, der sker. 
Det er også vigtigt at undgå, at det nye informationssamfund opdeles i "informationsrige" 
og informationsfattige", hvor en del af befolkningen ikke har adgang til den nye teknologi 
eller ikke føler sig trygge ved at bruge den og derfor ikke kan udnytte de fordele, den 
indebærer. 
Når medlemsstaterne sigter efter at opfylde samfundsmæssige målsætninger, feks. 
ligestilling, og sikre, at alle borgere, virksomheder, regcringsinstanser og offentlige 
tjenester kan drage fordel af informationssamfundet, vil de sandsynligvis komme ud for 
situationer, hvor det bliver nødvendigt med administrativ indgriben for at sikre udbuddet 
af infrastruktur. 
I en situation som ovenfor beskrevet med "informationsrige" og "informationsfattige" 
kunne man fra administrativ side feks. med god grund gribe ind for at lette skolers eller 
uddannelsesinstitutioners adgang til informationssamfundet. 
Det er ikke tanken her i grønbogen at komme nænnere ind på, hvordan man præcist skal 
gore dette, men disse tiltag udgør en vigtig del af det arbejde, der gøres som opfølgning af 
Kommissionens handlingsplan Europa på vej mod informationssamfundet. 
Kulturom rådet 
I Bangemann-rapporten tales om "Europas fælles kulturarv", som, når alle borgere har 
adgang til de nye produkter og tjenester vil give "øgede udfoldelsesmuligheder inden for 
Europas sproglige og kulturelle mangfoldighed". Derfor sættes der fokus på 
informationssamfundet og de kulturelle goder (især film og tv-programmer), som 
"hovedmedier for identitet, pluralisme og integration", og der gøres følgende anbefaling: 
"denne særlige karakter bevarer de også i den nye sammenhæng med multimedieprodukter 
og -tjenester". 
Endelig skal der tages højde for EU's sproglige mangfoldighed, så det sikres, at den ikke 
begrænser udviklingen af nye multimedietjenester og hæmmer Europas audiovisuelle 
industri. Derfor foreslås det i handlingsplanen at vedtage en meddelelse om sprogforhold i 
Europa og om, hvordan man kan stimulere den sprogbaserede industri, der er ved at opstå. 
56 
VII Hvordan kan man integrere infrastrukturområdet i Den Europæiske Unions politik for 
telesektoren? 
Principperne for EU's lovgrundlag for telesektoren har udviklet sig efter tre hovedlinjer: 
liberalisering (for at fremme konkurrence på udstyr, tjenester og nu udbud af infrastruktur) 
harmonisering (for at støtte etableringen af et fælles lovgrundlag for adgang til telenet og -
tjenester, som stadig er underlagt monopol, opstille et minimumssæt af teletjenester, som 
der skal være adgang til i EU, og etablere harmoniserede standarder) og 
konkurrenceligestilling (ved at implementere EU's konkurrenceregler også for denne 
sektor). 
Disse principper er udviklet løbende på grundlag af Kommissionens grønbog af 1987 om 
etablering af et fælles marked for teletjenester og -udstyr79' og de efterfølgende grønbøger om 
satellitkommunikation80' og mobilkommunikation8" samt forskellige meddelelser fra 
Kommissionen, feks. om høringsprocessen i forbindelse med telesektordebatten i 199282' og om 
det almene tjenesteudbud83'. 
79) KOM(87) 290 af 30.6.1987. 
80) Grønbog om en fælles politik for satellitkommunikation i Det Europæiske Fællesskab, KOM(90) 
490 af 20.1 1.1990. 
81) KOM(94) 145 endelig udgave. 
82) Meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om høring med henblik på en vurdering af situationen 
i teletjenestesektoren, KOM(93) 159 endelig udgave af 28.4.1993. 
83) Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale 
Udvalg - etablering af et alment teletjenesteudbud under konkurrenceorienterede forhold, KOM(93) 
543 endelig udgave af 15.11.1993. 
57 
Disse principper er også blevet påvirket af de resolutioner, som Europa-Parlamentet84' og Rådet85' 
har vedtaget inden for området, hvor EU's overordnede politik for teleområdet fastlægges, og af 
forskellige politiske dokumenter med betydning for beslægtede områder. Siden 1987 er der blevet 
vedtaget og fremlagt forskellige ION forslag, som har været med til at forme politikken (bilag 3 
indeholder en oversigt over de vigtigste af disse dokumenter). 
Det er på denne baggrund, at der skal opstilles en konsekvent tilgang til infrastrukturområdet, men 
der skal også tages hensyn til de vigtigste politiske målsætninger i forbindelse med tværeuropæiske 
net og tjenester, EU's økonomiske og sociale samhørighed samt styrkelsen af EU-virksomhedernes 
konkurrenceevne og beskæftigelsen. 
Denne fremgangsmåde falder i tråd med Kommissionens grønbog fra april 1994 om mobil- og 
personkommunikation, hvor man tegnede et omfattende billede af det personkommunikationsmiljø, 
der opstår, når trådløs og kabelbaseret teknologi smelter sammen, ligesom man på denne måde kan 
imødegå de udfordringer, infonnationssamfundet vil medføre. 
Dermed er det altså generelt tanken at udbygge EU-politikken for teleområdet og for de 
beslægtede områder, som beskrives i det følgende. 
VII. 1 Generelle principper 
Når der skal udarbejdes en konsekvent politik for infrastrukturområdet, må man basere sig på de 
principper, man allerede med held har anvendt på teletjenester og -udstyr i forbindelse med fastnet, 
salcllitnet og mobilnet. Det er principper, som udspringer af de forpligtelser, der opstilles i EF-
traktaten. og de danner grundlag for den politiske enighed, der er nået om, hvordan telesektorens 
udvikling bor forlobc, især som folgc af tclcscktordebatten i 199286'. Det drejer sig om følgende 
forpligtelser: 
84) Se feks. Europa-Parlamentets resolution af 20.4.1993 om Kommissionens meddelelse af 21. 
oktober 1992 om høring med henblik på en vurdering af situationen i teletjenestesektoren og 
Europa-Parlamentets resolution af 4.5.1994 om Kommissionens meddelelse af 15. november 1993 
om etablering af et alment teletjenesteudbud under konkurrenceorienterede forhold. 
85) Rådets resolution 88/C257/01 af 30. juni 1988 om etablering af et fælles marked for teletjenester 
og -udstyr inden 1992 (EFT nr. C 257 af 4.10.1988, s. 1) 
Rådets resolution 92/C8/01 af 19. december 1991 om etablering af et fælles marked for 
satelhtteletjenester og -udstyr (EFT nr. C 257 af 4.10.1988, s. 1) 
Rådets resolution 93/C213/01 af 22. juli 1993 om forholdene inden for telekommunikationssektoren 
og behovet for yderligere udvikling på telekommunikationsmarkedet (EFT nr. C 213 af 6.8.1993) 
Rådels konklusioner ved modet den 28. september 1994 om anbefalinger til Det Europæiske Råd 
vedrørende Europa og det globale informationssamfund og Kommissionens handlingsplan om 
Europa på vej mod informationssamfundet. 
86) Se Rådets resolution 93/C213/01 af 22. juli 1993 og Rådets resolution 94/C48/01 af 7. februar 
1994 om principper for et alment teletjenesteudbud. 
58 
De vigtigste traktatbestemmelser med relevans for politikken for teleområdet 
De generelle principper for sektoren er udledt af EF-traktalcns bestemmelser (herefter benævnt 
traktaten), først og fremmest: 
artikel 3 C om oprettelse af det indre marked, hvor medlemsstaterne har ophævet alle 
hindringer for den frie bevægelighed for varer, personer, tjenesteydelser og kapital 
artikel 3 G om indførelse af et system, som forhindrer konkurrenceforvridning inden for det 
indre marked 
artikel 3 L, som har til formål at styrke EU-virksomhedernes konkurrenceevne 
artikel 3 N, som skal fremme indførelse og udbygning af tværeuropæiske net 
artikel 3 S, som skal styrke forbrugerbeskyttelsen 
artikel 5, som foreskriver, at medlemsstaterne skal opfylde de forpligtelser, traktaten pålægger 
dem 
artikel 30-37 om fri bevægelighed for varer 
artikel 52-66 om retten lil at udbyde tjenester og clablingsretlcn 
artikel 85, 86 og 90 om EU's konkurrenceregler 
artikel 100 A om vedtagelse af direktiver om indbyrdes tilnærmelse af medlem ssstatemes love 
og administrative bestemmelser, som direkte indvirker på det indre markeds oprettelse eller 
funktion 
artikel 110-115 om den fælles industripolitik 
artikel 129 A om EU's forpligtelse til at sikre en effektiv forbrugerbeskyttelse 
artikel 129 B om etablering og udbygning af tværeuropæiske net 
Udover traktatens bestemmelser og principperne i grønbogen fra 1987 og efterfølgende grønbøger 
har Kommissionen udstedt retningslinjer for anvendelse af EF's konkurrenceregler på 
telesektoren87'. 
87) EFT nr. C 233 af 6.9.1991. 
59 
VII.2 Monopoler og særrettigheder i forbindelse med infrastruktur 
I gronbogcns 1. del foreslås det som et grundlæggende princip, at man bør kunne vælge frit, 
hvilken underliggende infrastruktur man vil bruge til fremføring af tjenester, som allerede er 
liberaliseret88'. 
Det falder i tråd med, hvad der allerede foreslås i grønbogen om mobil- og personkommunikation. 
Hvis man gennemfører dette princip, må der kun gælde eksklusive og særlige rettigheder89' for 
infrastruktur til fremføring af offentlig taletelefoni (indtil 1. januar 1998). Hvis man skal overholde 
det, må det påvises, at eventuelle begrænsninger for antallet af tilladelser inden for et givet 
geografisk område opfylder kravene om objektivitet, ikke-diskriminering og proportionalitet90'. 
Det kan jf. grønbogens 1. del nu kun være berettiget at videreføre sådanne begrænsninger i 
forbindelse med tilrådighedsstillelse af offentlig taletelefoni. Derfor foreslås det at gå til værks i to 
faser. 
I første fase er det tanken at afskaffe begrænsningerne for anvendelse af infrastruktur til fremføring 
af satellitkommunikation, mobilkommunikation og jordbaserede kommunikationstjenester, som 
allerede er liberaliseret. 
De tiltag, der skal træffes i første fase, går kun ud på at tillade, at disse typer telekommunikation 
fremføres via selv- eller tredjepartscjet infrastruktur, som det allerede er tilladt at bruge i 
medlemsstaterne. Forslagene sigter mod at gøre det tilladt at anvende såvel fastnet som mobilnet 
samt feks. de net, der drives af forsyningsselskaber og kabel-tv-selskaber. 
88) De principper i EU-politikken og HU-lovgivningen for teleområdet, der gælder for eksklusive og 
særlige rettigheder - og dermed forer frem til forslaget om, at man frit skal kunne vælge, hvilken 
infrastruktur man vil anvende til fremføring af liberaliserede tjenester - anføres mere detaljeret i 
grønbogens 1. del, afsnit V og VI. 
89) Direktiv 90/388/EØF om liberalisering af markedet for teletjenester, ændret ved direktiv 94/46/EF 
defineres både eksklusive og særlige rettigheder. 
Eksklusive rettigheder er rettigheder, som en medlemsstat ved lov eller administrativt tildeler en 
virksomhed, således at levering af en tjeneste eller varetagelse af en bestemt aktivitet forbeholdes 
disse virksomheder inden for et givet geografisk område. 
Særlige rettigheder defineres som "rettigheder, som en medlemsstat indrømmer et begrænset antal 
virksomheder i kraft af love eller administrative bestemmelser, der inden for et givet geografisk 
område 
begrænser antallet af disse virksomheder til to eller flere efter andre kriterier end objektive, 
proportionale og ikke-diskriminerende kriterier 
udpeger flere konkurrerende virksomheder efter andre kriterier end ovennævnte, eller 
giver en eller flere virksomheder juridiske eller lovgivningsmæssige fordele, der på afgørende 
vis påvirker andre virksomheders mulighed for at udøve en af ovennævnte aktiviteter inden for 
samme geografiske område i alt væsentligt på tilsvarende vilkår, efter andre kriterier end 
ovennævnte". 
90) Her kunne man feks. nævne begrænsninger for antallet af tilladelser med baggrund i væsentlige 
krav, såsom effektiv anvendelse af radiofrekvensspektret i radiobaserede net, miljøbeskyttelse eller 
målsætninger, som indgår i byplanlægningen. 
60 -
I anden fase er del jf I del tanken al udstede tilladelser til selskaber, som udbyder ny 
infrastruktur til liberaliserede tjenester og al tillade, at både den nye og den eksisterende 
infrastruktur bruges uden begrænsninger til fremføring af offentlig taletelefoni, når denne tjeneste 
er liberaliseret. 
Rådet bakker i sin resolution af 17. november 1994 om 1. del af grønbogen op om princippet om 
en generel liberalisering af infrastrukturområdet inden 1. januar 1998, med overgangsperioder for 
visse medlemsstater jf Rådets resolution 93/C213/02. En række medlemsstater har i en tilhørende 
erklæring opfordret Kommissionen til hurtigst muligt at fremlægge forslag, som åbner mulighed 
for anvendelse af alternativ netinfrastruktur til tjenester, som allerede er liberalised 
På denne baggrund gennemgås det her i grønbogens 2. del, hvilke konkurrencemæssige 
forholdsregler og lignende der skal træffes i forbindelse med en liberalisering af 
infrastrukturområdet parallelt med det øvrige teleområde, sammenholdt med liberaliseringen af 
offentlig taletelefoni. Disse emner behandles i det følgende. 
V1I.3 Licensudstcdelsesproccdurer, udvælgelseskriterier og licensvilkår i forbindelse med 
infrastrukturtilladelser 
VII.3.1 Generelle pnncipper vedrørende licensudstedelse for infrastruktur, sammenholdt med 
tjenes teom rådet 
Generelle principper vedrørende licensudstedelse for infrastruktur 
I direktiv 90/388/EØF (teletjenestedirektivet, ændret ved direktiv 94/46/EF), direktiv 90/387/EØF 
af 30. juni 199091' (ONP-rammedirektivet) og grønbogen om mobil- og personkommunikation slås 
det fast, at medlemsstaterne fortsat kommer til at spille en stor rolle inden for teleområdet i 
forbindelse med liccnsudstcdclsc for teleinfrastruktur og -tjenester. 
De nationale liccnsudstedelscsordninger skal være i overensstemmelse med de generelle principper 
i EU-lovgivningen. Der må ikke udstedes licenser på en sådan måde, at det fører til, at der opstår 
særlige rettigheder (se afsnittet herom tidligere). 
Det er tanken at fremme udviklingen af tværeuropæiske telenet og -tjenester, og derfor bør 
licensudstcdelscn for sådanne net samordnes for at gøre det lettere at sætte nettene i drift samtidig 
i alle de lande, de dækker. 
91) Rådets direktiv 90/387/EØF af 28. juni 1990 om oprettelse af det indre marked for teletjenester ved 
gennemførelse af tilrådighedsstillelse af åbne net (Open Network Provision - tilrådighedsstillelse af 
åbne net), EF-Tidende nr. L 192 af 24.7.1990, s. 1. 
61 
Med teletjenestedirektivet, ONP-lovgivningen og de to direktiver om gensidig anerkendelse af 
typegodkendelser for temiinaludstyr92' er der etableret et overordnet grundlag for licensudstedciscn 
i medlemsstaterne, hvoraf det fremgår, hvor få begrænsninger der må opstilles i forbindelse med 
nationale tilladelser for telekommunikation eller udstyr, der er beregnet til offentligt brug. Der må 
kun opstilles sådanne begrænsninger, som er berettigede på baggrund af: 
væsentlige krav (nettets sikkerhed og kommunikationshemmeligheden, afhjælpning af 
frekvensinterferens, effektiv udnyttelse af frekvensspektret, miljøbeskyttelse, 
ekspropriations- og brugsrettigheder og om nødvendigt interoperabilitet mellem tjenester 
og databeskyttelse, samt brugersikkerhed og operatørens personales sikkerhed i forbindelse 
med temiinaludstyr) 
krav om varelagelse af offentlige servicefunktioner i form af regulering af 
forretningsvilkårene (for at sikre tjenesternes permanens, disponibilité! og kvalitet)93' 
Disse to kategorier danner også grundlag for, hvordan man skal gå til værks i forbindelse med 
licensudstedelse for infrastruktur fremover. Ved etablering af ny kommunikationsinfrastruktur bør 
de væsentlige krav også (om nødvendigt) omfatte miljøbeskyttelse og målsætninger, der indgår i 
byplanlægningen. 
Licensudstedelse for infrastruktur, sammenholdt med tjenesteområdet 
Nar der skal tages stilling til, hvordan man skal gribe licensudstedclse for infrastruktur an, er det 
vigtigt at holde sig for ojc, hvordan der tidligere i denne grønbog er blevet skelnet mellem 
kommunikationsinfrastruktur og -tjenester. I de fleste medlemsstater har monopolet på udbud af 
infrastruktur medført, at det ikke har været nødvendigt fonnclt at skelne mellem licensudstedelse 
til telenet og ti! udbud af monopoliserede eller liberaliserede teletjenester via disse net. 
1 praksis vil der i de fleste tilfælde fremover blive udstedt infrastrukturlicenser til operatører, som 
også har til hensigt at udbyde forskellige teletjenester (omend det i nogle tilfælde måske kun vil 
dreje sig om kapacitet pa lejede kredsløb). Det vil smitte af på såvel licensudstedelsesprocedureme 
som på de særlige vilkår, der knyttes til licenserne, både i forbindelse med infrastruktur og 
tjenester. 
92) Rådets direktiv 91/263/EOF af 29. april 1991 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes 
lovgivning om teleterminaludstyr samt gensidig anerkendelse af udstyrets overensstemmelse. EFT 
nr. L 128 af 23.5.1991, s. 1, som ændret ved Rådets direktiv 93/9"/EØF af 29. oktober 1993 om 
supplering af direktiv 91/263/EØF for så vidt angår satellitjordstationsudstyr, EFT nr. L 290 af 
24.11.1993, s. 1 
93) I henhold til t|enestedirektivet må der kun opstilles forretningsvilkår for grundlæggende 
datatjenester, nemlig udbud af offentlige pakkekoblede og kredsløbskoblede datatjenester, og kun 
såfremt Kommissionen har kontrolleret, at bestemmelserne er i overensstemmelse med traktaten 
Udbud af sådanne grundlæggende tjenester betragtedes som en opgave, som medlemsstaterne havde 
overdraget televirksomhederne 
- 62 
Samtidig skal de generelle principper for infrastrukturlicenser også sikre: 
at der fores tilstrækkeligt tilsyn med uafhængige tjenesteleverandører, som sælger 
kapacitet og/eller kombinerer forskellige teletjenester fra flere netoperatører. Disse 
principper skal feks. tage højde for, hvordan og i hvilket omfang sådanne 
tjenesteleverandører skal bidrage til at finansiere forsyningspligten 
at licenserne er tilstrækkeligt fleksible til at imødegå sammensmeltningen af radio/lv-
teknologi, infonnationsteknologi og telekommunikation. Kommunikationsinfrastruktur vil 
fremover i stadig større omfang blive brugt til fremføring af såvel teletjenester som andre 
tjenester 
I forbindelse med denne sammensmeltning kan det være nyttigt at trække en parallel til radio/tv-
området, hvor der kan fremføres vidt forskellige programmer via kabel-tv-net. Fra kundens 
synspunkt er der kun ét kabelnet, men nettet og dets programmer er måske underlagt vidt 
forskellige lovregler og tilsyn. 
Det er ikke tanken med de tiltag, der her i grønbogen foreslås i forbindelse med licensudstedelse, 
at udvide principperne for udbud af teleinfrastmktur eller -tjenester til at omfatte aktiviteter, som 
ikke har med teleområdet at gøre (feks. rad i o/tv-om rådet) eller at opstille bestemmelser om, 
hvordan infrastmkturen må bruges til sådanne aktiviteter. Men i forbindelse med bredbåndsnet og 
sammensmeltningen af de forskellige sektorer må principperne for licensudstedelse sikre, at de 
tiltag, der træffes for teletjenester og -net, ikke undergraves. 
Oversigt over principperne for licensudstedelse for infrastruktur og tjenester på baggrund af 
sektorsam m ensm eltningen 
Hvis man skal sikre den nødvendige fleksibilitet, skal der gælde tre hovedregler for 
licensudstedelse: 
Der skal opstilles generelle regler for, hvordan der udstedes licenser for 
kommunikationsinfrastruktur, uanset hvad infrastmkturen måtte blive bmgt til. 
De vilkår, der må knyttes til anvendelsen af denne infrastmktur til fremføring af 
teletjenester, defineres i overensstemmelse med EU's eksisterende politik for teleområdet 
(væsentlige krav og - hvor det drejer sig om offentlige teleinfrastmktumdbydere, som har 
ekspropriations- og bmgsrettigheder - krav om varetagelse af offentlige servicefunktioner i 
form af regulering af forretningsvilkårene). Det skal dog ikke forhindre, at der opstilles 
andre vilkår for ikke-telekommunikations-relaterede aktiviteter, feks. radio/tv-virksomhed, 
eller at der kræves særskilte licenser eller tilladelser i forbindelse med disse aktiviteter, 
sålænge disse vilkår er i overensstemmelse med traktaten. 
Endelig må der i visse tilfælde opstilles forskellige vilkår for udbud af teletjenester via 
denne infrastmktur. I de fleste tilfælde vil der fortsat gælde en enkelt licens for både den 
underliggende infrastmktur og de teletjenester, der fremføres via den, undtagen for 
uafhængige tjenesteleverandører, som ikke selv ejer den infrastmktur, de bmger til deres 
tjenester. Parallelt henned kan der fortsat gælde andre tilsynsordninger for fremføring og 
udfonnning af tjenester, som ikke har at gøre med televirksomhed, feks. radio/tv-
virksomhed. 
63 -
Disse grundprincipper skal nu udbygges, så der kan lages højde for (1) hvilke procedurer der skal 
gælde for licensudstedelse lil infrastruktur (2) hvilke kriterier der skal afgøre, hvem der udstedes 
licens til, og (3) hvilke vilkår der må knyttes til licenserne. 
VII. 3.2 L icensudstedel.sesprocedurer 
Det er tanken at afskaffe særlige og eksklusive rettigheder for infrastmktur, og derfor bør det i det 
hele taget være markedskræfterne og ikke regulerende myndigheder i de enkelte lande eller på EU-
plan, der bestemmer markedets fremtidige struktur, dog altid under den forudsætning, at EU's 
konkurrenceregler og de generelle sikkerhedsklausuler i traktaten håndhæves. Men licensudstedelse 
skal ikke betragtes som et middel lil at fastlægge en bestemt markedsstruktur. 
Men det ligger fast, at de væsentlige krav, navnlig miljøbeskyttelse, frekvenshensyn og lignende 
samt krav om varetagelse af offentlige servicefunktioner i form af regulering af 
forretningsvilkårene fortsat vil kunne berettige, at der kun udstedes et begrænset antal licenser eller 
tilladelser lil at etablere og drive infrastruktur. Hvis en medlemsstat begrænser antallet af 
operatører, kan del ses som cl indgreb i rcllcn til frit at udbyde tjenester, og dermed en 
konkurrenceforvridende foranstaltning. Derfor skal sådanne indgreb være berettiget efter EU-
lovgivningen. 
De licenser, som medlemsstaterne eller disses nationale tilsynsmyndigheder udsteder, skal være 
baseret på visse fællcsprincippcr: 
Licensprocedurerne må ikke stride mod princippet om adskillelse af myndigheds- og 
driftsopgaver, som det er fastlagt i EU's politik for teleområdet. 
Udstcdclscsproccdurcrnc skal være åbne, ikke-diskriminerende og gennemskuelige. 
For at sikre, at licenslildelingsprocedurerne er åbne, ikke-diskriminerende og 
gennemskuelige, bør medlemsstaterne sørge for: 
at alle ansøgere gennemgår den samme bedømmelsesprocedure, medmindre der er 
objektive grunde til at skelne 
at alle bedømmelseskriterier er kendt af ansøgerne på forhånd 
at der fastsættes rimelige tidsfrister, som overholdes 
at der oprettes effektive og hurtige ankemuligheder for de ansøgere, der ikke får 
tilladelse. 
Der må kun opstilles begrænsninger for, hvor mange tilladelser der udstedes, på gmndlag 
af væsentlige krav eller, hvor det drejer sig om offentlige net, krav om varetagelse af 
offentlige servicefunktioner i form af regulering af forretningsvilkårene, og 
begrænsningerne skal være i overensstemmelse med traktatens bestemmelser om fri 
bevægelighed for tjenesteydelser samt proportionalitetsprincippet. Derfor skal den mindst 
restriktive losning vælges, og udbuddet skal så vidt muligt være rent konkurrencebaseret. 
Udbygningen af tværeuropæiske telenet og -tjenester skal fremmes, og derfor skal 
udstedelse af nationale tilladelser til sådanne net, hvor det er nødvendigt, koordineres for 
at lette en samtidig idriftsættelse af nettet i alle de lande, det omfatter. 
- 64 
V 11.3.3 Udvælgelseskriterier for udstedelse af licenser og tilladelser 
Licenser og tilladelser skal udstedes ud fra kriterier, som i forvejen er offentliggjort. I de tilfælde, 
hvor nettene er beregnet til offentligt bmg, kan disse kriterier opstilles på gmndlag af krav om 
varetagelse af offentlige servicefunktioner i form af regulering af forretningsvilkårene94). 
Kriterierne bør stå i et rimeligt forhold til, hvor omfattende licensen/tilladelsen er og hvad der er 
tanken med den, og de kan feks. omfatte kriterier for tjenesternes permanens, disponibilitet og 
kvalitet. Dette kan også indebære, at infrastrukturudbyderen skal have en given teknisk 
kompetence eller økonomisk stilling. 
Der bør opstilles harmoniserede principper for licensudstedelse og udvælgelseskriterier95' parallelt 
med konkurrencereglernes generelle begrænsninger for, hvilke vilkår der må knyttes til licenser og 
tilladelser. Hvis kriterierne ikke bliver harmoniseret på EU-plan, bør det under alle 
omstændigheder sikres, at kriterierne overholder traktatens regler96'. 
Medlemsstateme bør ikke automatisk udstede nye licenser til bestemte virksomheder eller udelukke 
bestemte virksomheder (feks. andre teleselskaber eller forsyningsselskaber) fra at få licens. 
Der må dog gerne opstilles udvælgelseskriterier baseret på, om den pågældende infrastruktur vil 
blive anvendt til andre fomiål end telekommunikation (feks. radio/tv-virksomhed), men disse 
kriterier skal naturligvis også overholde EU-lovgivningen. 
Hvis en virksomhed ikke får tilladelse (eller udelukkes fra at ansøge) skal der gives en berettiget 
bcgmndelse, som kan sammenholdes med de gældende traktatbestemmelser og 
proportionalitetsprincippet. 
Eftersom det i henhold til EF-traktalcn og EØS-aftalcn ikke er tilladt at diskriminere på baggrund 
af nationalitet, må der ikke opstilles begrænsninger, som forhindrer, at virksomheder fra andre EU-
eller EØS-lande deltager i processen. 
94) Krav om varetagelse af offentlige servicefunktioner i form af regulering af forretningsvilkårene er 
defineret i EU-lovgivningen (se afsnit VII.3.1). 
95) Som eksempel på kriterier, der ikke ville være acceptable som bedømmelsesgrundlag, fordi de ville 
diskriminere ansøgere uden for den pågældende medlemsstat, kan nævnes følgevirkninger for den 
lokale beskæftigelsessituation, ansøgerens indkøb af udstyr, komponenter eller infrastruktur hos 
lokale producenter, ansøgerens vilje til at give opgave i entreprise til lokale virksomheder eller 
indgå samarbejdsaftaler eller lignende aftaler med virksomheder i den pågældende medlemsstat. 
96) Som eksempel på kriterier, der ikke ville være acceptable som bedømmelsesgrundlag, fordi de ville 
diskriminere ansøgere uden for den pågældende medlemsstat, kan nævnes ansøgerens indkøb af 
udstyr, komponenter eller infrastruktur hos lokale producenter, ansøgerens vilje til at give opgave i 
entreprise til lokale virksomheder eller indgå samarbejdsaftaler eller lignende aftaler med 
virksomheder i den pågældende medlemsstat. 
- 65 
Princippet om gensidig anerkendelse af licenser eller tilladelser gælder ikke fuldt ud for nationale 
infrastmkturliccnscr, som indebærer ekspropriations- og brugsrettigheder. Men gensidig 
anerkendelse bør gælde for visse elementer af licensudstedelsesprocedureme, feks. dokumentation 
af ansøgernes tekniske fagkundskab eller økonomiske stilling, eftersom det vil lette arbejdet med 
ansøgninger fra virksomheder i andre medlemsstater. 
VII.3.4 Vilkår, som må knyttes til infrastruklurlicenser 
Grundprincipper 
Licensvilkår i forbindelse med etablering og drift af kommunikationsinfrastmktur skal være 
gennemskuelige, ikke-diskriminerende og i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, og 
de skal offentliggøres for at tilgodese princippet om åbenhed i forvaltningen. For at være ikke-
diskriminerende skal licensvilkårcne i princippet gælde både for offentlige og private 
mobiloperatører. Men det kan være rimeligt nok at opstille forskellige licensvilkår for at udligne 
markedsforholdene for forskellige operatører eller mellem infrastrukturlcverandører, der leverer 
offentlige teletjenester, og infrastrukturleverandører, der udbyder interne net (feks. ved at det 
bestemmes, at en operator først må påbegynde sin virksomhed på et bestemt marked efter en given 
dato). 
Begrænsninger for etableringsretten / ejerskabsbegrænsninger med baggrund i nationalitet 
I overensstemmelse med ovennævnte princip om, at der ikke må diskrimineres på gmndlag af 
nationalitet, må der i liccnsvilkårenc ikke pålægges begrænsninger for retten til at etablere 
infrastmktur (og denned indirekte ejerskabsbegrænsninger) for andre medlemsstaters borgere eller 
virksomheder, som kontrolleres af andre medlemsstaters borgere97'. 
Andre eventuelle begrænsninger for ejerskab eller indflydelse skal være i overensstemmelse med 
EU-lovgivningen og EU's aftaler med andre lande. 
Væsentlige krav og krav om varetagelse af offentlige servicefunktioner i form af regulering af 
fo rre tn ings v i Ik årene 
I henhold til EU-lovgivningen må infrastmkturlicenser kun indeholde licensvilkår på gmndlag af 
(1) væsentlige krav eller (2) hvor det drejer sig om offentlige net, krav om varetagelse af offentlige 
servicefunktioner i fonn afregulering af forretningsvilkårene, som offentliggøres på forhånd. 
Infrastmktur, der ikke er beregnet til offentligt bmg (feks. infrastmktur til interne net) bor kun 
være underlagt vilkår på grundlag af væsentlige krav. 
97) I traktaten om oprettelse af det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde fra den 1. januar 1994 
bestemmes det i artikel 4 og 36, at disse principper skal udvides for at forhindre, at der opstilles 
ejerskabsbegrænsninger for borgere i EØS-stater eller virksomheder, som kontrolleres af borgere i 
EØS-stater. Der findes tilsvarende bestemmelser i de aftaler og mterimsaftaler, som Fællesskabet 
har indgået med Polen, Ungarn, Den Tjekkiske Republik, Den Slovakiske Republik, Rumænien og 
Bulgarien. 
66 
Licensvilkår skal være i overensstemmelse med EU-bcstcmmelsernc om fri etableringsret og fri 
bevægelighed for tjenester. Endelig skal de sikre, at forbmgeme beskyttes mest muligt og at 
konkurrencereglerne overholdes. 
Væsentlige krav 
De vilkår, der opstilles på grundlag af væsentlige krav, skal overholde følgende principper: 
i forbindelse med samtrafik med andre net kan der opstilles restriktioner, der skal sikre 
feks. netsikkerhed, kommunikationshemmelighed og tjenesteinteroperabilitet. I forbindelse 
med radiokommunikation bør det især sikres, at man undgår frekvensinterferens og at 
frekvensspektret udnyttes så effektivt som muligt. 
Licensvilkår bør fremme effektiv anvendelse af fysisk infrastruktur og andre ressourcer 
(feks. at operatører deles om ledningsføring eller al trådløs kommunikation foregår inden 
for et bestemt spektrum). 
Miljøbeskyttelse har særlig relevans i forbindelse med etablering af netinfrastrukturer, og 
definitionen af væsentlige krav bør i forbindelse med nye infrastrukturlicenser udvides til 
også at omfatte delte aspekt. I denne forbindelse bør der foretages en dybtgående 
vurdering med henblik på at få fastlagt så klart som muligt, hvilke eventuelle negative 
følgevirkninger et teleinfrastrukturprojekt kan få. 
Begrænsninger for adgangen til ekspropriations- og bmgsrettigheder falder primært ind 
under medlemsstaternes egne love, men de skal være i overensstemmelse med EF-
traklatcn og konkurrencereglerne. Ekspropriations- og brugsrettigheder spiller en stor rolle 
i forbindelse med konkurrencebaseret udbud af infrastruktur, og adgangen til dem må ikke 
være diskriminerende. 
Men det star klart, at det ud fra de statslige og lokale myndigheders synspunkt ikke er 
ønskeligt, al der er for mange virksomheder, der har ekspropriations- og bmgsrettigheder, 
eftersom det vil kunne skade miljøet, trafiksituationen eller byplanlægningen, ligesom det 
kan være på sin plads med sådanne begrænsninger for at beskytte de private grundejeres 
interesser. 
Men der kan da også udstedes licenser til etablering og drift af infrastmktur og/eller 
tjenester, uden at der automatisk medfølger ekspropriations- og bmgsrettigheder. Det 
kunne feks. tænkes i forbindelse med etablering af bynet, hvor operatøren kunne bmge et 
andet selskabs ledningsføring eller ekspropriations- og bmgsrettigheder, feks. et lokalt 
vand- eller elforsyningsselskab. Derfor bør der ikke opstilles begrænsninger for, hvilke 
rettigheder sådanne infrastmktumdbydere har over for offentlige eller andre myndigheder, 
hvor det drejer sig om offentlig ejendom, eller over for private grundejere. 
Licensvilkårene for infrastmktumdbydere, som ikke har ekspropriations- og 
bmgsrettigheder, bør desuden være mindre restriktive, navnlig hvad angår krav til 
dækningsgrad og samtrafik. 
-67 
Databeskyttelse og kommunikationshemmelighed er et meget vigtigt område, og de 
forslag, Kommissionen har fremlagt inden for disse områder, får afgørende indflydelse på, 
hvilke muligheder medlemsstaterne har for at opstille foranstaltninger (og dermed 
licensvilkår) i denne forbindelse98'. 
Krav om varetagelse af offentlige servicefunktioner i form af regulering af forretningsvilkårene 
Krav om varetagelse af offentlige servicefunktioner i form af regulering af forretningsvilkårene kan 
knyttes til licenser for offentlige teleinfrastrukturer99*. Disse vilkår,00) kan indgå i enkeltlicenser 
eller i forretningsvilkårene eller licitationsbetingelserne for leverandører af offentlig infrastmktur. 
Men det skal kontrolleres, at bestemmelserne er i overensstemmelse med traktatbestemmelserne, 
proportionalitetsprincippet og almenhedens interesser. 
Proportionalitetsprincippet indebærer her først og fremmest, at den mindst restriktive løsning skal 
vælges for at nå den ønskede målsætning. Til eksempel vil det for at sikre tjenestens pennanens 
være mindre restriktivt at opstille et system med samtrafikafgifter end at forhindre konkurrerende 
infrastrukturer For det meste vil del være uhensigtsmæssigt blot at basere sig på en subjektiv 
økonomisk vurdering af, hvor mange operatører et bestemt marked kan bære. 
V 11.3.5 A ndre aspekter i forbindelse med infrastrukturtilladelser 
V 11.3.5.1 Varighed 
Infrastrukturlicensernes løbetid er, i forlængelse af de principper, der foreslås for 
mobilkommunikation - hvor der i dag er stor forskel på løbetiden af de licenser, medlemsstaterne 
udsteder - fortsat nænnerc et nationalt end et EU-anliggende. 
Men medlemsstaterne bor dog holde sig EU's konkurrenceregler og reglerne om fri bevægelighed 
for tjenesteydelser for ojc, når de opstiller liccnsvilkår, og derfor tage højde for markedskræfterne 
og undgå al hæmme indførelsen af ny teknologi og nye tjenester. 
98) Se feks. det ændrede forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om beskyttelse af 
personoplysninger og kommunikationshemmeligheden i forbindelse med digitale telenet, herunder 
det tjenesteintegrerede digitalnet (ISDN) og digitale mobilnet, KOM(94) 128 endelig udgave af 
13.6.1994. Disse tiltag behandles nærmere senere i grønbogen. 
99) I henhold til artikel 3 i Kommissionens direktiv 90/388/EØF må der i forbindelse med 
pakkekoblede og kredsløbskoblede datakommunikationstjenester, som er beregnet til almindeligt 
brug, pålægges visse yderligere licensvilkår i form af regulering af forretningsvilkårene, for at sikre 
tjenesternes permanens, disponibilitet og kvalitet (såfremt disse krav er forenelige med traktaten). 
Selskaber uden ekspropriations- og brugsrettigheder bør ikke være underkastet lige så strenge 
forpligtelser som selskaber med ekspropriations- og brugsrettigheder, nanvlig hvad angår 
infrastrukturernes dækningsgrad. 
100) Sådanne vilkår indgår ofte i nationale licenser, hvor de bl.a. drejer sig om prisniveau, 
minimumskrav for tjenester, geografisk dækning, adgang til nødtjenester, udbud af faciliteter til 
kunder med særlige behov, fakturering samt vilkår, som sikrer, at licenshaveren har en tilstrækkelig 
stærk finansiel stilling og høj teknisk kompetence. Men inden for infrastrukturområdet er det ikke 
alle disse vilkår, der har relevans. 
68 
For al sikre, al konkurrencen ikke underkastes uretfærdige restriktioner eller uberettigede 
hindringer for ny teknologi og nye tjenester bør nye licensvilkår og "fastfrysninger" af 
licensudstedelsen baseres på den periode, som er nødvendig for at sikre en tilstrækkelig lang 
indkøringsperiode og/eller et bæredygtigt afkast på investeringen i det pågældende net eller den 
pågældende tjeneste. 
VII 3.5.2 Licensafgifter 
Engangsafgifter og årlige afgifter, som mobiloperatører skal betale, skal være ikke-diskriminerende, 
gennemskuelige og i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet. 
Hvis nye operatører skal betale urimelige afgifter for licenser eller frekvenser eller lignende (feks. 
brug af offentlig ejendom), forvrides konkurrencesituationen på en måde, som er uforenelig med 
det indre marked. Disse afgifter kan også være uberettigede ud fra konkurrencereglerne, hvis man 
denned forhindrer nye operatorer i at komme ind på markedet eller forhindrer lavere takster, som 
ville komme brugerne til gode. 
Når det skal vurderes, om sådanne afgifter overholder proportionalitetsprincippet, ser man på, om 
der er ligevægt mellem administrationsomkostningerne til forvaltning af licenser og frekvenser og 
den reelle kommercielle værdi af den ressource, der tildeles. Afgifterne skal være ikke-
diskriminerende. 
V 113.5.3 Overdragelse 
Liccnsvilkår, som begrænser mulighederne for at overdrage licenser, skal være berettigede, dvs. 
have baggrund i væsentlige krav eller krav om varetagelse af offentlige servicefunktioner i form af 
regulering af forretningsvilkårene. 
V 11.3.5.4 Teleoperatørerne skal frigøres fra forpligtelser, der ikke umiddelbart hænger 
sammen med televirksomhed 
Alle ovennævnte licensvilkår er i overensstemmelse med EU's generelle politik for teleområdet. 
Deraf følger, at netoperatører kun i undtagelsestilfælde bør pålægges forpligtelser, som ikke har at 
gore med de telekommunikationsaktiviteter, virksomheder varetager. 
Hvis medlemsstaterne pålægger netoperatørerne sådanne forpligtelser, skader det operatørernes 
konkurrencestilling, såvel inden for deres egne grænser som hvis de prøver at etablere 
tværeuropæiske net og tjenester. Og det kan resultere i handelshindringer på EU's indre marked for 
net og tjenester, fordi medlemsstater pålægger operatørerne inden for området forskellige 
forpligtelser. 
- 69 
Ud fra disse betragtninger påpegede Kommissionen under teleseklordeballen følgende: Efterhånden 
som miljoel bliver stadig mere konkurrencepræget, skal televirksomhederne have frihed (il at 
indrette sig efter markedsforholdene, hvis de skal kunne drives effektivt. Graden af frihed skal 
svare til graden af liberalisering. Operatørerne skal selv kunne fastlægge deres takstpolitik, og 
medlemsstaten må ikke forskelsbehandle sine operatører[0i). 
I Bangemann-rapporten anbefales det ligeledes at fremskynde den igangværende 
liberaliseringsproces for telesektoren ved bl.a. at "fjerne politisk bestemte, ikke-forretningsmæssige 
byrder og budgetbegrænsninger", som teleoperatørerne er underlagt. 
Hvis teleselskaberne skal kunne drive virksomhed med reel konkurrenceligestilling, når taletelefoni 
åbnes for konkurrence, skal medlemsstaterne inden 1. januar 1998 tilpasse eksisterende licensvilkår 
eller afskaffe andre forpligtelser (som teleoperatørerne er pålagt på anden måde end via en licens), 
som ikke har umiddelbar forbindelse med de af operatørernes aktiviteter, der vedrører 
telekommunikation. 
V113.5.5 Bedre forhold for konkurrencebaseret udbud af tjenester: infrastrukturudbydernes 
forpligtelser 
Som det fremgik under høringen vedrørende grønbogen om mobil- og personkommunikation102', 
kommer tjenesteudbyderne, hvadenten de er deltager i driften af et net eller de er uafhængige, til at 
spille en vigtig rolle for udviklingen af det fremtidige telemiljø. En af de vigtigste faktorer for 
denne udvikling bliver, at det sikres, at tjenesteudbydere kan få adgang til samt udbyde forskellige 
teletjenester, så bmgerne får mulighed for uhindret personkommunikation på tværeuropæisk 
gmndlag. 
Forholdet mellem infrastrukturleverandører og tjenesteleverandører reguleres som oftest via 
handelsaftaler (i overensstemmelse med EU-lovgivningen). Men man skal også huske, at 
medlemsstaterne i henhold til artikel 4 i direktiv 90/388/EØF er forpligtet til at sikre, at 
teleselskaberne åbner adgang lil deres net efter objektive og ikkc-diskrimincrcndc vilkår og stiller 
lejede kredslob til rådighed inden for cl rimeligt tidsrum. Selv efter 1998 vil disse forpligtelser 
sandsynligvis gælde i en overgangsperiode, indtil der er etableret en reel konkurrencesituation. 
Man skal også holde sig for øje, at medlemsstaterne i direktiv 92/44/EØF (om ONP-vilkår for 
lejede kredsløb) pålægges at sikre, at der i hele EU er adgang til et minimumssæt af lejede 
kredsløb. 
Selskaber, der udbyder offentlig teleinfrastmktur, bør give uafhængige tjenesteudbydere adgang til 
deres net. Det vil fremme konkurrencen og fremskynde indførelsen af nyskabende net og tjenester. 
Det bor kræves, at operatorer, som ikke vil åbne adgang til deres net, på forlangende berettiger 
dette over for de nationale tilsynsmyndigheder. 
101) KOM(93) 159 endelig udgave. 
102) Meddelelse til Europa-Parlamentet og Rådet om høringen vedrørende grønbogen om mobil- og 
personkommunikation, KOM(94) 492 endelig udgave af 23.11.1993. Under høringsprocessen 
fremgik det, at markedsparterne gik ind for, at man, hvor det var muligt, ikke pålagde 
virksomhederne andre forpligtelser. 
- 70 -
Selv om del i forsle omgang vil være bedst, hvis tjenesteudbydere og infrastrukturudbydere blot 
kan indgå handelsaftaler, skal der holdes ojc med, hvad der sker, så der kan gribes ind, hvis 
infrastmktumdbydere ikke vil give uafhængige tjenesteudbydere adgang til deres net og dermed 
hindrer konkurrenceligestillingen. 
De betingelser, der gælder for adgangen til net og tjenester, skal være i overensstemmelse med 
ONP-vikårene for området. 
VII. 3.5.6 Tjenesteudbyderne 
Selv om der i dette afsnit først og fremmest fokuseres på udstedelse af licenser til 
kommunikationsinfrastruktur, peges der både her i grønbogen og i Kommissionens grønbog om 
mobil- og personkommunikation på de uafhængige tjenesteudbydere som en af fremtidens 
distributionskanaler for teletjenester parallelt med de virksomheder, der både udbyder tjenester og 
driver net. 
Ikke desto mindre skal der tages stilling lil, hvilke regler (om nogen) der skal opstilles for disse 
uafhængige tjenesteudbydere, så der kan skabes overblik over den generelle lovsituation i det nye 
kommunikationsmarked. 
Denne fonn for tjenesteudbud står i skarp kontrast til situationen i dag, hvor udbud af taletelefoni 
(og denned de lovforpligelser, der følger deraf, feks. forsyningspligten) hænger tæt sammen med 
driften af net. 
De nye distributionskanaler og nyskabende tjenester forudsætter, at EU's principper implementeres 
og tilpasses. Der skal feks. lages stilling til, og medlemsstaterne må kræve en særskilt licens i 
tilfælde, hvor tjenesteudbyderen ikke selv ejer infrastrukturen. De vilkår, der er knyttet til denne 
licens, er jo blot en gentagelse af de liccnsvilkår, der gælder for den tredjepartsej ede infrastruktur, 
som tjenesteudbyderen bruger. Det kan meget vel hæmme del frie udbud af tjenester og 
indførelsen af nyskabende tjenester i EU. 
Derfor bør der ikke i medlemsstaterne kræves særskilte licenser for udbud af tjenester (i 
modsætning til etablering og drift af net). Der bør udstedes gmppelicenser eller generelle tilladelser 
eller opstilles krav om, at tjenesteudbydere oplyser de(n) pågældende medlemsstat(er)s nationale 
tilsynsmyndighed(er) om, at de har til hensigt at udbyde tjenester i medlemsstate(r)n(e). 
I forbindelse med uafhængige tjenesteudbydere, som udbyder offentlig taletelefoni ved gensalg, bør 
man maske undersoge, hvordan og hvomår disse selskaber (alt efter markedsstilling) skal bidrage 
til opfyldelsen eller finansieringen af forsyningspligten (via tilslutningsafgifter eller en 
forsyningspligtsfond). 
71 -
Hvis det skønnes nødvendigt at træffe yderligere forholdsregler, skal det ske i overensstemmelse 
med proportionalitetsprincippet. 
VEL4 Samtrafik og interoperabilitet 
VII.4.1 Samtrafik spiller en stor rolle 
Det fremgår af Bangemann-rapporten om Europa og det globale informationssamfund, at samtrafik 
skal prioriteres højt i EU-politikken for teleområdet. 
"Der er to forhold, som er helt afgørende for udlægningen af den informationsstruktur, 
informationssamfundet har bmg for: Det ene er en problemfri sammenkobling af nettene, og det 
andet, at de tjenester og applikationer, som bygger på nettene, skal kunne fungere satnmen 
(interoperabilitet). 
1 sin tid resulterede den politiske vilje til at koble de nationale telefonnet sammen i, at der blev 
oprettet adskillige hundrede millioner abonnentforbindelser på verdensplan. Nu hvor det drejer sig 
om de adskilligt mere komplekse informationsinfrastrukturer, er der behov for en lignende politisk 
beslusomhed og en tilsvarende indsats. 
Det anbefales, at sammenkobling af net og interoperabilitet for tjenester og applikationer opstilles 
som mål for Unionen". 
Hvis teletjenesterne skal kunne fungere sammen, er det en forudsætning, at man får koblet nettene 
og deres underliggende infrastruktur sammen. Brugerne er forbundet til et net via en fysisk 
forbindelse, men de abonnerer på en eller liere tjenester, som fremføres via nettet. Eftersom 
fastnetstalctelefoni hidtil så at sige har været en del af nettet, har der ikke været den store grund til 
at skelne på denne måde, men nu bliver det mere og mere vigtigt at skelne mellem tjenester, net 
og infrastruktur. 
Samtrafikproblcmatikkcn dukker op, når to organisationer konkurrerer (eller kan komme til det), 
og den ene af dem har brug for at anvende den andens faciliteter til fremføring af sine 
teletjenester. Det kan også tænkes, at organisationerne ikke konkurrerer, men varetager forskellige 
led i en kæde, som feks. en langdistanceoperatør over for en lokaloperatør eller operatører i 
forskellige medlemsstater, som videresender internationale opkald til hinanden. I begge disse 
tilfælde kan der blive tale om misbrug af en dominerende markedsstilling. 
Samtrafik berorer som regel tjenester (især taletelefoni), net og infrastmktur, og denned hænger 
dette område tæt sammen med den igangværende omstilling, som skal munde ud i fuld 
liberalisering aftaletelefoni i 1998103'. Det fremtidige lovgrundlag for samtrafik skal baseres på 
konkunencereglerne og et særdirektiv om ONP-vilkår for samtrafik, og Kommissionen vil 
fremlægge forskellige lovforslag herom i løbet af 1995. 
103) Med overgangsperioder for visse medlemsstater frem til 2003. 
72 
Målet er at nå frem til el åbent samtrafikmiljø, hvor der ikke findes generelle begrænsninger for 
netsammenkobling, og hvor man via sammenkoblede net kan fremføre tjenester baseret på 
teleteknik. Et sådant åbent sam trafik miljø indebærer: 
at man fjerner de nuværende begrænsninger for samtrafik 
at samtrafikforhandlinger foregår efter almindelige handelsprincipper ud fra veltilrettelagte 
principper, og at parterne om nødvendigt kan henvende sig til en uvildig og 
hurtigtarbejdende ankeinstans 
at de nationale tilsynsmyndigheder fører tilsyn med forhandlingerne 
at der fastlægges fælles EU-principper for samtrafik. 
VII. 4.2 Implementering af konkurrencereglerne 
Samtrafikaftaler skal være i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 85 og 86. Det er jf. artikel 
85 ikke tilladt at indgå aftaler, der begrænser konkurrencen eller påvirker samhandelen mellem 
medlemsstaterne. Derfor må sam trafik aftaler i princippet ikke begrænse en af parternes 
kommercielle handlefrihed på markedet. Netoperatører/infrastmktumdbydere, som også er 
tjenesteudbydere, må ikke begrænse kundernes muligheder for at få adgang til teletjenester, der 
leveres af andre. 
Hidtil har Kommissionen og medlemsstaternes domstole kun anvendt artikel 85 inden for 
telesektoren i enkeltsager. Men når markedsparteme i denne sektor nu opfordrer til, at der opstilles 
et stabilt, konsekvent lovgrundlag for samtrafik104', vil Kommissionen overveje, hvilke yderligere 
tiltag der kan træffes for at fastlægge, hvordan samtrafikaftaler skal udformes for at være i 
overensstemmelse med princippet om konkurrenceligestilling. 
I traktatens artikel 86 findes et andet princip, som finder anvendelse på samtrafikaftaler, nemlig at 
det ikke er tilladt at misbruge en dominerende markedsstilling. Det indebærer feks. at: 
en netoperatør med en dominerende stilling på infrastmkturmarkedet i princippet ikke må 
kunne forhindre andre parter i at udbyde tjenester ved ikke at give dem lov til at koble sig 
pa nettet 
104) Meddelelse til Europa-Parlamentet og Rådet om høringen vedrørende grønbogen om mobil- og 
personkommunikation, KOM(94) 492 endelig udgave af 23.11.1993. 
73 
infrastrukturudbydere med en dominerende markedsstilling må ikke stille hindringer i 
vejen for kundens frie valg mellem de udbudte tjenester eller opkræve urimelige eller 
uberettigede afgifter 
Det gælder principielt kun netudbydere med dominerende markedsstilling. Artikel 86 indeholder 
ingen generel definition af en dominerende markedsstilling. Men Domstolen har defineret begrebet 
som en økonomisk magtstilling, som giver en virksomhed mulighed for at forhindre reel 
konkurrence på det marked, den opererer på, idet den kan handle uden hensyntagen til 
konkurrenterne, kunderne og i sidste ende forbmgeme105'. Inden for teleområdet må man se på, 
hvilke alternativer der eksisterer, for at kunne fastslå, om en virksomhed har en dominerende 
markedsstilling. Størstedelen af EU's borgere er tilsluttet et stort offentligt, fast, koblet telefonnet, 
og de selskaber, der ejer de enkelte delnet, vil nok fortsat indtage en dominerende markedsstilling, 
i det mindste hvad angår abonnentnettet, også efter liberaliseringen, eftersom det på nuværende 
tidspunkt vil være meget dyrt at etablere et parallelt abonnentnet. I praksis vil det nok i de fleste 
tilfælde være umuligt at fa internationale opkald via fast- og mobilnet bragt helt ud til forbrugerne, 
hvis ikke de relevante teleselskaber samarbejder, og det betyder, at disse selskaber kan sætte 
priserne for samtrafik som de vil. Og det er netop et af kriterierne for, om et selskab har en 
dominerende markedsstiling. 
Abonnentncttet spiller en vigtig rolle for nye virksomheders muligheder for at få adgang til mulige 
kunder, og derfor vil der især blive fokuseret på aftaler med selskaber, som udbyder lokal 
infrastmktur, når samtrafikaftaler skal vurderes efter EF-traktatens artikel 86, så det kan forhindres, 
at en dominerende markedsstilling bliver misbrugt. 
1 forstc omgang kan der eventuelt opstilles særregler, som kan sikre, at de nuværende 
infrastrukturmonopolcr opblodes. Disse regler skulle så feks. vedrøre, hvilke organisationer der 
skulle have ret lil at drive samtrafik (i princippet alle organisationer, der udbyder offentlige 
tjenester), hvilke betingelser der måtte stilles for samtrafik (feks. takstbestemmelser) og hvilke 
vilkår den skulle ske på (her tænkes især på tilslutningspunkteme). Det er så tanken, at 
medlemsstaterne skal opstille et lovgrundlag, som sikrer, at der bliver reel konkurrence. 
VII.4.3 Direktivforslaget om samtrafik mellem offentlige net 
I forbindelse med samtrafik mellem offentlige telenet skal der på EU-plan opstilles et målrettet, 
harmoniseret lovgrundlag, som fastlægger vilkårene for adgang til og anvendelse af disse telenet 
og dermed sikrer, al der udbydes tjenester i hele Europa. 
Der sigtes mod at sikre, at enhver bmger kan kommunikere med enhver anden bmger (så vidt det 
er teknisk muligt og den anden part også vil kommunikere). Det er hverken nødvendigt eller 
praktisk udforligt at kræve, at ethvert net direkte skal sammenkobles med alle andre net. Slutmålet 
kan naturligvis nås med en blanding af direkte og indirekte sammenkobling af nettene, sålænge 
teletjenesterne har en markedsbaseret interoperabilitet overalt, hvorved bmgeme får den 
nodvendige mulighed for almen kommunikation. 
105) Sag 27-76 R: United Brands mod Kommissionen 11978] SML 207. 
- 74 
Kommissionen og medlemsstaterne har debatteret direktivforslaget om etablering af ONP-vilkår for 
taletelefoni, og der var enighed om en række grundprincipper for samtrafik i forbindelse med 
taletelefoni. Pa grundlag af denne enighed og virksomhedernes ønske om cl veldefineret 
lovgrundlag for samtrafik har Kommissionen bebudet, at den vil fremlægge el direktivforslag om 
samtrafik på baggmnd af ONP-vilkårcnc106' (afhængigt af, hvordan gennemgangen af ONP-
vilkårene falder ud) med henblik på at harmonisere vilkårene for adgang til offentlige net. 
Samtrafikdirektivet skal i hovedtræk dreje sig om: 
Generelle principper for fri adgang 
Alle parter skal have ret lil at indgå handelsaftaler eller tekniske aftaler om samtrafik. 
Anmodninger om samtrafik skal i princippet opfyldes af de virksomheder, direktivet omfatter, på 
gensidigt fastlaglc vilkar. 
Hvis der stilles betingelser for samtrafik, bør de være baseret på de etablerede ONP-vilkår, dvs. at 
vilkår for adgang og anvendelse skal: 
være baseret på objektive kriterier 
være gennemskuelige og offentliggjort på passende vis 
sikre ligelig adgang og være ikke-diskriminerende jf. EU-Iovgivningcn 
overholde de væsentlige krav (tjenesteinteroperabilitet, databeskyttelse, netsikkerhed og 
kommunikationshemmelighed osv.) 
li etningslinjer for forhandling 
Der skal opstilles retningslinjer for forhandling for at sikre, at kommercielle forhandlinger fører til 
rimelige aftaler og ikke trækkes unodigt ud. Tilsynsmyndighederne bør være ansvarlige for at 
sikre, at forhandlingsparterne står på lige fod, at de har adgang til alle nødvendige oplysninger, at 
udbuddel er baseret på omkostningsægthed og at der er styr på, hvordan man griber feks. 
scparatsalg, samplacering, abonncnt-til-abonncnt kvalitet, netsikkcrhed og 
kommunikationshemmelighed an. 
106) Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet - ONP-vilkår (Open Network 
Provision) for telenet og -tjenester - Status og fremtidsplaner, KOM(94) 513 endelig udgave af 
29.11.1994. 
75 
Ensartede regler for sam trafikafgifter 
Disse regler bor baseres pa den igangværende høring af medlemsstaterne, som Kommissionen 
foretager som opfølgning af Rådets resolution 94/C48/01 om fastlæggelse af principper for el 
alment udbud af teletjenester107'. 
Der skal opstilles klare, tværeuropæiske regler for s am trafik afgifter, finansiering af 
forsyningspligten samt hensigtsmæssige ordninger for, hvordan omkostninger gøres op (se afsnit 
VII 4.4). 
M æg lings o rdn ing 
Der skal opstilles en ordning for, hvordan der hurtigst muligt mægles mellem parterne i en 
samtrafikaftale, hvis der opstår tvistigheder. Som led i ordningen skal det fastlægges, hvilken rolle 
de nationale tilsynsmyndigheder og Kommissionen skal spille. 
VII. 4.4 Principper for sam trafikafgifter for offentlige net 
I det folgendc opridses principperne for sam trafikafgifter, som der skal træffes enighed om pa EU-
plan: 
a) S am trafik afgifter fastlægges på gmndlag af almindelige kommercielle aftaler mellem de 
berørte parter, men de nationale tilsynsmyndigheder fører tilsyn hermed og griber om 
nødvendigt ind, ligesom aftalerne skal være i overensstemmelse med konkurrencereglerne. 
b) Sam trafikafgifter skal give mulighed for, at nye selskaber kan komme ind på markedet på 
et effektivt og bæredygtigt økonomisk grundlag. Afgifterne skal være baseret på de 
omkostninger, en effektiv operator har i forbindelse med den pågældende samtrafik. 
c) Det ma ikke komme de parter, der kobler sig på operatørens net, til skade, hvis denne 
ikke driver sil net så effektivt som muligt og har udgifter som følge heraf. Derfor skal de 
etablerede operatører sigte mod at effektivisere driften. Sam trafikafgifter må ikke skade 
operatørernes muligheder for at opfylde de forpligtelser, de har i henhold til deres licenser. 
d) Afgifterne skal være gennemskuelige og ikke-diskriminerende og må ikke indebære 
urimelige folgeforpligtelser. Det kan bedst sikres, ved at samtrafiktaksterne skal 
offentliggøres 
e) Afgifter, der skal give mulighed for at indtjene tab affødt af takstskævheder på 
forpligtelser, som den nationale tilsynsmyndighed har pålagt operatøren, skal angives for 
sig. Disse afgifter ventes hurtigt at falde, efterhånden som taksterne udjævnes over hele 
Europa. Indtil da må de tjenes ind ved afgifter, som betales af de operatører, der kobler 
sig pa nettene. 
f) Andre afgifter i forbindelse med tabsgivende forsyningspligt skal også angives for sig. Dei 
gælder feks. udgifter på kunder, der ikke kan tjene sig ind. elier nodtjenester og lignende. 
(Hvis der opstilles en gennemsnitspris for tilslutning inden for et bestemt geografisk 
omrade, folger det logisk, at nogle kunder giver overskud, mens andre giver underskud). 
107) EFT nr C 48 af 16.2 1994, s. 1 
76 -
Inden for en overskuelig fremtid bliver operatørerne nok ved med al have udgifter af 
denne type. De kan tjenes ind på afgifter, som andre operatører skal betale for at koble sig 
på de forstes net, men eftersom afgifterne skal være omkostningsægte, må de som 
hovedregel ikke være baseret på trafik- eller kapacitetstakscring. Disse udgifter kan også 
finansieres via forsyningspligtsfonde. 
g) Operatørerne skal indføre godkendte omkostningsopgørelsessystemer, som de nationale 
tilsynsmyndigheder fører tilsyn med, så det sikres, at samtrafikafgifter er baseret på 
gennemskuelige, ikke-diskriminerende kriterier. 
Kommissionen har i øjeblikket sektoren i samråd om gennemførelsen af disse principper på 
grundlag af anbefalingerne i to uvildige undersøgelser, som Arthur Andersen108' og WIK109' har 
foretaget for Kommissionen. Undersøgelserne kan fås ved henvendelse til Europa-Kommissionen 
(bilag 2 indeholder nænnere oplysninger herom). 
VII.5 Fri adgang til offentlig infrastruktur- implementering af konkurrencereglerne og ONP-
princippcrne 
VII. 5.1 Fri adgang til nettene 
Politikken om fri adgang til offentlige teleinfrastmkturer tjener til at sikre, at man kan få 
virkeliggjort EU's målsætning om et bredt udvalg af offentlige teletjenester fremført via et fletværk 
af net, som ejes og drives af forskellige operatører. 
Der er allerede opstillet principper om fri adgang i EU-lovgivningen110), som endvidere er 
harmoniseret som led i EU's ONP-politik. Når disse principper skal udvides til også at omfatte 
offentlig teleinfrastruktur, er det målet at sikre, at der i alle medlemsstater er et konsekvent 
lovgrundlag for adgang til og anvendelse af infrastmktur, uden at dette medfører et 
uforholdsmæssigt tungt myndighedsarbejde, som kommer til at spærre for videreudviklingen af 
markedet. Hvis man ikke overholder disse principper, kan det forvride konkurrencen og berøve 
forbrugerne deres valgmulighed på det fremtidige tele- og informationstjenestemarked. 
Teleinfrastruktur er grundlaget for alle teletjenester. Som det fremgår af figur II.I, omfatter 
teleinfrastruktur de fysiske faciliteter, som giver mulighed for at udbyde tclctransmissionskapacitet. 
Offentlige infrastrukturudbydere, som har en særstilling med adgang til knappe ressourcer i 
medlemsstaten (feks. ekspropriations- og bmgsrettigheder eller radiofrekvenser), har et vist ansvar 
over for andre virksomheder inden for sektoren. 
108) "Cost allocation and the general accounting principles to be used in the establishment of access 
charges in the context of telephone liberalisation in the EC" - Arthur Andersen & Co (Torino, 
Italien) for Kommissionens generaldirektorat XIII. 
109) "Interconnection in the context of Open Network Provision" - Wissenschaftliches Institut fur 
Kommunikatohsdienste GmbM (Bad Honnef, Tyskland) for Kommissionens generaldirektorat XIII. 
110) Teletjenestedirektivet, 90/388/EØF, EFT nr. L 192 af 24.7.1990, s. 10. 
77 -
Selskaber, der udbyder offentlig infrastmktur, skal i henhold til princippet om fri adgang give 
adgang til deres faciliteter på ligelige, ikke-diskriminerende vilkår, og de må ikke begrænse det 
udvalg af tjenester, der er adgang til over deres infrastruktur. I henhold til konkurrencereglerne 
skal infrastrukturudbydere, som indtager en dominerende markedsstilling, også give en sådan 
adgang, og de må ikke nægte at handle med potentielle brugere. Hvis man skal gennemføre dette 
princip for virksomheder, der ikke har en dominerende markedsstilling, forudsætter det en mere 
fleksibel fremgangsmåde, alt afhængig af markedsvilkårene og den teknologi, virksomheden 
anvender. 
Konkurrencereglerne og de nuværende ONP-regler har den nødvendige fleksibilitet til at man kan 
gennemføre denne politik, selv om teknologien og markedssituationen ændrer sig, i 
overensstemmelse med proportionalitets- og nærhedsprincippet. Det er målel al sikre: 
a) at der er fri samtrafik mellem Europas mange net, som ejes og drives af forskellige 
operatorer 
b) at der er tilstrækkelig transmissionskapacitet"" i hele EU, så en organisation kan etablere 
telesystemer til eget bmg eller til at udbyde til andre 
c) at medlemsstaternes licensvilkår for selskaber, som udbyder offentlig teleinfrastmktur, 
også omfatter ONP-princippeme om gennemskuelighed og ikke-diskriminering, og at de 
ikke begrænser bmgemes valg af lovlige tjenester, som fremføres ved hjælp af teleteknik i 
EU 
d) at der etableres gennemskuelige regnskabssystemer for infrastruktumdbud, så man kan 
sikre konkurrenccligestillingcn og forhindre ulovlig krydssubsidiering 
c) at der anvendes fælles tekniske forskrifter baseret på europæiske standarder. 
De vigtigste planlagte tiltag er som følger: 
VII.5.2 Et nyt ONP-direkliv om samtrafik med offentlige net 
I forlængelse af, at ONP-reglcrne skal tages op til revision, vil der i 1995 blive fremlagt et nyt 
parlaments- og rådsdirektiv om ONP-vilkår for samtrafik, som skal træde i kraft efter den 1. januar 
1998, nar taletelefoni og/eller infrastruktur er liberaliseret. Demied kan man sikre, at samtrafik 
mellem offentlige net og infrastruktur, som ejes og drives af forskellige operatorer, gribes an på el 
konsekvent grundlag. 
I afsnit VII.4 findes en nærmere beskrivelse af direktivforslaget. 
ill) Dette udtryk bruges generelt om faciliteter som feks. lejede kredsløb. Den transmissionskapacitet, 
der stilles til rådighed for kunden, kan senere komme til at variere, hvis kunden får mulighed for 
selv at styre kapacitBtehbe aagJtdjjkfdnriigirB ^pstngedt t»alf(^latedk«isfarrdeBl^l^kdeskatedsltøb. Den transmissionska 
definitionen af lejede kredsløb i Rådets direktiv 92/44/EØF. 
78 
VII 5 3 Revision af direktivet om ONP-vilkår for lejede kredsløb med henblik på at inddrage 
udbud iif infrastruktur 
Et tilstrækkeligt stort udbud af offentlig transmissionskapacitet i hele EU er en forudsætning for cl 
sundt, bredt marked for teletjenester. I de større byer forventes markedsefterspørgselen i sig selv at 
fore til et tilstrækkeligt stort udbud, men det bliver nok ikke tilfældet i de mere tyndt befolkede 
egne. Så hvis medlemsstaterne vil fremme udviklingen i de mindre gunstigt stillede egne og 
samhørigheden i hele EU, bør de sikre, at der i hele deres område er tilstrækkelig 
transm issionskapacilct. 
Derfor foreslås det at revidere direktivet om ONP-vilkår for lejede kredsløb112), så medlemsstaterne 
forpligtes til at sikre, at der inden for og mellem medlemsstaterne er en vis transmissionskapacitet. 
Del reviderede direktiv skulle gælde for større organisationer, der udbyder offentlig 
transmissionskapacitet (alt efter hvad man når frem til ved gennemgangen af ONP-vilkårcncs 
bedømmelseskriterier), men det kommer sandsynligvis ikke til gælde for nye virksomheder med 
begrænsede markedsandele"3'. 
Eftersom konkurrencen på markedet i sig selv vil være nok til at holde priserne nede, kan man 
lette bestemmelserne i del nuværende direktiv om ONP-vilkår for lejede kredsløb om 
omkostningsægthed og forhåndsoffcntliggørelse af taksler, når der er etableret en reel konkurrence. 
Konkurrencereglerne indeholder nemlig bestemmelser, som forhindrer, at priserne kan sættes op 
ved hjælp af konkurrenceforvridende tiltag. 
Den transmissionskapacitet, der skal udbydes, ville udgøre det "minimumssæt", der defineres i 
bilag II til direktivet om ONP-vilkår for lejede kredsløb, det vil på nuværende tidspunkt sige: 
båndbredde lil tale af almindelig og særlig kvalitet, analoge kredsløb 
64 kbit/s digitalkredsløb 
2 Mbit/s digitalkredsløb (struktureret/ustruktureret). 
Der er ved at blive udviklet ETSl-standarder for disse typer kredsløb. ETSI er også ved at 
udarbejde standarder for lejede kredsløb med større kapacitet (34 Mbit/s, 140 Mbit/s og 155 
Mbit/s). 
V 11.5.4 Indforelse af ON P-pnncipper for udbud af offentlig le le infrastruktur 
Som nævnt i det foregående har offentlige infrastmktumdbydere, som har ekspropriations- og 
brugsrettigheder eller adgang til frekvcnsallokationer, en privilegeret adgang til knappe ressourcer i 
medlemsstaten, og derfor har de et vist ansvar over for andre virksomheder i telesektoren. Det 
foreslås, at principperne i ONP-politikken udvides til også at gælde på mere generelt plan, ved at 
de indføjes i hannoniserede nationale licensvilkår for udbud af offentlig teleinfrastmktur. 
112) Rådets direktiv 92/44/EOF, EFT nr. L 165 af 19.6.1992, s. 27. 
113) Det diskuteres for tiden, hvilket anvendelsesområde særdirektiverne om ONP-vilkår skal have 
fremover. Det overvejes at lade virksomhedernes markedsandel være bestemmende for, om de skal 
overholde ONP-forpligtelserne om et minimumssæt af harmoniserede tjenester. 
79 -
Direktiv 90/387/EØF fastlægger de generelle ONP-vilkår. I henhold til disse vilkår skal tekniske 
forskrifter samt vilkår og takster for tilrådighedsstillelse og anvendelse være: 
gennemskuelige 
ikke-diskriminerende og baseret på ligelig adgang 
baseret på objektive kriterier. 
I det følgende gives eksempler på tilfælde, hvor disse principper bør indføjes i licenser eller 
tilladelser til leverandører af offentlig infrastruktur. 
Vertikalt integrerede infrastrukturudbydere 
ONP-vilkårene bør finde anvendelse, hvis en vertikalt integreret infrastmktumdbydere også 
udbyder teletjenester, eftersom det kan medføre en interessekonflikt. Hvis der indføres 
harmoniserede vilkår efter ONP-principperne, vil det sikre gennemskueligheden og ligestillingen i 
adgangen til den underliggende infrastruktur. 
Sådanne infrastmktumdbydere skal opfylde alle rimelige anmodninger om anvendelse af 
faciliteterne ud fra almindeligt forhandlede vilkår. Hvis de nægter at lade en mulig kunde få 
adgang til eller anvende deres faciliteter, skal den nationale tilsynsmyndighed orienteres herom. 1 
så tilfælde kan del blive nødvendigt at iværksætte de anke- og mæglingsordninger, der fastlægges i 
ONP-direktiverne. Hvis en infrastmktumdbyder med dominerende markedsstilling nægter en kunde 
adgang til nettet, kan det udgøre et brud på konkurrencereglerne, og i så tilfælde kan det komme 
på tale at anvende de tvangsmidler, konkurrencereglerne fastlægger. 
Fællesbrug af faciliteter 
Det vil ofte være i almenhedens interesse, hvis andre virksomheder kan få adgang til faciliteter 
som feks. underjordiske ledninger, radiomaster og bygninger, så man undgår, at miljøpåvirkningen 
bliver dobbelt så stor. Når to parter skal deles om sådanne faciliteter, bør det ske på gmndlag af 
kommercielle og tekniske aftaler mellem de berørte parter, omend aftalerne naturligvis skal 
overholde konkurrencereglerne. Hvis de nationale tilsynsmyndigheder kontrollerer sådanne aftaler 
og sammenholder dem med ONP-principperne, kunne det også medvirke til at sikre, at 
ressourcerne blev udnyttet så retfærdigt som muligt. 
De nationale tilsynsmyndigheder kan også gøre det obligatorisk at dele sådanne faciliteter, hvis det 
er nødvendigt for at forhindre flaskehalsproblemer eller lignende miljø- eller 
b\ planlægningsproblemer 
80 -
Ikke-diskriminerende adgang til tjenester 
Som nævnt i afsnit VII.4 om samtrafik, vil adgangen for mange kunders vedkommende, selv efter 
liberaliseringen, fortsat blive styret af ejeren af den lokale netinfrastruktur. Denne infrastruktur kan 
være kobber-, lysleder- eller radiobaseret. I mange tilfælde vil udbyderen af den lokale 
netinfrastruktur også være tjenesteudbyder. I et sådant tilfælde vil implementeringen af 
konkurrencereglerne og ONP-princippeme sikre, at bmgeme kan få adgang til tjenester, som 
udbydes af andre tjenesteudbydere, på ligelige og ikke-diskriminerende vilkår. 
Det vil være berettiget at bmgeme ikke kan få adgang til en tjeneste, hvis: 
det på gmnd af tekniske hindringer ikke er muligt at udbyde den via bestemte net eller til 
bestemte bmgere 
den nationale tilsynsmyndighed ud fra hensynet til almenheden og i overensstemmelse 
med traktatbestemmelserne har fastlagt begrænsninger for udbuddet. 
Som det fremgår af disse eksempler, kan man ved at fastlægge EU-dækkende gmndprincipper for 
offentlig teleinfrastruktur både sikre, at disse principper komme til at gælde i medlemsstaten via de 
relevante licenser eller tilladelser, og skabe en passende bredde og varians i infrastrukturudbuddet. 
Det vil være en god måde at gribe den nye lokalinfrastruktur for offentlige bredbåndsnet an på. 
VI 1.5.5 Europa-Parlamentet og Rådet skal hurtigst muligt vedtage del reviderede direktivforslag 
om ONP-vilkår for taletelefoni 
Dette direktiv drejer sig om harmonisering af vilkårene for fri og reel adgang til og anvendelse af 
offentlige, faste telefonnet og offentlige telefonitjenester, og om den harmoniserede 
taletelefonitjeneste, der skal udbydes i hele EU. 
Hvis dette direktiv bliver gennemført i en fart, vil det sikre, at tjenesteudbyderne får fri og ikke-
diskriminerende adgang til de offentlige telefonnet. 
V 115.6 Indforelse af regnskabsprincipper for udbud af offentlig teleinfrastruktur jf. ONP-
princippeme 
Der er brug for gennemskuelige regnskabsprincipper, hvis de nationale tilsynsmyndigheder skal 
kunne gribe ind i tilfælde af tvistigheder. Det vil også lette implementeringen af 
konkurrencereglerne. Det er vigtigt i forbindelse med vertikalt integrerede organisationer, der 
udbyder teletjenester og/eller radio/tv-tjenester, og ikke blot infrastmktur. 
I mange tilfælde vil infrastmktumdbydeme være vertikalt integrerede organisationer, som udbyder 
teletjenester og/eller radio/tv-tjenester via deres egen infrastmktur. 
81 
Andre organisationer fungerer kun som tjenesteudbydere og bruger infrastruktur, som de lejer sig 
ind på hos de vertikalt integrerede organisationer. 
Derfor skal der skelnes mellem aktiviteter, der har med telekommunikation at gøre, og radio/tv-
virksomhed. I forbindelse med televirksomhedsdelen skal der bmges en regnskabsmetode, som 
giver mulighed for at holde infrastmktumdbuddet adskilt fra udgifterne til andre teletjenester. Der 
bor foretages en særskilt revision for disse aktiviteter. 
Det er målet, at systemet bliver gennemskueligt nok til at sikre, at tjenesteudbydere uden egne net 
hverken skal betale for meget eller for lidt for at bmge andre organisationers infrastmktur. 
Princippet om separate regnskaber udspringer af, at det i direktivet om ONP-vilkår for lejede 
kredsløb allerede fastlægges, at der skal anvendes bestemte regnskabsmetoder. 
VII.5. 7 Tekniske standarder, der kan fremme infrastrukturudbuddet 
I direktivet om ONP-vilkår for lejede kredsløb slås det fast, at der skal indføres visse tekniske 
standarder for at sikre, at der kan udbydes et minimumssæt af lejede kredsløb. 
ONP-vilkårene indeholder også en ordning om offentliggørelse afstandarder, der kan fremme EU's 
målsætninger, i De Europæiske Fællesskabers Tidende. Disse ONP-fremmende standarder 
offentliggores jævnligt i EF-Tidende. 
Men det, at der offentliggøres en sådan henvisning i EF-Tidendc, skal ikke ses som et påbud om, 
at den pågældende type tjenester skal udbydes. Det er blot en måde at gøre brugere og producenter 
opmærksomme på, at man bør følge en given standard, hvis tjenesterne udbydes. Derfor står disse 
standarder ikke i vejen for, at der indforcs nyskabende teknologi. 
Dette princip kan uden problemer udvides til at omfatte infraslmkturudbud. 
I ONP-rammedirektivet opstilles der også en ordning, som gør det obligatorisk at følge visse 
standarder under særlige omstændigheder. Denne ordning fungerer som bagstopper i de tilfælde, 
hvor de almindelige markedskræfter ikke af sig sig sikrer, at de nødvendige standarder bliver fulgt, 
så brugernes behov opfyldes. 
VII.6 Sikring og udbygning af forsyningspligten i et konkurrencebaseret miljø 
VII.6.1 De vigtigste områder 
I Rådets resolution 94/C213/01 om forholdene inden for telekommunikationssektoren og behovet 
for yderligere udvikling på telekommunikationsmarkedet"4' fastslås det, at et af de vigtigste 
elementer i EU's politik for teleområdet er at få liberaliseret offentlig taletelefoni uden at bringe 
det almene tjenesteudbud i fare. 
114) EFT nr. C 213 af 6.8.1993, s. 1 
82 
Del fremgår også af resolutionen, al det er vigligt for de enkelte forbrugere og for 
virksomhedernes konkurrenceevne, al der kommer cl EU-dækkende telesystem, hvor alle brugere, 
herunder bestemte socialgrupper, lil en rimelig pris kan få adgang lil velfungerende, nyskabende 
tjenester. Det almene tjenesteudbud har også en høj stjerne i Europa-Parlamentets resolution af 20. 
april 1993, men heri lægges endvidere vægt på, at man overholder tidsplanen for liberaliseringen 
og i videst mulige omfang udnytter mulighederne for at anvende alternative infrastmkturer til 
fremføring af eksisterende og nye teletjenester i Europa. 
Der skal på EU-plan tages stilling til tre vigtige emner i forbindelse med det almene udbud af 
teletjenester. Der skal tages stilling til for det første hvilke tjenester der er underlagt 
forsyningspligt, altså hvad det almene tjenesteudbud skal bestå af, for det andet hvordan man skal 
gøre op, hvad det almene tjenesteudbud koster, og for det tredje hvordan man finansierer det 
underskud, forsyningspligten kan medføre, når hele teleområdet engang er liberaliseret. 
V 11.6.2 Hvad er "et alment tjenesteudbud"? 
"Et alment teletjcnestcudbud" består jf. Rådets resolution 94/C48/01 i, at alle brugere til en rimelig 
pris skal have adgang til et fastlagt minimumssæt af driftssikre tjenester af en bestemt kvalitet. 
De vigtigste elementer i en EU-dækkcnde definition af et alment tjenesteudbud er fastlagt som led 
i ONP-principperne, først og fremmest i Rådets direktiv 90/387/EØF og 92/44/EØF, det reviderede 
direktivforslag om ONP-vilkår for taletelefoni og Rådets henstilling 92/382/EØF og 92/383/EØF. 
Det almene tjenesteudbud i forbindelse med taletelefoni indebærer først og fremmest, at der 
fastlægges hensigtsmæssige delmål, som de nationale tilsynsmyndigheder gennemfører, feks.: 
Tilrådighedsstillelse af basistelefoni 
der gives oplysninger om tilstræbte og opnåede leveringstider, kontraktvilkår osv. 
Tjenestekvalitet 
der gives oplysninger om og føres tilsyn med kvalitetsmål og -resultater 
Takstpolitik 
feks. muligheder for fleksible takster, dvs. særordninger med socialt sigte 
- 83 -
Offentliggjorte oplysninger om tjenesten 
Ankemuligheder for brugerne 
Telefonboger 
Telefonistekspedition og oplysningstjenester 
Offentlige betalingstelefoner 
Adgang til nødtjenester 
Særordninger for handicappede og personer med særlige behov. 
Derudover foreslas det at opstille delmål for en række avancerede funktioner, feks. udspecificeret 
fakturering, tonetastaturopkald, viderestilling, A-nummervisning, frikaldsnumre, omstilling og 
adgang til oplysningstjenester og telefonistekspedition i andre medlemsstater. 
Kommissionen anbefaler, at det reviderede direktivforslag om ONP-vilkår for taletelefoni, som 
Kommissionen har fremlagt for Rådet og Parlamentet, vedtages snarest muligt, så der kan blive 
etableret EU-dækkende principper for et alment tjenesteudbud. 
Den tekniske udvikling går utroligt hurtigt, og derfor bliver det stadig billigere og nemmere at få 
adgang til mere og mere avancerede tjenester. Men det skal sikres, at infonnationssamfundets 
fordele kommer alle borgere til gode, og ikke blot et privilegeret mindretal, og derfor bør 
definitionen af det almene tjenesteudbud holdes åben, så den kan udvikle sig sideløbende med den 
tekniske udvikling. Del vigtigste er i den sidste ende, at alle brugere er koblet på et net, hvor de 
har adgang til flere og flere tjenester. Men når der skal tages stilling til, om der skal ydes stolte til 
en tjeneste eller ej, kommer del til at afhænge af politiske overvejelser og konkurrenceniveauet i 
udbuddet af den pågældende tjeneste. Det skal dog altid sikres, at prisniveauet er rimeligt. 
På denne måde kan man forme det almene tjenesteudbud, så man både sikrer den bedst mulige 
dækningsgrad og giver forbrugerne flere valgmuligheder, hvad angår tjenester og tjenesteudbydere. 
V 11.6.3 Opgørelse og finansiering af tabsgivende forsyningspligt i et konkurrencebaseret miljø 
Der er to ting, som er en forudsætning for liberaliseringen både i forbindelse med tjenester og 
infrastmktur, jf gennemgangen i afsnit V.l. For det første skal det ud fra fastlagte principper 
beregnes, hvilke tab forsyningspligten medfører. For det andet skal der etableres ordninger for, 
hvordan tabsgivende forsyningspligt skal finansieres. 
Efter Kommissionens opfattelse bor de nationale tilsynsmyndigheder støtte takstudjævning og 
etablere målrettede ordninger for brugere med særlige behov og kunder, der ikke kan tjene sig ind, 
i stedet for at yde generel støtte til oprettelse af linjer. 
Forsv ningspligten bor i forbindelse med taletelefoni kun gælde for offentlige servicefunktioner, der 
direkte vedrorer teleområdet. De nationale tilsynsmyndigheder bør opgøre forsyningspligtens 
omkostninger som det nettotab, operatørerne lider i tilfælde, hvor det koster mere at stille tjenesten 
til rådighed, end kunden betaler, plus eventuelle omkostninger til betalingstelefoner, nødtjenester 
og andre sociale forpligtelser. 
Som tabsgivende betragtes de kunder, som operatøren ikke ville udbyde tjenester til til en rimelig 
pris, hvis der ikke var forsyningspligt. Definitionen af "tabsgivende" er ikke blot et spørgsmål om, 
84 
om indtægterne på abonnements- og samtaleafgifter opvejer udgifterne til de pågældende 
kunder"*' 
Nar forsyningspligtens udgifter opgøres på denne måde, fremstår de som større end de reelt er, 
eftersom der ikke tages højde for indtægterne på opkald til de pågældende kunder. Hvis en kunde 
opsiger sit abonnement, mister operatøren også den samtaleafgift, der betales på opkald til kunden, 
medmindre disse indtægter ad anden vej kommer ind til den samme operatør. 
Et abonnement kan kun derfor kun betragtes som tabsgivende for selskabet, hvis selskabets 
nettoudgifter ved at stille tjenesten til rådighed for kunden ikke udlignes af den abonnementsafgift 
og de samtaleafgifter, kunden betaler, kombineret med indtægterne på andre abonnenters opkald, 
der ikke ville være foretaget, hvis den pågældende kunde ikke var tilsluttet nettet. Og så kan 
situationen jo for øvrigt ændre sig, så et abonnement, som rent umiddelbart ikke tjener sig ind, 
senere kommer til at give et godt afkast. 
Derfor vil det være mere hensigsmæssigt al opgøre forsyningspligtens tabsgivende effekt ved at 
vurdere, hvilke omkostninger operatørerne på lang sigt kan skære væk eller hvilke 
marginalomkostninger de har. 
Det fremgår af forskellige undersøgelser, at udgifterne på tabsgivende kunder i veletablerede net er 
forholdsvis små og som regel kun udgør nogle få procent af den samlede omsætning. 
115) Omkostningerne til forsyningspligten er det nettotab, operatørerne lider i tilfælde, hvor det koster 
mere at stille tjenesten til rådighed, end kunden betaler, plus eventuelle omkostninger til 
betalingstelefoner, nødtjenester og andre sociale forpligtelser. Disse omkostninger omfatter også 
volumenbestemte udgifter og indtægter på de pågældende kunder (se også afsnit V.l). 
- 85 
Tabel Vll.6.3 - Anslåede omkostninger til opfyldelse af forsyningspligt, opgjort som procentdel af 
1992-omsætningcn"*' 
116) Kilde: Ana lv sy s. 
86 
Teleopcratorernes forsyningspligt kan i princippet finansieres på mange forskellige måder, nar 
markedet er blevet liberaliseret. 1 praksis regner man med, at finansieringen også skal komme fra 
selve telesektoren. 
Både operatører og tjenesteudbydere bør bidrage til finansieringen, og det økonomiske ansvar for 
forsyningspligten bør fordeles så retfærdigt som muligt over så mange parter som muligt under 
behørig hensyntagen til proportionalitetsprincippet. Det er sigtet at opstille en finansieringsordning 
som led i de ændringer af det nuværende lovgrundlag, der vil blive foreslået inden udgangen af 
1995. 
Taletelefoni tegner sig i dag for størstedelen af omsætningen i telesektoren, og derfor kunne man 
feks. indsamle bidrag fra de operatører af offentlige kredsløbskoblede net, som står for opkaldenes 
oprindelses- og tennineringspunkter. Men man skal under alle omstændigheder overholde 
proportionalitetsprincippet. Derfor må de bidrag, der skal betales til dækning af forsyningspligten, 
ikke forsinke indforclscn af nye tjenester, som i dag er dyrere eller mindre udbredte, feks. 
mobiltelefoni. Denne type tjenester kan holdes uden for disse ordninger, eftersom de er dyrere at 
udbyde og bruge og dermed ikke undergraver taletelefoniudbydernes muligheder for at finansiere 
deres forsyningspligt. 
87 -
Men der sk;il oj»,sn skelnes inellcni disse tilslutningsafgiftet, soin skal finansiere den tabsgivende 
forsyningspligt, og rene sanitiafikafgiller. Den bedste måde al finansieic forsyningspligten vil være 
nationale forsyningspligtsfonde, som alle telenetoperatører og tjenesteudbydere skulle bidrage til all 
efter aktivitetesniveau. 
Der er fordele og ulemper ved begge ordninger. Hvis man indfører tilslutningsafgifter, som lægges 
oven i samtrafikafgifterne, er det ikke nødvendigt at etablere nye stmkturer. Det vil medføre færre 
administrationsomkostninger og mindre bureaukrati, når det først er fastlagt, hvilke beløb der skal 
betales, eftersom afgifterne betales på en gang sammen med samtrafikafgifternc til det etablerede 
teleselskab, som er underlagt forsyningspligt. 
Ulemperne ved denne ordning er: 
Der kan opstå en interessekonflikt, fordi den dominerende operatør bemyndiges til at 
opkræve og administrere stottebeløb fra konkurrenterne til dækning af en del af sine egne 
udgifter. Dermed får den førstnævnte ikke noget incitament til at nedbringe udgifterne til 
forsyningspligten, eftersom det vil smilte af på kunderne. 
Ordningen er ikke gennemskuelig, da den vil være baseret pa teleselskabets egen 
udgiftsberegning og selskabets egen prisstruktur og takster. Sådanne regnskaber kan være 
hojst indviklede, og del kan være vidt forskelligt, hvordan et selskab vælger at fordele sine 
udgifter, og derfor vil der altid kunne være tvivl om, hvad forsyningspligten rent faktisk 
koster selskabet. Og så risikerer man, al tilslutningsafgiften ryger lige i selskabets egen 
lomme og ikke reelt går til dækning af udgifter, selskabet har haft. 
Eftersom det kun er den dominerende operatør, der er underlagt forsyningspligt, må andre 
operatorer ikke stille en konkurrerende tjeneste til rådighed (feks. i et tyndtbefolket 
omrade) pa et mere effektivt grundlag. Denned bliver det lidet tiltrækkende (eller ligefrem 
umuligt) for nye selskaber at konkurrere inden for de områder af markedet, hvor der er 
mulighed for cl slorrc afkast, fordi de ikke får de samme tilskud som det etablerede 
teleselskab Det vil logisk set resultere i, at de vil fokusere på store virksomhedskunder i 
stedet for privatkunderne. Denned får privatkunderne ikke adgang til de fordele, 
konkurrencen medfører i fonn af et større udvalg og mere velfungerende tjenester. 
Det vil maske være mere besværligt al etablere en forsyningspligtsfond, men dermed vil man 
undgå de konkurrenceforvridninger, som systemet med tilslutningsafgifter vil kunne medforc. Og 
fonden kan udformes, så støtten fremmer mere effektiv konkurrence og hurtigere fører til 
produktivitetsforøgelser og besparelser, fordi alle operatorer kan konkurrere om at opfylde 
forsyningspligten og fa godtgørelsen fra forsyningspligtsfonden. Det kan fastlægges, at der ydes 
stotte til tjenester til kundegrupper med særlige behov eller kunder, der ikke kan tjene sig ind, eller 
lil særlige omrader, i stedet for at forsyningspligten fortsat påhviler den etablerede operator. 
88 
Og endelig kan man med tiden nedbringe støtten, efterhånden som udgifterne kommer ned på et 
rimeligt niveau"7). 
Derfor vil det være at foretrække, hvis man kan finansiere forsyningspligten via 
forsyningspligtsfonde frem for tilslutningsafgifter. 
VII.6.4 Det almene tjenesteudbud skal kontrolleres og tilpasses 
De nationale tilsynsmyndigheder kan spille en vigtig rolle i forbindelse med styrkelsen af det 
almene tjenesteudbud, når der indføres konkurrence i telesektoren. Der er gode muligheder for at 
alle kan få del i de fordele, som de billigere og bedre telckommunikationsmidlcr vil mcdforc, især 
hvis der opstilles målrettede ordninger til finansiering af forsyningspligten, efterhånden som lakst­
og strukturomstillingen skrider frem, i stedet for, at der blot ydes generel tilslulningsstotlc. 
Hvis man skal kunne vurdere, hvilke fremskridt der sker, skal der elablercs gennemskuelige 
ordninger for kontrol og tilsyn med saml tilpasning af forskellige indikatorer for det almene 
tjenesteudbud. Som led i kontrolordningerne bor det som minimum undersøges, hvor mange 
private abonncnllilslulningcr der er (også hvor mange pr. husstand), hvor mange offentlige 
betalingstelefoner der er og hvor lettilgængelige de er, saml hvilke særordninger der er opstillet for 
lavindkomstgrupper og abonnenter med lavt forbrug eller særlige behov. 
17) En forsyningspligtsfond er en særlig ordning, som administreres af en uafhængig instans, der 
opkræver bidrag til finansiering af forsyningspligten og fordeler disse midler mellem de 
netoperatorer, som opfylder den. 
I en række lande er der allerede etableret sådanne fonde, og de er som regel underkastet strenge 
tilsynsordninger. Det fremgår af VVIK's undersøgelse "Interconnection in the context of Open 
Network Provision", hvordan forsyniiigspligtsfondene fungerer i forskellige lande. 
Finansicreing via forsyningspligsfonde adskiller sig på to vigtige punkter fra finansiering via 
tilslutningsafgifter. For det første drejer det sig om engangsbeløb, der ind- og udbetales uafhængigt 
af samtrafikafgiflerne, og det gor ordningen mindre konkurrenceforvridende. For det andet gør 
forsyningspligtslbnden del lettere for konkurrerende eller nye operatører at være med til at opfylde 
forsyningspligten, eftersom de også kan få del i den støtte, der ydes. 
Idéen bag forsyningspligtslbnden er, at nye operatører skal kunne vælge, om de vil betale (dvs. 
direkte til fonden) eller udbyde tjenester (dvs. være med til al opfylde forsyningspligten). Hvis de 
vælger det sidste, skal de modtage samme støtte, som den etablerede operatør ville få. De fonde, 
der planlægges eller allerede er sat i værk, har følgende grundprincipper til fælles: (1) det skal 
defineres, hvornår kunder er tabsgivende, (2) de operatører, der deltager i ordningen, tildeles en del 
af forsyningspligten, som svarer lil deres omsætning eller markedsandel, (3) operatørerne kan 
vælge, om de vil betale lil fonden, om de vil levere tjenester lil tabsgivende kunder eller om de vil 
kombinere de lo muligheder, (4) operatører, der leverer tabsgivende tjenester ud over det niveau, 
fondens bestemmelser foreskriver, får en mergodtgørclse fra fonden, og (5) forsyningspligtsfonden 
administreres af den nationale tilsynsmyndighed eller en uvildig, godkendt tredjepart. Da man i 
Frankrig afholdt offentlig høring om det fremtidige lovgrundlag (Consultation Publique, DGPT, 
april 1994), blev det diskuteret meget indgående, hvordan man skulle finansiere forsyningspligten. 
Det samme gælder for OFTEL i Det Forenede Kongerige, hvor man har taget de gældende 
ordninger for samtrafik op til revision. 
89 
Derudover bor definitionen af det almene tjenesteudbud tages op til revision, hvis det 
nodvcndiggorcs af tekniske ændringer, markedsudviklingen eller ændringer i brugernes behov. 
VII. 6.5 Konklusion 
Reglen om et alment tjenesteudbud foreskriver, al alle brugere til en rimelig pris skal have 
adgang til cl fastlagt minimumssæt af driftssikre tjenester af en bestemt kvalitet. Det bor i 
hele EU sikres, at brugerne også kommer til al nyde godt af, at den ogedc konkurrence og 
del slorrc udvalg resulterer i billigere og bedre teletjenester. 
Takstudjævning er fortsat en viglig målsætning i forbindelse med liberaliseringen af 
teletjenester, omend der skal tages hensyn til de brugere, som en ukontrolleret 
takstudjævning vil kunne skade. 
Der bor etableres fælles EU-principper og en holdbar definition af det almene 
tjenesteudbud, og derfor fremlægger Kommissionen sit reviderede direktivforslag om 
etablering af ONP-vilkår for taletelefoni for Rådet og Parlamentet. 
Der bor ikke ydes generel tilslulningsstottc - i stedet bor de nationale tilsynsmyndigheder 
fremme takstudjævning og samarbejde med teleselskaberne om at få opstillet særtakster 
for abonnenter med særlige behov eller tabsgivende abonnenter. Sådanne ordninger bor 
indpasses i den optimerede (differentierede) takststruktur. 
Forsyningspligten bor kun gælde i forbindelse med teletjenester. De nationale 
tilsynsmyndigheder bor opgorc forsyningspligtens omkostninger som del nettotab, 
operatorerne lider i tilfælde, hvor det koster mere at stille tjenesten til rådighed, end 
kunden betaler, plus eventuelle omkostninger lil betalingstelefoner, nødtjenester og andre 
sociale forpligtelser. Netoperatørerne bor ikke pålægges forpligtelser, der ikke bcrorcr 
teleområdet. 
Finansieringen af eventuelle tab, som forsyningspligten påforcr operatorerne, bor ske via 
nationale fonde til dækning af forsyningspligten, eller via tilslutningsafgifter, som lægges 
oven i samtrafikafgiften, hvis den ovrige finansiering ikke slår til. Forsyningspligten skal 
så vidt muligt finansieres via forsyningspliglfondc frem for tilslutningsafgifter. De 
operatorer og tjenesteudbydere, der kan modtage slotte, bor også indbetale bidrag til 
fonden, og det finansielle ansvar bor fordeles som retfærdigt som muligt efter 
proportionalitetsprincippet. 
For de lande, der har erklæret sig rede lil at liberalisere Iclcljcncslcområdcl fuldt ud inden 
1998, vil en infrastrukturliberaliscring ikke mcdforc en svækkelse af teleselskabernes 
økonomiske evne lil al opfylde forsyningspligten. Det vil måske ligefrem mcdforc en 
styrkelse af del almene tjenesteudbud, eftersom det vil give mulighed for at udnytte andre 
infrastrukturer og forbedre tjenesternes kvalitet. Men konkurrerende infrastrukturudbydere 
vil efter al sandsynlighed gå efter de kunder, der har et stort forbrug eller anvender 
avancerede tjenester, og derfor bor de etablerede teleselskaber gives en vis frihed lil al 
imodegå konkurrencen ved alternativ prisfastsættelse for storkunder, under bchorig 
hensyntagen til konkurrencereglerne. 
- 90 
de nationale tilsynsmyndigheder bør i samarbejde med Kommissionen jævnligt føre tilsyn 
med visse clementer af det almene tjenesteudbud, feks. hvor mange private 
abonncnttilslutningcr der er, hvilke ventetider der kan konstateres, hvor mange offentlige 
betalingstelefoner der er, samt hvilke særordninger der er opstillet for tabsgivende 
abonnenter eller abonnenter med særlige behov. 
Kommissionen vil gerne have forslag til, hvordan det vil være mest praktisk eller 
hensigtsmæssigt at finansiere forsyningspligten, når der indføres konkurrence. Man skal 
dog holde sig ovennævnte forhold og de særlige forhold i medlemsstaterne for øje. 
VII.7 Særlige forhold i randområder med mindre udviklede net 
I Rådets resolution 93/C213/01 fastlægges det, at 1. januar 1998 er datoen, hvor al offentlig 
taletelefoni skal være liberaliseret, men for at give de medlemsstater, hvis net ikke er sa 
avancerede, feks. Grækenland, Irland, Portugal og Spanien, mulighed for at foretage den 
nodvendige strukturomlægning, især hvad angår taksterne, blev der givet mulighed for en 
overgangsordning på op til fem år til disse lande. 
I resolutionen bemærkes det også, al medlemsstater med meget små net kan få en 
overgangsperiode pa lo ar. hvis det skønnes at være berettiget. 
Spanien har siden erklæret, at man også der vil liberalisere taletclefoniområdet inden 1998. Som 
led i forarbejdet til denne skæringsdato er det tanken inden da at øge dækningsgraden i hele landet, 
udjævne takststrukturerne med konkurrencemarkedet for øje og fastlægge, hvordan man skal 
definere og finansiere de offentlige servicefunktioner hvad angår taletelefoni. 
Også i de ovrigc tre lande, som fik tilladelse til en overgangsperiode i forbindelse med 
tjenesteliberaliseringen, forberedes eller foretages der takst- og stmkturomlægninger. Der er endnu 
ikke givet nogen klar angivelse af, om man i disse lande har tænkt sig at benytte sig af hele 
overgangsperioden eller ej. 
VII. 7.1 Takst- og strukturom lægninger 
Der er fra forskellig side gjort opmærksom på, at man ikke mener, det er en god idé at liberalisere 
hele tjenesteområdet, mens takststmktureme langt fra er omkostningsægte, fordi de konkurrerende 
operatører dermed vil kunne overtage højrentable tjenester eller kunder (feks. store virksomheder, 
der bmger langdistance- eller internationale tjenester) og således få en markedsandel udelukkende 
fordi takststmktureme er skæve. Det kunne tænkes at undergrave de etablerede teleselskabers 
muligheder for at foretage de nødvendige investeringer. 
Pa den anden side vil en udsættelse af liberaliseringen sandsynligvis også forsinke stmktur- og 
takstom lægningerne, begrænse investeringerne fra andre kilder pg skabe større forskelle mellem de 
enkelte medlemsstaters markeder. Den hastighed, der er blevet indført konkurrencebaseret 
mobilkommunikation med, viser tydeligt, at der selv i randområderne, hvor nettene ikke er så 
avancerede, er betydelig efterspørgsel efter moderne, effektive telekommunikationsmidler. 
- 91 -
label VII.7.1 - Takster for bmg af offentlige telenet i Grækenland, Idand, Portugal og Spanien i 
starten af 1994" 
3 minutters lokalsamtale, 3 minutters samtale til 
fuld takst (i ECU) andet EU-land, fuld takst 
(i ECU) 
Grækenland 0,03 0,95 
Irland 0,14 1,11 
Portugal 0,05 1,25 
Spanien 0,06 1,17 
EU i gennemsnit 0,12 0,84 
Det fremgår af label VII.7.1, at disse landes takster adskiller sig betydeligt fra EU-gcnnemsniltct, 
selv hvis. man sammenholder med de pågældende landes anderledes takst- og udgiftsstrukturer. 
Derfor skal de nationale tilsynsmyndigheder fortsætte deres bestræbelser på at få udjævnet og 
nedsal de etablerede teleselskabers takster forud for liberaliseringen 
VII. 7.2 Tjenestedækning og investering 
I de fire lande, som har faet yderligere overgangsperioder til at liberalisere telctjenesteoinrådet, 
ligger net- eller tjencstcdækningcn under EU-gcnncmsnittct. Desuden er dækningsgraden nogle 
steder i de pågældende lande, og for den sags skyld også i visse områder inden for andre 
medlemsstater, betydeligt lavere. 
18; Kilde: 'l anfica. ( Mmucon 
92 -
Men der er planlagt eller igangsat omfattende investeringsprogrammer for at indhente efterslæbet. 
Der vdcs feks stolle Ira EU's strukturfonde til udbygningen af ncllenc i disse områder, ud fra 
hvilke omrader de pågældende landes regeringer har prioriteret. 
Telekommunikation spiller efter Kommissionens mening en vigtig rolle for den økonomiske 
udvikling, virksomhedernes konkurrenceevne og den økonomiske og sociale samhørighed. Der 
ydes fortsat betydelig slotte til udbygningen af teletjenester og net i de pågældende medlemsstater 
via fællesskabsstøtterammen og lån fra Den Europæiske Investeringsbank. 
EU's strukturfonde har ydet store stottebidrag til moderniseringen af medlemsstaternes 
teleinfrastmkturer, især i de lande, hvor nettene ikke var særlig godt udbygget, og der er som led i 
strukturfondprogram m erne for 1994-1999 igangsat forskellige programmer, der vil få stor gavnlig 
indflydelse på telesektoren Kommissionen har omhyggeligt fastsat interventionssatserne, så det 
sikres, at EU-stottcn i sidste ende kommer forbrugerne til gode, og at støtten bruges til 
investeringer, som ellers ikke var blevet foretaget. Det gælder især investeringsprogrammer inden 
for teleområdet, der kan medføre indtægtsforøgelser, og programmer, hvor investoren ikke er en 
offentlig institution i medlemsstaten, og hvor der også er mobiliseret privat kapital. Kommissionen 
sikrer, at disse principper - som naturligvis sammenholdes med en grundig vurdering af de 
pågældende investeringers økonomiske aspekter og lignende - fortsat finder anvendelse, når 
telesektoren bliver liberaliseret. 
I tabel VII.7.2 gives en oversigt over den nuværende dækning og investering i de fire lande, 
sammenlignet med EU-gcnncmsniltcl. 
label VII.7.2 - Netdækning og -investering i Grækenland, Hand, Portugal og Spanien"9' 
Antal hele Teleselskabernes 
abonnentledninger pr. 100 kapitalinvestering i % af 
indbyggere i slutningen af indtægtcrne12U) 
1993 (i tusinder) 
Grækenland 45,8 40,6% 
Irland 32,3 23,4% 
Portugal 33,5 45,6% 
Spanien 36,4 57,4% 
EU i gennemsnit 45,4 37,0% 
119) Kilde: Idate, 1994. 
120) Gennemsnitlig indtægt i perioden 1989-1993. 
93 
V 11.7.3 Forsyningspligt i forbindelse med mindre udviklede net 
I forbindelse med de mindre udviklede net gælder de samme principper for forsyningspligt og 
finansiering af tabsgivende forsyningspligt, som blev opridset i det foregående afsnit. Det må være 
malet at sikre, at de fordele, tekniske nyskabelser og markedsændringer medfører, også kommer 
forbrugerne og bmgeme til gode. Det indebærer feks., at bmgeme får adgang til de fordele, der 
folger af oget konkurrence og bedre valgmuligheder. 
I de mindre gunstigt stillede områder vil der blive en række problemer, feks. fordi disse lande har 
lavere BNP pr. indbygger, hvilket vil sige, at teleselskaberne har mindre indtægter, og fordi det er 
dyrere at etablere og vedligeholde infrastmkturen, når befolkningstætheden er lavere og de 
geografiske forhold vanskeligere. 
I Rådets resolution 94/C48/0I slås det fast, at man som led i målsætningen om at bevare og 
udbygge del almene Iclctjcnesleudbud skal holde sig de særlige forhold for ojc, der gælder i 
randområderne med deres mindre udviklede net, og at der eventuelt kan ydes EU-stoltc, alt efter 
hvordan medlemsstaten prioriterer området. 
Derfor skal der desuden, nu hvor der er enighed om, at samtlige teletjenester skal liberaliseres, 
tages hojde for, hvornår tjenesterne skal liberaliseres og hvilke yderligere ordninger 
medlemsstaterne har til finansiering af de nødvendige investeringer. 
Man må også gore sig klart, at det er vanskeligere at beregne, hvad det koster at opfylde 
forsyningspligten, når operatoren er i gang med at udvide nettets dækningsgrad og takststrukturerne 
stadig ikke er udjævnet, end det er, når nettet allerede nænnest er fuldt udbygget. 
Nar der skal tilrettelægges en politik for, hvordan man skal gribe overgangen til et 
konkurrencemiljø an i de medlemsstater, der har fået bevilget overgangsperioder, kan man således 
vælge mellem en række muligheder. En af dem er at udskyde beregningen af, hvad 
forsyningspligten koster, til der er foretaget en takstudjævning, sikret en større dækningsgrad og 
indfort konkurrence En anden er al bruge tilslutningsafgifter for at sikre konkurrenccligcslillingcn 
allerede inden taksierne er udjævnet og markedet reelt gjort konkurrencebaseret. En tredje er al 
undcrsogc, hvilke andre mader man kan udvide og finansiere det almene tjenesteudbud pa, forst og 
fremmest ved at undcrsogc, hvilke tjenester der er brug for inden for det pågældende område. 
Men nar medlemsstaterne skal vælge mellem disse fremgangsmåder, skal de fortsat sikre, at det 
almene tjenesteudbud og de avancerede teleinfrastmkturer og -tjenester udbygges. Det er en 
forudsætning for en avanceret økonomi og for, at den nødvendige langlidsinvcstering kan sikres. I 
denne forbindelse bor der i fuldt omfang gøres bmg af fællesskabsstøtterammerne, feks. 
samhørighedsfondene, for al slotte netudbygningen. 
- 94 
V 11.7 4 Inf rast ruktiiriibc ral ise ring 
Efter Kommissionens mening vil det jf. grønbogens 1. del og de foregående afsnit af denne del 
være en stor fordel at sammenkæde infrastrukturliberaliseringen med den tidsplan, der er fastlagt 
for liberalisering af teletjenester, såfremt man træffer de nødvendige forholdsregler som omhandlet 
i denne del af grønbogen. 
I Rådets resolution af 17. november 1994 bakkes der op om princippet om en generel liberalisering 
af infrastmktur inden 1. januar 1998 med yderligere overgangsperioder for visse medlemsstater 
med henblik på strukturomstilling parallelt med overgangsperioderne i forbindelse med 
tjenesteliberaliseringen. 
V1I.8 Konkummccligcstiiling 
De fordele, der folger af, at man afskaffer eksklusive og særlige rettigheder og etablerer cl fælles 
lovgmndlag, fomdsætter også, at traktatens konkurrenceregler12" implementeres i forbindelse med 
udbud og drift af kommunikationsnet i EU og i forbindelse med de tjenester, der fremføres via 
disse net. 
Disse regler får ikke blot indflydelse på, hvem der får den største markedsandel, men vil også . 
sikre, at alle konkurrerer på lige fod. 
Pa cl marked, der i mange ar fremover vil blive præget af dominerende operatører, som sidder på 
nogle alt for begrænsede faciliteter, bliver en fuld implementering af konkurrencereglerne en 
forudsætning for, al der kan etableres et regulært konkurrencemiljø. Det indebærer, at der om 
nodvendigt opstilles hensigtsmæssige procedurer og sikkerhedsforanstaltninger. Det drejer sig 
feks. om følgende: 
V 11.8.1 Samtrafikaftaler skal kontrolleres 
Som nævnt i kapitel VI.4.2 bør der i henhold til en forordning, som Rådet skal vedtage, etableres 
regler for, hvomår aftaler er i overensstemmelse med princippet om konkurrenceligestilling. 
121) Traktatens artikel 85, 86 og 90 og bestemmelserne i forordning 4064/89/FØF af 21. december 1989 
om kontrol med virksomhedssammenslutninger, EFT nr. L 257 af 21.9.1990. Kommissionen vedtog 
i 1991 en række retningslinjer for at klargøre, hvordan traktatbestemmelserne skulle implementeres 
for telesektoren (91/C233/02). 
- 95 
V 11.8.2 Der skal fores tilsyn med. hvilke betingelser der stilles for infrastruktur- og 
tjenesteudbyderes adgang til faciliteterne 
Der skal føres nojc tilsyn med, om infrastrukturudbydere med dominerende markedsstilling nægter 
at give adgang til deres net; det samme gælder eventuel diskriminering i tilfælde, hvor en sådan 
infrastmktumdbyder også udbyder tjenester, der konkurrerer med den tjenesteudbyder, der anmoder 
om at få adgang til nettet. 
V11.8.3 Ordninger til finansiering af forsyningspligten skal vurderes 
Det skal forhindres, at forsyningspligten bliver for tung en byrde for nye teleselskaber, og derfor 
skal det sikres, at de finansieringsordninger, der etableres for forsyningspligten, er neutrale. 
VII.8.4 Det skal sikres, at der er åben og ikke-diskriminerende adgang til ekspropriations- og 
brugsrettigheder 
Hvis der er cl selskab, som sidder på ekspropriations- og brugsretten, bevirker del en solid 
forskydning af konkurrencesituationen. Hvis man giver de nye selskaber lov til at etablere 
infrastmktur, men ikke giver dem ekspropriations- og bmgsrettigheder, vil det forhindre eller i 
hvert fald sinke indforeisen af konkurrence i abonnentnettel mange år frem. Men der kan 
naturligvis være objektive, ikke-okonomiske grunde til at opstille begrænsninger for, hvor mange 
selskaber der kan få ekspropriations- og brugsret, feks. med henblik pa at beskytte miljøet eller 
forhindre trafikproblemer. 
Medlemsstaterne bor i sådanne tilfælde undersøge, om man kan fremme eller om nødvendigt 
påbyde fællesbrug af faciliteter for al undgå flaskehalsproblemer. 
1 afsnit VII. 10.1 gennemgås det nærmere, hvilke forhold der gør sig gældende i forbindelse med 
ekspropriations- og bmgsrettigheder, når der skal opstilles et nyt lovgrundlag. 
VII.8.5 Det skal undersøges, hvilke folger det kan få, hvis flere forskellige virksomheder i 
fællesskab ejer et net eller udbyder net og tjenester 
Man bor ikke blot pa forhånd kategorisk forbyde, at flere virksomheder har okonomiskc interesser 
i andre (eller hinandens) selskaber. Del kan nemlig medføre forskellige sam- og stordriftsfordele, 
feks. mellem kabcl-tv-nct og telenet eller andre forsyningsnet. 
Vertikal integration, dvs. at en infrastrukturudbyder også udbyder teletjenester, kan være en fordel 
for bmgeme. Det kan feks. i princippet ses som vigtigt, at det samme selskab har ansvaret for 
tjenesten fra start til slut. 
Men der skal fores tilsyn med, hvad der foregår af sådanne aktivitetssammenfald på tværs af 
markedet. Det indebærer for det forste, at der skal fores separate regnskaber for de af 
virksomhedernes aktiviteter, der har med telekommunikation at gore, og de af dem, der ikke har 
det. og at infrastrukturudbydere, som også udbyder teletjenester, skal indføre gennemskuelige 
udgiftsberegningssystcmer. 
96 
loi det andet skal syslemet pa et vist tidspunkt tages op lil revision, så det kan vurderes, om 
offentlig indsigt i sig selv er nok lil at forhindre misbrug, feks. krydssubsidiering, eller om der 
skal træffes yderligere tiltag. 
Selv om man i både EU's og medlemsstaternes love indføjer de nødvendige forholdsregler, er det 
sandsynligt, at traktatens konkurrenceregler kommer til at spille en større og større rolle. 
Det skyldes nemlig især, at de rettigheder, konkurrencereglerne giver virksomhederne, både sikres 
som led i medlemsstaternes egen lovgivning og ved Kommissionens indgriben. 
Konkurrencereglerne får i forening med medlemsstaternes egen lovgivning også stor indflydelse 
pa, hvilke virksomheder der bliver markedsførende, eftersom mange af de nye 
verdensomspændende og regionale sammenslutninger og aftaler skal godkendes som værende i 
overensstemmelse med konkunenccreglerne, feks. samarbejdet mellem BT og MCI, DBPT og 
France Telecom og nu Sprint samt samarbejdet mellem Unisourcc og AT&T. 
Sådanne aftaler om samarbejde eller sammenslutning skal fortsat bedømmes efter bestemmelserne i 
EF-traktatens artikel 85122' eller reglerne om kontrol med virksomhedssammenslutninger12^. 
122) 1 HF-traktatcns artikel 85 bestemmes det, at 
"1. Alle aftaler aftaler mellem virksomheder, alle vedtagelser inden for sammenslutninger af 
virksomheder og alle former for samordnet praksis, der kan påvirke handelen mellem 
medlemsstater og som har til formål eller til følge at hindre, begrænse eller fordreje konkurrencen 
inden for fællesmarkedet, er uforenelige med fællesmarkedet og er forbudt, navnlig sådanne, som 
består i a) direkte eller indirekte fastsættelse af købs- eller salgspriser eller af andre 
forretningsbetingelser, b) begrænsning af eller kontrol med produktion, afsætning, teknisk udvikling 
eller investeringer, c) opdeling af markeder eller forsyningskilder, d) anvendelse af ulige vilkår for 
ydelser af samme værdi over for handelspartnere, som derved stilles ringere i konkurrencen, e) at 
det stilles som vilkår for indgåelse af en aftale, at medkontrahenten godkender tillægsydelser, som 
efter deres natur eller ifølge handelssædvane ikke har forbindelse med aftalens genstand. 
2. De aftaler eller vedtagelser, soin er forbudt i medfør af denne artikel, har ingen retsvirkning 
3. Bestemmelserne i stk. 1 kan dog erklæres uanvendelige på |enhver aftale], som bidrager lil al 
forbedre produktionen eller fordelingen af varerne eller til at fremme den tekniske eller 
økonomiske udvikling, samtidig med at de sikrer forbrugerne en rimelig andel af fordelen herved, 
og uden al der a) pålægges de pågældende virksomheder begrænsninger, som ikke er nødvendige 
for at nå disse mål. b) gives disse virksomheder mulighed for at udelukke konkurrencen for en 
væsentlig del af de pågældende varer. 
123) Kommissionens meddelelse af 14. august 1990 om virksomhedssamarbejde og -sammenlægning jf. 
Rådets forordning (EØF) 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med 
virksomhedssammenslutninger (revideret version offentliggøres senere). 
- 97 
Men nar man skal bcdommc, hvordan disse nye aftaler kommer til al påvirke konkurrencen, skal 
der også tages hojdc for, hvordan konkurrencesituationen er på virksomhedernes hjemmemarked. 
Nar der opstår nye former for samarbejde mellem de traditionelle industrisektorer for at opfylde de 
behov, infonnationssamfundet medfører, er konkurrencereglerne stadig af stor vigtighed. I 
Nordamerika er der allerede indgået adskillige sammenslutninger og joint ventures, som omfatter 
net. tjenester, udstyr og programproducenter. 
Den fremtidige politik for området skal imødegå den flaskehals, der kan opstå i forbindelse med 
programindholdet, som er råmaterialet for mange fremtidige tjenester. Kommissionen har navnlig 
til hensigt at sikre, at samarbejde pa tværs af forskellige traditionelle industrisektorer ikke styrker 
en nuværende dominerende markedsstilling på markedet for programindhold, tekniske faciliteter og 
tjenester. Kommissionen har allerede nægtet tilladelse til en fusion, som havde til formål at 
kombinere flere forskellige net med ejerskab af programmer og film, eftersom det ville have givet 
den pågældende etablerede (EU-)telcoperatør mulighed for at styrke sin dominerende 
markedsstilling inden for kabel-tv-tjencster, efter at operatøren allerede havde udvidet sin 
dominerende markedsstilling inden for taletelefoni124;. I sidste ende bliver det i sådanne tilfælde et 
sporgsmal om, om konkurrenterne med rimelighed kan forventes at kunne komme ind på 
markedet, hvis man tillader det pågældende samarbejde. Og dette kriterium skal gælde for det 
mindst konkurrenceprægede marked i forbindelse med sammenslutningen, hvilket på nuværende 
tidspunkt vil sige markedet for udbud af kommunikationsnet. 
Nar der nu udvikles multimediesystemer samtidig med at der indføres digital-tv-tcknologi, bliver 
valgmulighederne inden for tv-tjencstcr mangedoblet, og derfor vil Kommissionen nok i de 
kommende år blive forelagt andre komplekse multimcdiesamarbejdsaftaler. Når markedet for 
udbud af offentlige kommunikationsnet bliver liberaliseret og der bliver udviklet åbne 
applikationssystemet bliver de konkurrenceforvridende konsekvenser af sådanne aftaler og 
sammensmeltninger mindre omfattende. 
Implementeringen af konkurrencereglerne skal ske sideløbende med, at man sikrer EU's øvrige 
målsætninger, feks. sikring af den kulturelle egenart og andre områder, som er beslægtede med 
informationssamfundet, såsom mediekoncentration og intellektuel ejendomsret. Disse emner 
behandles nærmere senere i grønbogen. 
Det, at situationen er forskellig fra medlemsstat til medlemsstat, bør ikke bmges som undskyldning 
for at undlade eller forsinke liberaliseringen af netudbuddet. 
VI1.9 Den internationale kontekst - international samhandel pa teletjenesteomradet 
Bestræbelserne pa at etablere cl indre marked for teletjenester smitter af på EU's forbindelser 
udadtil, især i folgendc fora: 
24) Mediti Ser\'icc GmbH, Kommissionens beslutning af 9. november 1994, se pressemeddelelse 
I P/94/1045 af 9.1 1.1994. 
- 98 -
GATT/WTO 
internationale og regionale tclcorganisationcr som feks. ITU og CEPT, samt 
EU's forbindelser med enkeltlande uden for EU. 
Den politik, der opstilles for EU's indre forhold, skal afspejles i international sammenhæng. 
Nar det er tanken at liberalisere teletjeneste- og infrastruktursektoren yderligere, skal der lages 
stilling til en række forhold på internationalt plan, nemlig: (1) hvad det betyder for EU, at 
virksomheder fra tredjelande får adgang til EU-markedet, (2) hvad EU-virksomhcderne har af 
interesser i tredjelandene og om der reelt er ligelig adgang til disse markeder, (3) hvordan man kan 
sikre, at der reelt er ligelig adgang, og (4) hvordan EU skal stille sig i forbindelse med 
internationale fora for at fremme liberaliseringen af markederne. 
VII.9.1 EU EØS-eksterne borgeres og virksomheders adgang til EU-markedet 
EU har allerede mange virksomheder fra tredjelande. Der er mange EU-eksterne virksomheder, 
som spiller en stor rolle i EU's markeder for tillægstjenester og liberaliserede teletjenester. Det gor 
sig også i stigende grad gældende for mobilsektoren og virksomhedernes samkommunikation 
(undemdbydere, étstedsfakturering, virtuelle privatnet) og deres interne (ikke-offentlige) 
kommunikation. 
Det gælder for øvrigt heller ikke blot områder, som er liberaliseret på EU-plan: reelt har der et 
stykke tid været adgang lil markederne i forskellige medlemsstater, hvor man har afskaffet 
monopolerne inden for diverse områder, som EU først for nylig er begyndt at beskæftige sig med. 
F eks. er der amerikanske selskaber med i næsten alle de mobil- og kabel-tv-konsortier, der er 
oprettet i EU. Nogle af disse selskaber er operatører med monopoler inden for deres egne 
hjemmemarkeder. Den samme udvikling kan spores inden for satellitområdet, simpelt gensalg af 
taletelefoni og tilrådighedsstillelse af direkte opkald eller opkald til tredjelande 
VII.9.2 EU -virksomheders adgang til tredjelande 
A dgangsm uligheder 
Europæiske selskaber driver også i stigende omfang virksomhed på tredjelandsmarkedcr, ikke blot 
inden for tillægstjenester og "ikke-offentlige" tjenester, men også som udbydere af taletelefoni, så 
vidt det nu lader sig gore under disse landes love (se omtalen af USA og Japan senere). Som 
eksempel kan nævnes Telefonica, som indirekte har opkøbt 75% af Puerto Rico's 
langdistanceteleselskab og nu udbyder telefontjenester i konkurrence med AT&T og andre 
selskaber, samt British Telecom's joint venture med og aktieandel i MCI, USA's næststørste 
langdistanceselskab. Cable & Wireless har.en andel på 17,5% i Japans nye offentlige bærerselskab 
IDC. og France Télécom har sammen med 19 andre selskaber (hovedsagelig japanske) etableret 
Japan Multimedia Services, som udbyder informationstjenester (bankvirksomhed, turisme, 
ejcndomsmægling og lignende). JMS ligger for tiden i forhandlinger med NTT om at udbyde en 
japansk version af det franske Minitel via NTT's net. 
99 -
Hindringer 
EU-virksomhedemcs adgang lil tredjelandsmarkcdernc hæmmes i mange tilfælde af begrænsninger 
for, hvilke tjenester der må udbydes eller hvor stor en andel udenlandske firmaer eller borgere må 
eje eller af urimelige bestemmelser om indgåelse af andre aftaler eller besværlige betingelser, som 
ikke gælder for landets egne virksomheder. I det følgende beskrives disse hindringer inden for de 
to vigtigste markeder, nemlig USA og Japan. 
USA 
USA's regering har allerede opstillet en række lovbegrænsninger for, hvor store andele af 
amerikanske virksomheder der ma ejes af andre landes borgere og virksom betler, og derudover vil 
den i sladig større grad gøre tredjelandenes virksomheders adgang til markedet alliængig af, al der 
er en tilsvarende adgang til de pågældende landes marked. Efter de europæiske virksomheders 
mening hæmmes adgangen til del amerikanske marked enten af ejerskabsbegrænsninger eller 
stramme gensidighedskrav, eller også er det for usikkert, hvilke forhold der gælder for markedet, 
til at de tor være med. Disse forhold skyldes især: 
at FCC har anvendt lovmæssige skønsbeføjelser125) til at: 
gore den markedsadgang, der tillades, afhængig af, at der er tilsvarende adgang til 
markedet i det lande, ansøgervirksomheden kommer fra (hvilket har medført lange 
behandlingstider), og 
pålægge forskellige begrænsende betingelser for virksomhedens udbud af tjenester 
(hvilket medfører dårligere konkurrenceevne over for de amerikanske selskaber). 
Disse tiltag giver anledning til to spørgsmål. For det første: Hvad er begrundelsen for at 
prove at "udligne markedet" specielt inden for bestemte underområder af telesektoren, 
mens der er fri adgang til andre underområder? For det andet: I hvilket omfang kan del 
(om overhovedet) berettiges at gennemtvinge gensidighedsordninger eller begrænsninger 
med det ene formal at beskytte de nationale bærertjenester, i stedet for at prove al udligne 
markedet for at sikre, at de nationale bærertjenester ikke lider unødigt under det system, 
der gælder for international taletelefoni, og de mere og mere uddatcrede 
refusionsordninger bærertjenesterne imellem? 
125) Paragraf 214 af "Communications Act of 1934" og "Cable Landing Licence Act": I henhold til 
paragraf 214 må offentlige bærertjenester ikke etablere eller købe nye kredsløb eller udvide 
eksisterende kredsløb, medmindre FCC fastslår, at sådanne tiltag "nu eller i fremtiden er praktiske 
eller nødvendige for offentligheden", og det fastlægges, at FCC i almenhedens interesse må stille 
betingelser for at udstede sådanne tilladelser. Men der er ingen definition af, hvad der er i 
almenhedens interesse, eller af, hvordan FCC skal nå frem til en sådan beslutning. I nogle tilfælde 
forhales tilladelserne til visse tredjelandsvirksomheder, som ønsker at udbyde tjenester, mens man 
arbejder på at "udligne markedet". Se også "Submarine Cable Landing Aet", paragraf 2. 
100 -
'l'he Communications Act stiller begrænsninger for, hvor stor en andel udenlandske 
borgere og virksomheder må eje af amerikanske operatørselskaber eller teletjenester, der 
forudsætter en radiolicens126'. Europæiske virksomheder kan derfor kun få radiolicenser til 
offentlige mobilbærertjcncstcr i USA, hvis de har en minoritetsandel, der ikke indebærer, 
at de har kontrol over selskabet. Teleselskaber, der efter FCC's mening repræsenterer 
udenlandske regeringer, må overhovedet ikke have en radiolicens. 
"Dominant carrier rule", reglen om bærertjenester med dominerende markedsstilling: FCC 
betegner alle amerikanske eller udenlandsk ejede bærertjenester som "dominerende" i de 
netled, hvor deres udenlandske underafdelinger kan diskriminere mod amerikanske 
internationale bærertjenester uden underafdelinger, fordi de har kontrol over tjenester og 
faciliteter, der udgør en flaskehals på det udenlandske marked. Alle selskaber, som er 
tilsluttet et etableret teleselskab, betegnes som "dominerende" på de netled, der fører til 
operatørens land. Det er meget vigtigt for udenlandske virksomheder, om de bliver 
betegnet som "dominerende" eller "ikke-domincrende", eftersom der gælder meget 
strengere regler for dominerende bærertjenester. Det bevirker i praksis, at man i USA kan 
pålægge udenlandske virksomheder regler, der besværliggør driften, mens langt storre 
amerikanske virksomheder kan handle frit. 
Japan 
Pa trods af, at det japanske ministerium for post og telekommunikation har liberaliseret mange 
omrader og at regeringen går ind for at afskaffe lovbegrænsningeme for disse områder, hæmmes 
de europæiske brugeres og virksomheders adgang til markedet stadig af en række lovhindringer og 
NTT og KDD's markedsdominans. Desuden er det efter de europæiske virksomheders mening for 
uigennemskueligt, hvordan de japanske love bliver implementeret. Det gælder feks.: 
Restriktioner for type I-virksomheder: Europæiske virksomheder kan vælge at drive 
virksomhed pa det japanske marked ved at købe andele i eksisterende 
tjenesteudbyderselskaber. Men den udenlandske andel af kapitalen må i bærertjenester af 
type I (selskaber, der anvender deres egen infrastmktur) kun udgøre en tredjedel, i NTT 
og KDD's tilfælde med yderligere restriktioner for adgangen til ledelsesposter. Og nar de 
nationale tilsynsmyndigheder skal udstede licenser til de nye type I-selskaber, henholder 
de sig desuden til lovens klausul om udbud og efterspørgsel (hvilket vil sige, at der feks. 
ikke gives licens, hvis ministeriet skønner, at de overslag, som ansøgeren har fremlagt om 
markeds- og lndustripolcnlialc, ikke er realistiske). 
Restriktioner for type li-virksom heder: Hvis europæiske virksomheder bestemmer sig for 
at etablere sig som selvstændige virksomheder (uden at etablere deres egen infrastruktur 
for at undgå ovennævnte restriktioner), skal de have licens som type 11-bærertjcncstcr. 
Europæiske tjenesteudbyderselskaber er primært interesseret i at udbyde internationale 
teletjenester 1 dette tilfælde kategoriseres de i henhold til den japanske lov om 
televirksomhed som "særlige bærertjenester" (special type carriers), fordi de udbyder 
"offentlige" tjenester. 
126) I "The Communications Aet", paragraf 310, fastlægges begrænsninger for udenlandsk investering i 
radiokommunikation: der må ikke gives licens til etablering og drift af offentlige transmissions- og 
bærertjenester til fremmede regeringer eller virksomheder, hvor over 20% af virksomhedskapitalen 
ejes af udlændinge (25% hvis eierskabet er indirekte). FCC kan ved indirekte ejerskab dispensere 
fra loven, hvis del skønnes at være i almenhedens interesse, men FCC har aldrig benyttet sig af 
denne mulighed. 
Denne status medfører proceduremæssige besværligheder og restriktioner, feks.: 
Post- og teleministeriet stiller forskelllige betingelser for at udstede en tilladelse 
(fremlæggelse og godkendelse af "driftsaftaler", der skal ansættes lokale eksperter 
osv.) 
der skal indgås kontrakter, som ikke er baseret på reelle takster, med en type I-
bærertjeneste, og dette opfattes af virksomhederne som urimeligt, eftersom det 
tvinger dem til at forhandle med potentielle konkurrenter 
der skal offentliggøres takstoversigter og indhentes tilladelse, når selskabet vil 
indføre nye tjenester 
der er ikke fastlagt nogen klar definition af, hvad tillægstjenester er, og derfor står 
det ikke klart, hvilke regler der gælder, når et selskab ansøger om tilladelse til at 
udbyde tjenester 
det er svært at få adgang til de relevante love og administrative bestemmelser1271 
den nationale tilsynsmyndigheds behandlingstid svinger meget, og det står ikke 
klart, hvilke kriterier beslutningerne træffes efter128). 
Begrænsninger for udbud af internationale tjenester: Visse internationale tjenester er 
underlagt forskellige begrænsninger (opkald til udlandet, breakout, re-routing, tilslutning til 
det faste telefonnet, gensalg af internationale lejede kredsløb). 
Begrænsninger for trådløse tjenester: i princippet udstedes der ikke radiolicenser til 
udlændinge129' 
V 11.9.3 Reel. sammenlignelig markedsadgang i tredjelande 
Sideløbende med liberaliseringen i EU skal det sikres, at EU-virksomhedeme reelt får samme 
markedsadgang i tredjelandene, som der er til EU-markedet. 
WTO'GA TS-forhandlingerne 
Det skal forst og fremmest sikres i forbindelse med de igangværende forhandlinger i WTO 
(Verdenshandelsorganisationen). Disse multilaterale forhandlinger vil være det bedste sted at sikre, 
at der i alle tjenestesektorer er et velafvejet regelsæt, og at der opstilles regler for international 
samhandel. 
127) Reglerne for televirksomhed (Telecommunications Business Law Enforcement Rules) foreligger 
ikke på europæiske sprog. 
128) Den 1. oktober 1994 trådte "the Administrative Procedure Law" i kraft. I henhold hertil har den 
nationale tilsynsmyndighed, MPT, offentliggjort "typiske behandlingstider" og kriterier for 
kontakten mellem ansøgere og tilsynsmyndighed. Men det står endnu ikke klart, om reglerne 
fungerer i praksis. 
\2'J) dvs ikke-japanske borgere, udenlandske regeringer eller disses repræsentanter, udenlandske 
juridiske personer samt juridiske personer, hvis ledelse eller stemmeret for en tredjedels 
vedkommende eller mere ligger hos en eller flere af ovenstående kategorier. 
- 102 
Forhandlinger om samhandclsfbrhold sigter generelt mod to ting (og del gælder også handelspolitik 
i forbindelse med tjenesteydelser): For det forslc at få fastlagt regler og retningslinjer for 
samhandel, som er lil fordel for begge parter, for del andet at få reduceret eventuelle 
handelshindringer, ved at alle parter yder cl ligeligt bidrag til at afskaffe gældende 
samhandelsrcstriktioncr, feks. begrænsninger for udenlandske kapitalandele og krav om indgåelse 
af andre aftaler 
Den frie adgang til markedet for teletjenester afhænger desuden også af, hvordan 
konkurrencevilkårene er inden for et givet land eller område, og det afhænger igen af områdets 
eller landets lovgmndlag. Derfor skal de aftalte regler og retningslinjer være så klare som muligt, 
så der ikke er tvivl om, hvordan adgang til og anvendelse af offentlige telenet og -tjenester skal 
foregå. 
Ved Uruguay-mnden, hvor forhandlingerne drejede sig om tjenesteområdet, blev der fastlagt et 
generelt regelsæt for samhandel inden for alle tjenestesektorer og for gensidigt bindende aftaler om 
liberalisering (bestemmelserne kaldes samlet for GATS, den almindelige overenskomst om handel 
med tjenesteydelser). GATS-reglernc gælder for de "tiltag", et land træffer (love eller 
administrative bestemmelser), som påvirker samhandelen inden for tjenesteområdet. Nogle af 
GATS-reglernc gælder for handel inden for alle tjenestesektorer (det gælder først og fremmest 
mestbegunstigelsesklausulen130' og reglerne om gennemskuelighed130), mens andre af reglerne kun 
gælder for de sektorer, som det pågældende land har forpligtet sig til at liberalisere. 
GATS-reglerne suppleres i forbindelse med telesektoren af bestemmelserne i bilaget om 
telekommunikation samt adgang til og anvendelse af telenet og -tjenester med henblik på 
tilrådighedsstillelse af teletjenester og andre tjenester. 
De fleste lande var ved Uruguay-rundens slutning ikke villige til at forpligte sig til at liberalisere 
de såkaldte basistjenester, og derfor føres der nu forhandlinger om disse tjenester i forlængelse af 
runden, hvor forhandlingsfristen er april 1996. Indtil nu har ca. 25 lande deltaget i forhandlingerne, 
bl.a. Det Europæiske Fællesskab. USA og Japan. 
Ministrene har fastlagt vilkårene for og omfanget af de videre forhandlinger, som sammenholdt 
med GATS' bilag II om telekommunikation leder frem til et ret bredt forhandlingssigtc: ingen 
"basisteletjenester" må på forhånd holdes uden for aftalerne. Parterne har aftalt en 
fastfry sningsklausul for forhandlingsperioden. I henhold til denne generelle klausul forpligter de 
enkelte lande sig til ikke at indføre love eller administrative bestemmelser, som vil give dem en 
stærkere forhandlingsposition. Denne klausul skal sikre, at der generelt er balance mellem landenes 
lovgivning undervejs i forhandlingerne. Parterne har også aftalt, al mestbegunstigelsesklausulen 
ikke gælder i forhandlingsperioden. Dete princip (som bl.a. indebærer, at der skal gives en oversigt 
over love eller bestemmelser, som ikke overholder reglen) kommer først til at gælde for 
basisteletjenester, nar forhandlingerne er afsluttet. 
130) "For så vidt angår enhver bestemmelse, der er omfattet af denne overenskomst, indrømmer hvert 
medlem umiddelbart og betingelsesløst tjenesteydelser og udbydere af tjenesteydelser fra ethvert 
andet medlem en behandling, der ikke er mindre gunstig end den behandling, som medlemmet 
giver tilsvarende tjenestevdelser og udbydere af tjenesteydelser fra ethvert andet land" GAT'S-
aftalens artikel 11. stk. 1 
131) Der skal være offentlig indsigt i, hvilke vilkår der gælder for adgang til og anvendelse af offentlige 
telenet og -tjenester. 
103 -
Hvis forhandlingerne ikke munder ud i en endelig aftale, kan parterne anmode om undtagelser i 
forbindelse med bestemmelser, som ikke overholder mestbegunstigelsesklausulen, hvilket vil 
betyde, at der forisat er mulighed for al diskriminere mellem parterne i WTO. 
V 11.9.4 Sammenhængen mellem EU's liberalisering og multilaterale tiltag 
Uruguay-rundens betydning for EU-markedet 
EU har forpligtet sig til at "binde" en række såkaldte tillægstjenester samtidig med at WTO starter, 
det vil efter planen sige januar 1995. Fra da af vil alle disse tjenester være underlagt GATS-aftalen 
og dens bilag, og dermed skal virksomheder fra tredjelande formelt have adgang til markedet. Den 
aftale, EU har indgået, gælder, i lighed med de fleste andre landes aftaler af denne type, ikke for 
basistjenester - som udgor den største del af markedet - og disse tjenester forhandles der derfor 
som ovenfor beskrevet om i Geneve. 
Muligheder for at "beskytte" EU-markedet 
WTO/GATS-forhandlingeme er stadig i gang, og derfor er der for nærværende ingen måde at 
sikre, al andre landes markeder afspejler den formelle eller reelle markedsadgang, der er i EU I 
visse medlemsstater er der love, som har til formål at begrænse udenlandske virksomheders 
mulighed for at investere i telekommunikationsprojekter eller udbyde tjenesteydelser, men EF-
traktaten tillader generelt ikke, at der diskrimineres mellem EU-intemt ejede og EU-ekstemt ejede 
EU-virksom heder. 
Indtil det star klart, hvad resultaterne bliver af WTO/GATS-forhandlingeme, er det vigtigt, at EU 
forbeholder sig ret til at afstemme sine vilkår for markedsadgang og udstedelse af tilladelser til 
personer eller virksomheder fra lande uden for EU og EØS efter tredjelandsmarkedernes vilkår. 
Formalet hermed er at fremme forhandlingerne om at få åbnet tredjelandsmarkedeme for 
europæiske netopcratorcr og -tjenesteudbydere. 
Tidsplan for liberalisering af udenrigshandel 
De aftaler, som Det Europæiske Fællesskab indgår i forbindelse med "basisteletjenester" skal 
sættes i passende forhold til EU's interne liberalisering og tidsplanen i Rådets resolution af juli 
1993, ligesom EU's holdning til "spillereglerne" for dette marked skal sammenkædes med 
udviklingen i EU's lovgrundlag, sa det kan sikres, at der er sammenhæng mellem, hvad der foregår 
i og uden for EU. 
- 104 -
bælles EU-standpunkter i internationale organisationer 
Inden for ITU (Den Internationale Telckommunikationsunion) vil der blive truffet vigtige 
beslutninger om standarder, frekvenser og nummerplaner, som også vil indebære, at de ITU-udvalg 
og arbejdsgmpper, der beskæftiger sig med disse områder, foretager en vis samordning. Den 
generelle omlægning, der foregår inden for ITU, vil lette teleområdets udvikling på verdensplan, 
men den vil i visse tilfælde også fomdsætte, at der indføres en styrket samordning jf. Rådets 
resolution af 30. juni 1988, hvoraf det fremgår, at der, hvor det er nødvendigt, skal fastlægges 
fælles standpunkter i internationale fora. 
EU's primære samhandelspartnere lægger stor vægt på, hvordan de står inden for internationale 
organisationer, og de investerer betydelige midler og politisk gennemslagskraft i deres 
internationale forhandlingsposition i ITU. EU følger også med stor interesse det arbejde, der 
udfores af ITU's udviklingskontor BDT132). 
132) Bureau de Développement des Telecommunications. 
105 
Bilaterale forbindelser 
Endelig skal EU's politik sammenholdes med EU's forbindelser til andre dele af verden: EU har 
udbygget sine forbindelser til udviklingslandene og spiller demdover en aktiv rolle i Europas 
regionale teleorganisationer under CEPT. EU etablerer desuden forbindelser til middelhavslandene 
og bidrager til udnyttelsen af telekommunikationsmidler i udviklingslandene som led i Lomé-
konventionen mellem EU og landene i Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS-landene). Endelig 
støtter EU udviklingsprojekter andre steder, især i Central- og Østeuropa og de nye uafhængige 
stater i det tidligere Sovjetunionen. 
I Central- og Østeuropa og det tidligere Sovjetunionen vil der frem til årtusindskiftet især blive 
lagt vægt pa s am arbejd s frem me og faglig bistand med henblik på bedre at få disse landes 
kommunikationsnet integreret i det øvrige Europa og resten af verden. Dette arbejde baserer sig på 
EU's programmer for området (PHARE/TACIS), de forskellige associeringsaftaler, der er indgået, 
og de partnerskabs- og samarbejdsaftaler, som EU forhandler om med Rusland og andre 
republikker i det tidligere Sovjetunionen. 
VII.1(1 Adgang til ekspropriations- og brugsrettigheder, numre, frekvenser og oplysningstjenester 
Hvis det skal sikres, at man pa bedste vis får indført et konkurrencemarked for infrastruktur, skal 
det sikres, at der er adgang til visse grundlæggende ressourcer, som er en forudsætning for 
etablering og drift af telenet og -tjenester. Det gælder feks. ekspropriations- og bmgsrettigheder, 
frekvenser til trådlose netled, numre og telefonbøger/oplysningstjenester. 
VII. 10.1 Ekspropriations- og brugsrettigheder 
Medlemsstaterne bør tildele kommunikationsnctopcratørcr ekspropriations- og brugsrettigheder 
efter abnc og gennemskuelige procedurer. 
Hvis miljøhensyn eller lignende (f.cks. risiko for trafikpropper) eller andre væsentlige krav 
forhindrer, at alle ansogere kan tildeles ekspropriations- og bmgsrettigheder, bør medlemsstaten 
opstille ordninger for, hvordan ledningsføring kan deles på frivilligt gmndlag, og tage stilling til, 
om det skal gores obligatorisk at dele ledningsføringen, hvis det er nødvendigt for at forhindre 
flaskehalsproblemer. 
Når der indføres konkurrence inden for udbud af infrastmktur, skal medlemsstaterne sikre, at de 
etablerede televirksomheder pålægges de samme betingelser som konkurrenterne hvad angår 
ekspropriations- og bmgsrettigheder, og indføre bestemmelser om, at virksomhederne skal deles 
om forskellige faciliteter, såfremt det er nødvendigt for at undgå, at nye operatorer hindres i at 
komme ind pa markedet. 
()(> 
VII. 10.2 Num m ere ring 
Del er mcgut bekosteligt al forelagc stone uummcrcringsreformer, og derfor kan de numre, der 
anvendes til teletjenester, da også betragtes som en begrænset og potentiel utilstrækkelig ressource. 
Nummerering er desuden en af de vigtigste faktorer, når man skal liberalisere markedet og indfore 
konkurrence. Derfor skal det sikres, at udbygningen af telenet og -tjenester ikke forhindres af 
nummereringshensyn. Det fomdsætter en gmndig forvaltning af de generelle 
nummerenngsordninger pa verdensplan, i Europa og i de enkelte lande. 
Det er sådan set ikke infrastrukturlibcraliscringen, der medfører problemer i forbindelse med 
nummerering: liberaliseringen af taletelefoni i 1998 vil under alle omstændigheder medføre, at der 
bliver behov for nye telefonnumre. Men infrastrukturliberaliseringen vil sætte skub i mange nye 
tjenester, og i denne forbindelse kan det blive nødvendigt at allokere nye numre. 
Principperne for EU's telepolitik i forbindelse med nummerering og tildeling af numre fremgår af 
grønbogen om mobil- og personkommunikation1"'. 
EU's politik omfatter kort fortalt bl.a. følgende: 
drifts- og tilsynsfunktionen skal opsplittes i medlemsstaterne, og den nationale 
tilsynsmyndighed skal forvalte medlemsstatens nummcrcringsplan 
der skal udarbejdes grundprincipper for adgang til og allokering af numre 
der fastlægges fælleseuropæiske særnumre (112 som alarmnummer, 00 som fælles 
udlandspræfiks). 
ECTRA (herunder også Den Europæiske Telestyrelse (ETO) og Det Europæiske 
Nummerplankontor (ENO)) skal anerkendes som forum for udvikling og samordning af 
Europas nunimereringspolitik jf. det aftalememorandum, der er indgået med ECTRA, og 
den rammekontrakt, der blev indgået med ETO i september 1994 
der skal udarbejdes europæiske fællcsstandpunklcr og opstilles prioritcringsplancr pa 
europæisk og internationalt plan. 
Der skal træffes forskellige grundlæggende beslutninger om nummereringsrefonner for Europa 
inden midten af 1995. Det drejer sig om fire strategiske løsningsmodeller for nummerering af 
teletjenester i Europa131', som kan sikre en gradvis overgang fra status quo til et fuldt integreret 
europæisk nummerermgssysstem. 
133) KOM(94) 145 af 27.4.1994, bilag D, afsnit 9. 
134) "Strategic Options for Numbering of Telecommunications Services in Europe", rapport udarbejdet 
af ECTRA's arbejdsgruppe vedrørende nummerering (PT/N), 1994. Rapporten lå i forlængelse af 
Kommissionens undersøgelse "Potential opportunities afforded by a new European telephony 
numbering space". Der opstilles fire løsningsmodeller: 1) Man kan lade stå til og lade 
markedskræfterne afgøre, hvad der sker, 2) Man kan indføre et europæisk nummerenngsområde for 
særtjenester, f.eks. fnkaldsnumre, særtakster og fællesbetalte tjenester, 3) Man kan indføre en 
europæisk landekode med 3 numre, hvor de sidste to numre forvaltes af en europæisk myndighed, 
hvilket vil åbne mulighed for at der kan udvælges en europæisk bærertjeneste og indføres ensartede 
nummereringssystemer for tværeuropiske tjenester, 4) Man kan indføre et åbent og fuldt integreret 
nummereringssystem for Europa i lighed med det system, der anvendes i Nordamerika, hvilket vil 
åbne mulighed for, at der kan indføres sammenhængende intelligente nettjenester i hele Europa. 
- 107 -
Følgende områder prioriteres højt som led i Europas politik for nummercringsområdet: 
Der skal etableres et europæisk nummereringssystem for særtjenester, især frikaldstjencstcr 
Der arbejdes allerede på at forberede et europæisk nummercringsområdc for 
særtjenester, feks. frikaldsnumre, særtakster og fællesbetalte tjenester, som 
fomdsætter, at ITU indfører en virtuel landekode for Europa. Denne virtuelle 
landekode kan ses som et første skridt i retning af at få etableret et parallelt 
europæisk nummereringsområde for tværeuropæiske tjenester. 
Der skal fastlægges europæiske principper for nummcrplancr 
De nationale nummcrplancr skal være konsekvente, men fleksible, og skal lette 
indførelsen af tværeuropæiske tjenester og udviklingen af tjenester på lang sigt. 
Der skal opstilles retningslinjer for, hvordan de nationale tilsynsmyndigheder bedst griber 
administration og tilsyn med de nationale nummereringsordninger an 
Det fomdsætter, at der som minimum opstilles strenge retningslinjer for følgende 
områder: rettigheder over kunder og numre, portabilitet og omsættelighed, 
cifferantal og handelsværdi, adgang til særtjenester som feks. oplysningstjenester 
og nødtjenester samt procedurer for tildeling af datanetidentificeringskode (DNIC-
kodcr) og datalandekoder (DCC-koder). 
Endelig arbejdes der med at gøre nummereringen mere bmgervenlig. Det undersøges som led i 
dette arbejde, om det vil være muligt at genindføre alfanumeriske opkald. 
Som led i arbejdet frem mod cl liberaliseret telemiljø er Kommissionen nu i gang med at 
udarbejde en refornipakke, som skal fremlægges for Rådet inden I. januar 1996. Den skal bl.a 
berøre en tværeuropæisk nummercringsreform. 
VII. 10.3 A dgang lil frekvenser 
Adgang til radiofrekvenser er en forudsætning for, at der bliver udviklet nye typer radioudstyr og -
tjenester, især inden for mobil- og personkommunikation, satellitkommunikation og radio/tv-
transmission. Det fremgår af gronbogen om mobil- og personkommunikation'35', hvilke principper 
der gælder for EU's politik for frekvenser og tildeling af frekvenser inden for teleområdet. 
135) KOM(94) 145 af 27.4.1994, bilag D, afsnit 9. 
108 -
Der er nu opstillet et europæisk system for frekvenstildeling. Systemet indebærer følgende: 
drifts- og tilsynsfunktionen skal opsplittes i medlemsstaterne i forbindelse med 
frekvenstildeling 
der skal træffes tcknologispccifikkc foranstaltninger for at fremme en samordnet indførelse 
af tværeuropæiske tjenester (GSM, DECT, ERMES) 
Den Europæiske Radiokommunikationskomitc (ERC) og Det Europæiske 
Radiokommunikatonskontor (ERO) skal anerkendes som forum for samordning af 
frekvenstildeling i Europa jf. bestemmelserne i det aftalememorandum og den 
rammekontrakt, der er indgået med Europa-Kommissionen den 21. april 1994. 
Følgende områder prioriteres højt inden for frekvensområdet i Europa: 
der skal på kort sigt træffes foranstaltninger i forbindelse med TETRA, satellitbaserede 
personkommunikationssystemer og UMTS136) - der skal feks. afsættes harmoniserede 
europæiske frekvensbånd til vigtige systemer og tjenester137'. 
frekvensspektret under 2000 MHz skal tages op til en gmndig revision, hvor det bl.a. skal 
gennemgås, hvordan frekvenserne bmges af radio/tv-selskaber, fastnetoperatører og mobil-
og personkommunikationsoperatører. 
På mellemlang til lang sigt kan man kun sikre den videre vækst i mobil- og 
personkommunikationsscktoren, hvis sektoren får en større andel af del samlede 
tilrådighcdståcndc spektrum. De mest præcise overslag viser, at der er behov for 
yderligere 100-200 MHz udover de nuværende allokeringer13*'. Men eftersom det 
vil tage lang tid at frigøre en del af spektret under 2000 MHz, er det vigtigt, at 
man kommer i gang snarest muligt. 
der skal etableres fleksible, samordnede procedurer for frekvensallokering 
136) Der skal vedtages en beslutning, som skal erstatte ERC's nugældende henstilling om DCS-1800. I 
forbindelse med TETRA - et system, som kommer til at spille en stor rolle for mobile 
fjernforbindelser - skal der ske noget lignende, så det kan sikres, at de nødvendige frekvenser 
allokeres. Der skal træffes yderligere tiltag for satellitbaserede personkommunikationssystemer, 
feks. LEO-systemer. Endelig forudsætter videreudviklingen af UMTS i Europa, at der træffes en 
klar beslutning om implementering af de frekvensbånd, der blev fastlagt ved WARC-92 for 
UMTS/FPLMTS. 
137) Der vil blive fremlagt en rapport om TETRA i oktober 1995, en slutrapport om DCS-1800 i marts 
1995 og en slutrapport om satellitbaseret personkommunikation i oktober 1995, og endelig skal der 
i forbindelse med Det Universelle Mobiltelekommunikationssystem (UMTS) foretages en 
indledende vurdering af, i hvilket omfang og hvornår det nødvendige spektrum til 2 generations 
mobilsystemer (GSM, DCS-1800, TETRA, TFTS) kan ventes at stemme overens med UMTS. 
Som eksempel på andre vigtige tværeuropæiske systemer, som der skal udarbejdes dokumenter om, 
kan nævnes: mobilsatellitsystemer, VSAT/SNG, satellittransmission (lyd/tv), T-DAB (jordbaseret 
digital lydtransmission), trådløse LAN-net, mobilbredbåndssystemer og mikrobølge-tv-
dislributionssy slemer. 
13X) GSM MoU Group, Comments to the Mobile Green Paper of the European Commission, 7 
september 1994. 
109 -
Infrastrukturlibcraliscringcn vil lægge større pres på de eksisterende 
samarbejdsformer, fordi den vil ogc både efterspørgselen efter frekvenser i 
medlemsstaterne og behovet for (tværeuropæisk samordning. Del vil blive stadig 
mere almindeligt, at operatører, som driver net i flere forskellige medlemsstater, får 
brug for samordnede frekvensallokeringer. 
VII. 10.4 Telefonbøger og oplysningstjenester i et fuldt liberaliseret miljø 
Nar kommunikationsområdet er fuldt liberaliseret, bliver tjcncslcudvalgct meget bredere, og derfor 
bliver det endnu vigtigere med abonnentfortegnelser (telefonbøger og oplysningstjenester). 
Abonnentfortegnelserne er den vigtigste tilgang til teletjenesterne, og derfor spiller de en central 
rolle for anvendelsen af tjenesterne i et konkurrencebaseret miljø. Og med den nye teknologi (især 
"interaktivitetsprincippet" i feks. videotex-tjenesterne) flytter oplysningstjenesterne sig efterhånden 
selv over i multimediesektoren, og dermed kan de komme til at give denne sektors udvikling et 
solidt skub fremad 
Nar der bliver indfort konkurrence inden for teleområdet, skal EU-regleme for teleområdet udvides 
til også at omfatte telefonboger og oplysningstjenester. Det skal også sikres, at der fortsat fores en 
samlet fortegnelse over alle abonnenter, og at alle brugere har let adgang til en oplysningstjeneste 
til en rimelig pris. 
Derfor foreslår Kommissionen følgende principper for sektorens udvikling: 
Brugerne af offentlig taletelefoni i de forskellige medlemsstater skal have adgang til 
mindst en navnebog, hvori de kan finde navn og nummer på abonnenter på mobil- og 
fastnettet, og de skal endvidere have adgang til mindst en oplysningstjeneste. Begge dele 
skal ske til rimelige priser 
Monopoler og særrettigheder på markedet for telefonbøger skal afskaffes i de 
medlemsstater, hvor de stadig findes. 
Adgangen til "råoplysningerne" om abonnenter skal styres på gmndlag af objektive, 
gennemskuelige og ikke-diskriminerende kriterier og i overensstemmelse med EU-
regleme, især konkunencercglernc, ONP-bestemmelserne, reglerne om beskyttelse af 
personlige oplysninger og privatlivets fred samt de relevante bestemmelser om ophavsret 
(retlig beskyttelse af databaser). 
Der skal sigtes mod at fremme ny teknologi (elektroniske telefonbøger, CD-ROM og 
X.500-tjenester) og indføre multimedieteknik 
Der skal opstilles regler om beskyttelse af privatlivets fred, personoplysninger og 
intellektuel ejendomsret. 
Kommissionen har til hensigt at offentliggøre en meddelelse, hvor der foretages en detaljeret 
gennemgang af de lovgivningsmæssige aspekter i forbindelse med udviklingen på EU's marked for 
abonnentoplysningstjenester. 
- 110 -
VII. 11 Tiltag inden for beslægtede områder 
1 grønbogens 1. del papeges folgendc: "Når lovprincipperne skal udarbejdes, skal der også lages 
hojdc for EU-politikken inden for beslægtede områder, såsom det audiovisuelle område i 
forbindelse med indholdet af tjenesterne, databeskyttelse og kommunikationshemmelighed og 
intellektuel ejendomsret samt beskyttelse af forbmgemes økonomiske interesser. Så kan EU-
politikken vedrørende infrastrukturliberalisering danne det konsekvente gmndlag, som 
Kommissionen efterlyste i sin handlingsplan om Europa på vej mod informationssamfundet" 
VII. 11.1 Databeskyttelse og kom m unikationshem m elighed 
Hvis der skal gennemføres en vellykket liberalisering af udbuddet af infrastmktur, er det yderst 
vigtigt, at der hurtigst muligt arbejdes videre med direktivforslaget om databeskyttelse og det 
foreslåede særdirektiv om beskyttelse af kommunikationshemmeligheden i digitale net139'. 
Disse tiltag er en forudsætning for, at man kan få fjernet de hindringer, der i dag står i vejen for 
udbud og drift af tværeuropæiske telenet og -tjenester på grund af medlemsstaternes forskellige 
love for området. Tiltagene vil også kunne skabe et klarere billede i offentligheden af, at del er 
tanken af liberalisere nettene. Nar de foreslåede regler bliver indført, vil der være et klart 
lovgrundlag for datasikkerhed og kommunikationshemmelighed samt opbevaring og behandling af 
data. 
Der skal fores tilsyn med, hvordan direktiverne fungerer, så de om nødvendigt kan tilpasses, hvis 
de udfordringer, informationssamfundet skaber, dikterer det. 
Nar der opstilles nye nclstandardcr, bor der også tages højde for, al databeskyttelsen skal sikres 
Oplysninger om drift og opkald er et uundværligt værktøj i forbindelse med tjenesteudbud og 
netdrift pa konkurrcnecbasis, og derfor skal adgangen lil disse oplysninger også følge traktatens 
konkurrenceregler, savidt del nu lader sig gøre uden al skade datasikkerheden og 
kommunikationshemmeligheden. 
Infonnationssystemcrs sikkerhed behandles mere generelt i handlingsplanen herom fra 1992140'. 
Endvidere har Kommissionen som led i handlingsplanen om Europa på vej mod 
informationssamfundet bebudet, at den vil offentliggøre en meddelelse om systemsikkerhed og 
medlemsstaternes rolle i denne forbindelse. 
139) Forslag til Rådets direktiv om beskyttelse af personer i forbindelse med behandling af 
personoplysninger, KOM(90) 314 endelig udgave, EFT nr. C 277 af 15.1 1.1990, og det ændrede-
forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om beskyttelse af personoplysninger og 
kommunikationshemmeligheden i forbindelse med digitale telenet, herunder det tjenesteintegrerede 
digitalnet (ISDN) og digitale mobilnet, KOM(94) 128 endelig udgave af 13.6.1994. 
140) Se Rådets afgørelse 92/242/HOF af 31. marts 1992 om informationssystemers sikkerhed (HIT nr. I, 
123 af X.5 1992. s. 19). 
11 
VII 11.2 Den audiovisuelle sektor / mediesektoren 
Det nye kommunikationsmiljø, der opslår som følge af den sammensmeltning, der sker mellem 
radio/tv-, tele- og informationsteknologi, forudsætter, at liberaliseringen af de infrastrukturer, der 
anvendes til fremforing af tjenester og audiovisuelle programmer, gribes an på en måde, som 
tilgodeser EU-politikken for disse områder. 
Det fremgår også af Kommissionens handlingsplan Europa på vej mod informalionssamfundet, 
ligesom princippet hvad angår infrastrukturpolitikkens indflydelse på kulturområdet støttes af det 
nye afsnit IX om kultur i Traktaten om Den Europæiske Union og EF-traktatens artikel 128, stk. 4, 
som indeholder følgende bestemmelse: 
"Fællesskabet tager hensyn til de kulturelle aspekter i sin indsats i henhold til andre bestemmelser i 
denne traktat". 
I handlingsplanen opridses en række politiske tiltag vedrørende det audiovisuelle område. 
Kommissionen bebuder feks., at den vil offentliggøre en rapport om, hvordan direktivet om 
"fjernsyn uden grænser" fra 198914" kan gennemføres og tilpasses. 
Nar det drejer sig om infrastruktur, bør man huske, at det i dette direktiv var tanken at fremme det 
frie udbud af radio/tv-tjenester pa grundlag af en generel regel om, at medlemsstaterne selv er 
ansvarlige for lovtilsynet med de programmer, der udsendes fra deres område. Derfor er de også 
forpligtede til at tillade transmission og videretransmission af sådanne programmer inden for deres 
omrade"2'. 
I handlingsplanen bakkes der op om, at lovgrundlaget for audiovisuelle programmer finder 
anvendelse, uanset hvordan programmerne fremføres. 
Derudover skal der tages stilling til, i hvilket omfang forskellige love medlemsstater imellem - for 
slet ikke at nævne forskellige anvendelsesområder - kan bremse etableringen af tværeuropæiske 
multimedietjenester. 
Kommissionen er for tiden i gang med undersøge, om der kan opstilles et klarere regelsæt end 
bestemmelserne i direktiv 89/552/EØF. 
Hvad angår mediekoncentration, som omtalt i handlingsplanen, vedtog Kommissionen den 5 
oktober, da alle interesserede parter var blevet hørt, en meddelelse143' om opfølgning af grønbogen 
om "Pluralisme og koncentration i medierne i det indre marked"144'. 
141) Rådets direktiv 89/552/EØF af 3. oktober 1989 om samordning af visse love og administrative 
bestemmelser i medlemsstaterne vedrørende udøvelse af tv-radiospredningsvirksomhed (ITT nr. I, 
298 af 17.10.1989, s. 23). 
142) For at lette denne gensidige anerkendelse foretages der i direktivet en harmonisering af visse 
minimumsområder, bl.a. i forbindelse med reklame, sponsorering, beskyttelse af mindretalsgrupper 
og forbrugerbeskyttelse. 
143) Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet - opfølgning afhøringen i 
forbindelse med grønbogen "Pluralisme og koncentration i medierne i det indre marked - Vurdering 
af behovet for et EF-initiativ (KOM(94) 353). 
144) KOM(92)480 
112 
I meddelelsen analyseres udfaldet af høringsprocessen, og det konkluderes, at det nok vil være pa 
sin plads med cl EU-tiltag vedrørende ejerskab inden for medieområdet. Derfor er del tanken som 
anden fase at undcrsogc, hvordan et sådant tiltag skal udformes. Der skal foretages en høring, hvor 
der uddeles spørgeskema og tages stilling til to undersøgelser om indflydelse på medierne og 
mulighederne for at anvende seertal og lignende midler til at bedømme diversificeringen i 
medierne. 
En liberalisering af infrastrukturen, dvs fremføringsncttenc, vil i denne forbindelse være en viglig 
faktor i debatten. 
Hvad angår indholdet af de audiovisuelle programmer, anbefales det i handlingsplanen, at 
Kommissionen bygger videre på erfaringerne fra høringen i forbindelse med grønbogen om 
"Strategiske muligheder for at styrke programindustrien i forlængelse af Den Europæiske Unions 
audiovisuelle politik"145'. Den løsningsmodel, der skal opstilles, skal tilgodese 
informationssamfundet, og derfor skal der både tages højde for lovgivningsmæssige aspekter (f.cks. 
fremme af europæiske programmer) og mulige incitamenter (feks. som led i opfølgningen af 
programmet MEDIA og sammenlægningen af de nationale støtteordninger). 
\' II. 11.3 Inlellek tue I ejendom sret 
Del understreges i handlingsplanen Europa på vej mod informalionssamfundet, at EU's gældende 
og foreslåede regler om intellektuel ejendomsret skal tages op til revision, sa man kan sikre, at der 
tages højde for de forhold, der gor sig gældende i informationssamfundet. 
I starlen af 1905 skal der i henhold lil handlingsplanen udarbejdes en grønbog om intellektuel 
ejendomsrcl. Det prioriteres højt at få vedtaget forslaget om retlig beskyttelse af databaser"6', 
eftersom det er en forudsætning for det nye lovgrundlag for net og elektroniske, 
informationsbaserede tjenester. 
VII.11.4 Forbmgemes økonomiske interesser 
Et af de vigtigste områder at få opstillet visse sikkerhedsforanstaltninger for, når der indfores 
konkurrence på infrastmkturom rådet, er forbmgemes økonomiske interesser. Det er et område, som 
prioriteres meget hojl i traktatens konkurrcnccbcslcmmclscr, og som er blevet endnu vigtigere, nu 
hvor traktaten om Den Europæiske Union er Irådl i kraft11". 
145) Strategiske muligheder for at styrke programindustrien i forlængelse af Den Europæiske Unions 
audiovisuelle politik, KOM(94) 96 endelig udgave. 
146) Tindret forslag til Rådets direktiv om retlig beskyttelse af databaser, KOM(93) 464 endelig udgave, 
SYN 393. I Kommissionens handlingsplan om Europa på vej mod inj'ormationssamjundet bebudes 
det, at der i starlen af 1995 vil blive udarbejdet en grønbog om intellektuel ejendomsret. 
147) I henhold til EF-traktatens artikel 129A skal Fællesskabet bidrage til virkeliggørelsen af et højt 
forbrugerbeskyttelsesniveau ved foranstaltninger, der indgår i gennemførelsen af det indre marked, 
eller "særlige aktioner, som støtter og supplerer den politik, medlemsstaterne forer med henblik på 
al beskvtte forbrugernes sundhed, sikkerhed og økonomiske interesser og sikre en passende 
forbrugeroplysning" 
"Forbrugere" er i artikel 2 i direktiv 93/13/HØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i 
forbrugeraftaler defineret som fvsiske personer, der ikke handler som led i deres erhverv. 
- 113 -
Det gælder ikke blol forbrugerbeskyttelse, men også forsyningspligt, regler om dalabcskvltclse og 
kommunikationshemmelighed samt sikring af EU's sociale og økonomiske samhørighed. I 
Bangemann-rapporten blev der også lagt vægt på forbrugerbeskyttelsen i informationssamfundel 
Det blev fremhævet, at masseforbrugermarkeder som feks. telebankservice, teleshopping og 
underholdningstjenester kommer til at spille en vigtig rolle for informationssamfundet, men at det 
vil være en kæp i hjulet på disse markeder, hvis der ikke opstilles passende 
forbrugerbcskyttclsesrcglcr. 
14 
VIII Lovgrundlagets fremtidige udvikling - sammensmeltningen af forskellige sektorer 
I del foregående afsnil blev del geneiimgåel, hvordan EU's polilik for teleområdet kan udvides til 
infrastrukturområdet. Men det fremgår af analysen i grønbogens afsnit 111, at del fremtidige 
lovgrundlag for infrastruktur skal være tilstrækkeligt fleksibelt til, at man kan imødegå de 
udfordringer, der opstår i forbindelse med sammensmeltningen af radio/tv-, tele- og 
infonnationsteknologi. 
Derfor skal der foretages en nærmere analyse af en række forhold, som der også skal lages højde 
for i et fælles lovgrundlag inden for de områder, der behandles her i grønbogen, samt i forbindelse 
med igangværende tiltag på beslægtede områder jf. ovenstående. 
Det primære problem ved denne sammensmeltning er, at radio/tv-området (også kabel-tv) og 
telenet og -tjenester i alle medlemsstater er underlagt vidt forskellige, separate særlove. Der er stor 
forskel på, hvordan og hvor meget der lovgives inden for de forskellige sektorer, alt efter hvilke 
målsætninger lovgivningen sigter mod. Disse målsætninger vil efter al sandsynlighed fortsat trække 
i forskellige retninger, selv efter at sektorerne er smeltet sammen. Og mange af de nuværende 
forskelle skyldes også. at det tit er forskellige ministerier, som varetager overlappende 
lovgivningsområder. 
Del fremtidige lovgrundlag skal tilpasses på en måde, så man fortsal tilgodeser disse lovforskellc. 
De forhold, der har medført lovforskellene, er der allerede taget højde for i de igangværende EU-
tiltag inden for beslægtede områder. 
Der er desuden en grundlæggende forskel på, hvordan lovgivningen for de tre områder er 
udformet. I forbindelse med informalionslcknologi er der næsten udelukkende blevet fokuseret på 
de tekniske forhold. 
I forbindelse med teleområdet har man i de fleste medlemsstater fokuseret på de tekniske aspekter 
af net og tjenester, men derudover er der også opstillet visse regler, som skal sikre almenhedens 
interesse, f.cks forsyningspligt for visse gmndlæggcndc tjenester eller krav om en vis 
minimumskvalilcl. 
Ud fra erfaringen inden for teleområdet er der opstillet forskellige grundprincipper, som kan lette 
debatten: 
En liberalisering af teleinfrastruktur og -tjenester skal ske sideløbende med, al der indføres 
et klart lovgrundlag, som kan kompensere for, at der ikke tidligere har været konkurrence 
(principper såsom ikke-diskriminering, gennemskuelighed osv.) indtil der er etableret et 
reelt konkurrencemarked. Det skal sikres, at alle virksomheder frit kan etablere sig og 
udbyde tjenester, som de vil. Et klart, konsekvent lovgmndlag er en forudsætning for, at 
man kan sikre investeringen i de nye markeder. 
Det er yderst vigtigt, at der iværksættes en effektiv, uafhængig forvaltning på rette niveau. 
115 -
De nye markeder kommer måske lil at udvikle sig så hurtigt, al man ikke engang kan nå 
at fa udarbejdet detaljerede lovbestemmelser. Derfor skal der være tilstrækkelig 
fleksibilitet i reglerne, og det kan forventes, at man i stadig højere grad vil forlade sig på 
konkurrencereglerne. 
Nar det skal sikres, at der reelt bliver konkurrence indenfor teleudstyr og -tjenester, bor 
der ikke opstilles strenge strukturelle sikkerhedsforanstaltninger, som man feks. midt i 
firserne gjorde på det nordamerikanske marked. 
Såfremt der ikke er nogen vej uden om at opstille sikkerhedsforanstaltninger, skal 
løsningen sta i et rimeligt forhold til problemet - her tænkes feks. på gennemskuelige 
omkostningsopgørelsessystcmer og separat regnskabsføring for forskellige dele af 
virksomhedens aktiviteter. 
Hvis der ikke opstilles fælles lovgivningsprincipper, kan forskellene i lovgivning og 
tilsynsstrukturer. savel inden for som imellem de enkelte sektorer, komme lil at udgore en alvorlig 
hindring for etablering og drift af konkurrencebaserede kommunikationsinfrastrukturer og 
sam funktionaliteten i disse net inden for EU. Men i denne forbindelse skal der tages stilling til en 
række forhold: 
Hvem skid varetage tilsynet med den nye sektor, og hvilket niveau skid tilsynet foregå pa? 
1 praksis skal der her tages stilling til to områder, som bør behandles hver for sig: tilsyn med 
udbud af net og tjenester i EU (fremføringsmedier) og det lovgrundlag, som sikrer, at de nye 
tjenester frit kan udbydes via denne infrastruktur. Det sidste område har man indtil nu 
hovedsagelig beskæftiget sig med i radio/tv-sektoren. 
Denne gronbog skal give cl klart billede af, hvordan det er tanken at lovgive i forbindelse med 
udbud af net og tjenester, hovedsagelig pa grundlag af en konsekvent implementering af 
konkurrencereglerne, forskellige grundprincipper for udstedelse af infrastruktur- og tjcnesteliccnscr 
i EU samt ONP-reglernc. 
I denne forbindelse lægges der også i overensstemmelse med nærhedsprincippet vægt på den rolle, 
de nationale tilsynsmyndigheder spiller i forbindelse med det daglige tilsyn med sektoren. De 
losninger, der udarbejdes på EU-plan - feks. ONP-udvalgets mæglingsrolle eller implementeringen 
af konkuncncereglerne - skal kun finde anvendelse i situationer, som det klart vil være en fordel at 
gribe an pa dette plan 
I forbindelse med udstedelse af tilladelser er det fortsat de nationale tilsynsmyndigheder, som har 
ansvaret for det daglige tilsyn, og Kommissionen har derfor ikke fremlagt forslag om en 
centraliseret licensudstedelsesmyndighcd i forbindelse med de direktivforslag, der er fremlagt om 
gensidig anerkendelse af licenser og tilladelser til jord- og satellitbaserede tjenester. 
Grønbogen om mobil- og personkommunikation indeholder også følgende anbefaling: 
"Med henblik på at fremme etableringen af transeuropæiske net i overensstemmelse med traktatens 
artikel 12() B bor licenser til frem tidige mobilkommunikationssystemer, der har direk le indvirkning 
pa disse nets udvikling, bevilges - hvor del er nødvendigt og mest effektivt - efter en koordineret 
ordning mellem medlemsstaterne eller på EU-plan; i den forbindelse må der tages behørigt hensyn 
til medlemsstaternes og de nuværende licensindehaveres interesser"14H). 
Denne anbefaling kan, i betragtning af, hvor vigtige visse infrastrukturprojekter er for hele Europa, 
ikke blot siges at gælde for mobil- og satellitsektoren. Samordnet licensudstedelse er faktisk en 
forudsætning for, at sådanne tværnationale projekter kan lykkes fuldt ud. 
Det er ikke tanken her i grønbogen at komme nærmere ind på, hvilke regler der skal gælde for 
programindholdet, eller hvem der skal varetage dem. Men dette område er blevet berørt i 
forbindelse med andre horinger for forskellige områder (feks. intellektuel ejendomsret og ejerskab 
inden for mediesektoren), og i Bangemann-rapporten anbefales det at nedsætte en europæisk 
myndighed, hvis kommissorium skal fastlægges hurtigst muligl, og derfor vil Kommissionen geme 
modtage kommentarer om disse forhold. 
Hvem skal have ret til at udbyde net og tjenester? Skal det være tilladt frit at anvende enhver 
indus tinktur til enhver tjeneste? 
Det er vigtigt al få fastlagt, hvem der må udbyde infrastruktur og tjenester på cl liberaliseret 
marked. Skal teleselskaberne have lov til at at drive radio/tv-virksomhed? Hvordan skal det gribes 
an, hvis en virksomhed, feks. det dominerende teleselskab, har en stor andel i en konkurrerende 
infrastrukturudbyders virksomhed? 
Disse sporgsmal far stor indflydelse på den private sektors investering i nye infrastrukturer, og de 
debatteres allerede voldsomt feks. i Det Forenede Kongerige. På den ene side kan det skade kabel-
tv-selskabernes investerings- og konkurrenceevne på telekommunikationsmarkedet, hvis man uden 
forbehold giver teleselskaberne adgang til radio/tv-markedet. 
Pa den anden side vil det føre til betydelige omkostnings- og samdriftsbesparelser, hvis det sker en 
vertikal integration med deraf følgende bedre udnyttelse af nettene. EU har for øvrigt aldrig pålagt 
telesektoren brancherestriktioner, som man tidligere gjorde på det nordamerikanske marked. Og 
hvis man stillede krav om, at de pågældende selskaber skulle splittes op, ville det i en del 
medlemsstater skade investeringen i konkurrerende infrastmkturer. 
Nar disse forhold bliver debatteret grundigt, kan de som led i den generelle EU-lovgivning 
medvirke til, at der opstilles cl passende lovgrundlag, som kan fremme markedsudviklingen i 
stedet for at bremse den. 
148) Grønbog om mobil- og personkommunikation, forslag til standpunkter, VII.7 
- I 17 -
IX Emner, der skid behandles som led i høringen 
IX.1 På vej mod informationssamfundet 
Sigtet med dctlc dokuinenl er al foreslå forskellige principper og en tidsplan for det fremtidige 
lovgrundlag for netinfrastrukturer i EU ved at udvide EU's nuværende politik for teleområdet til 
også at omfatte infrastrukturer og sætte gang i en bred debat om disse emner. 
Hvis det sikres, at man får opstillet de nødvendige sikkerhedsforanstaltninger, vil liberaliseringen 
af infrastrukturområdet styrke udbygningen af telesektoren, hvilket er en forudsætning for 
virkeliggørelsen af informationssamfundet i EU. 
Når infrastmkturen bliver liberaliseret, vil det styrke fordelene ved tjenesteliberaliseringen, 
eftersom det vil fremme nyskabelsen og anvendelsen af ny teknologi og give bedre eller nye 
muligheder for at udbyde nye tjenester. El klart lovgmndlag og en utvetydig tidsplan giver 
sektoren sikkerhed for, hvor den står, savel hvad angår traditionelle som nye investorer. 
Pa lang sigl bliver der. efterhånden som der dukker integrerede og multimedicbaserede tjenester og 
systemer op. brug for et lovgrundlag, som tager højde for sammensmeltningen af tele- og radio/lv-
omrâdet. Det er allerede nu teknisk muligt at anvende kommunikationsinfrastmktur fra begge disse 
sektorer til at udbyde begge typer tjenester. Og på gmnd af informationssamfundet og de nye 
integrerede systemer vil det blive stadig sværere at skelne mellem de to tjenesteområder. 
En liberalisering af infrastrukturudbiiddet er en fomdsætning for telesektorens og 
informationssamfundets fremtidige udvikling, og i dette dokument gives en oversigt over, hvilke 
foranstaltninger og principper der er nodvendige på EU-plan for at opstille det nødvendige 
lovgrundlag Men man ma holde sig for ojc, at der også inden for de enkelte medlemsstater findes 
forskellige love for lelcomradcl og for radio/tv-området, ligesom der er forskelle medlemsstaterne 
imellem hvad angår lovgivningen for kabel-tv-tjcncstcr. Sådanne forskelle kan på lang sigt bremse 
udbygningen af kommunikations- og informationstjenester i EU. 
Derfor skal der tages hojdc for, hvordan man på længere sigt kan gribe sammensmeltningen af 
tele- og radio/tv-om rådet an. 
IX.2 De vigtigste ændringer og standpunkter 
Kommissionen vil nu gerne have kommentarer til forslagene i grønbogen samt de foranstaltninger, 
der beskrives i nedenstående tabel. Her skal man holde sig for øje, at visse omrader af EU-
politikken for teleområdet betragtes som mere presserende end andre, og at der er behov for et 
konsekvent lovgrundlag for etablering og udbud af teleinfrastmktur. Der skal også tages hensyn til 
grønbogens analyse af markedsudviklingen og den tekniske udvikling samt til de relevante 
traktatbestemmelser. 
118 -
1. Afskaffelse af særlige og eksklusive rettigheder for anvendelse af infrastruktur til 
fremforing af teletjenester 
1 grønbogens 1. del foreslås del som el generelt princip, at man bør kunne vælge frit, hvilken 
underliggende infrastruktur man vil bruge til fremføring af tjenester, som allerede er 
liberaliseret. 
Heraf følger yderligere to principper: 
Der bor træffes tiltag for at fjerne restriktionerne for anvendelse af selv- eller 
tredjepartsejet infrastmktur inden for følgende områder: 
fremforing af satellitkommunikationstjenester 
tilrådighedsstillelse af enhver allerede liberaliseret jordbaseret teletjeneste (også 
via kabel-tv-net) 
forbindelser (også mikrobølge-) inden for mobilnettet, som anvendes lil 
tilrådighedsstillelse af mobilkommunikationstjenester 
Der bor træffes tillag for at afskaffe eksklusive og særlige rettigheder for anvendelse af 
selv- og trcdjcparlscjct infrastruktur til fremføring af offentlig taletelefoni, når denne 
tjcncstckatcgori liberaliseres fra 1. januar 1998, og i stedet bør der opstilles 
godkendelsesordninger, som indeholder de nødvendige sikkerhedsforanstaltninger jf 
direktiv 90/388/EØF (tclcljcncstcdircktivet) og ONP-rammcdircklivcl, som skal 
fremlægges inden I januar 1996 som led i forarbejdet lil en fuld liberalisering af 
talctclefoniområdet jf Rådets resolution 93/C213/01. 
Ved Rådets mode den 17. november 1994 (telekommunikation), hvor man gennemgik 1. del af 
gronbogen. blev der bakket op om grundprincippet om, at udbud af teleinfrastruktur bør 
liberaliseres inden I. januar 1998149', omend med forskellige overgangsordninger for visse 
medlemsstater jf. Rådets resolution 93/C213/01150'. 
149) Forskellige medlemsstater har i en lilhorende erklæring opfordret Kommissionen til hurtigsl muligt 
at fremlægge forslag om anvendelse af alternative net til tjenester, som allerede er liberaliseret. 
Kommissionen forbeholdt sig på sin side ret til at træffe de foranstaltninger inden for dette område, 
som den er bemyndiget og forpligtet til. Den 21. december 1994 vedtog Kommissionen et 
direktivforslag om ændring af Kommissionens direktiv 90/388/EØF med henblik på at afskaffe 
restriktioner for anvendelse af kabel-tv-net til fremføring af teletjenester. 
150) For Irland, Grækenland, Portugal og Spaniens vedkommende højst fem år, og for Luxembourgs 
vedkommende hojst to år. Det står på nuværende tidspunkt ikke klart, om disse medlemsstater vil 
benytte sig af hele overgangsperioden. 
2. Bevarelse og udbygning af det almene tjenesteudbud 
"Et alment tjenesteudbud" beslår i, at alle brugere lil en rim cl ij', pris skal have adi'.an»', li! el 
lastlagt minimumssæt af driftssikre tjenester af en bcsleinl kvalitet De nærmere detaljer loi 
sådanne tjenester er fastlagt i Rådets resolution 94/C48/0I af 7. februar 1994 og den tilhørende 
erklæring fra Kommissionen. 
Det er målet at sikre, at bmgeme også drager fordel af, at telefontjenesterne bliver billigere og 
bedre og at der kommer større konkurrence og flere valgmuligheder. 
1 forbindelse med de strukturomstillinger, der for tiden foregår som led i forarbejdet lil 
liberaliseringen af tclctjencstcomradct, bor de nationale tilsynsmyndigheder sigte mod al fa 
fjernet generelle støtteordninger til lokal- og udcnbysopkald. Det kan ske ved at man (I) 
gennemforer en takstudjævning jf. Rådets resolution 93/C213/02 og (2) opstiller målrettede 
ordninger for at sikre, at forsyningspligten også opfyldes for abonnenter med særlige behov og 
abonnenter, som er "for dyre". Operatorerne bør etablere særtakster eller socialtakstcr for at 
sikre en optimal takststruktur. 
Nar udbud af infrastmktur er liberaliseret i EU, bør følgende grundprincipper gælde for 
forsyningspligten og det almene tjenesteudbud: 
Forsyningspligten bor kun gælde i forbindelse med teletjenester. Netoperatørerne bor 
ikke pålægges forsyningspligt for tjenester, der ikke berører teleområdet 
Der bor opstilles gennemskuelige ordninger til at fastlægge, hvilke omkostninger 
forsyningspligten medfører, og hvordan de skal finansieres. 
De nationale tilsynsmyndigheder bor opgøre forsyningspligtens omkostninger som det 
nettotab, operatorerne lider i tilfælde, hvor det koster mere at stille tjenesten til 
rådighed, end kunden betaler, plus eventuelle omkostninger lil betalingstelefoner, 
nødtjenester og andre sociale forpligtelser. 
Finansieringen af eventuelle tab, som forsyningspligten påfører operatørerne, skal ske 
pa et gennemskueligt gmndlag via nationale fonde til dækning af forsyningspligten, 
eller via tilslutningsafgifter, som lægges oven i s am trafik afgiften, hvis den ovrigc 
finansiering ikke slår til. 
Forsyningspligten skal sa vidt muligt finansieres via forsyningspligtfondc frem for 
tilslutningsafgifter. De operatorer og tjenesteudbydere, der kan modtage støtte, bor også 
indbetale bidrag til fonden, og det finansielle ansvar bør fordeles som retfærdigt som 
muligt efter proportionalitetsprincippet. 
Finansieringsordningerne bor administreres enten af den nationale tilsynsmyndighed 
eller af en organisation, som tilsynsmyndigheden har udpeget, ordningerne bør 
kontrolleres af myndighederne, og de skal overholde traktatens konkurrenceregler. Som 
led i disse ordninger skal de nationale tilsynsmyndigheder efter et gennemskueligt 
system med offentlig indsigt opgorc. hvilke omkostninger forsyningspligten paforcr 
operatorerne Dette system ændres om nødvendigt, hvis der sker ændringer i 
konkurrencesituationen. 
20 
I forbindelse med liberaliseringen af tjenester og infrastrukturer bor incdlciusslalernc sogc al ( I ) 
fa fastlagt, hvilke udgifter forsyningspligten medfører og (2) etablere nationale ordninger for, 
hvordan forsyningspligten skal finansieres, især i medlemsstater med net, som ikke er særlig 
store eller avancerede. 
Kommissionen foreslår inden udgangen af 1995 et fælles lovgmndlag for disse områder. 
De nationale tilsynsmyndigheder bør sammen med Kommissionen jævnligt undersøge, om 
forsyningspligten bliver overholdt, feks. hvad angår dækningsgraden for privatabonnenter, 
ventetider, opstilling af offentlige betalingstelefoner samt særordninger for kunder med særlige 
behov og kunder, som er "for dyre". 
Definitionen af det almene tjenesteudbud bør holdes åben, så den kan udvikle sig sideløbende 
med teknologien, udgiftsniveauet og de stadig mere avancerede tjenester, og sa det kan sikres, 
at informationssamfundet er for alle, og ikke blot for et privilegeret mindretal. 
3. Samtrafik og interoperabilitet 
Grundprincipper 
Samtrafikaftaler falder ind under konkurrencereglerne. Men der skal, i det omfang det er 
nødvendigt, kastes lys over, hvordan reglerne gælder for samtrafikaftaler. Det indebærer feks., 
at de nuværende restriktioner for samtrafik mellem forskellige typer 
kommunikationsinfrastmktur, såvel offentlige som private net (dvs. faste net, mobilnet, kabel-tv-
nct og satellitbaserede net), skal afskaffes. 
Inden for de omrader, der allerede er underlagt ONP1", skal ONP-principperne ved hjælp af et 
særdirektiv om samtrafik udbygges til også at omfatte netgrupper, så spørgsmålet om offentlige 
teleinfrastmkturer kan blive grebet an på en konsekvent måde og interoperabiliteten mellem 
EU's tjenester og net kan blive så stor som mulig. Direktivet skal: 
fastlægge, hvilke rettigheder og forpligtelser de virksomheder, der udbyder offentlig 
teleinfrastruktur, har i forbindelse med anmodninger om samtrafik; her tænkes feks. på, 
i hvilke tilfælde de skal foretage sammenkobling, og om de skal tilbyde forskellige 
slandardsammenkoblingsmådcr. 
sa vidt muligt overlade samtrafikaftaleme til markedskræfterne, omend der skal gælde 
visse overordnede principper, som de nationale tilsynsmyndigheder forer tilsyn med. 
151) ONP-vilkårene gælder i dag for offentlige net, hvis operatører har monopol eller særrettigheder. 
Som led i den igangværende revision af ONP-vilkårene vil det blive fastlagt, hvilke operatorer 
ONP-vilkårene fremover skal gællde for. 
12 
som led i disse overordnede principper fasllæggc fælles regler om 
konkurrenccligcstilling, samtrafikaflalcrncs gennemskuelighed, tekniske standarder 
(forst og fremmest frivillige standarder) og overholdelse af væsentlige krav. 
opstille forligsordninger i medlemsstaterne og på EU-plan. 
El direktiv om ONP-vilkar for samtrafik skal også indeholde takstprincipper for samtrafik 
mellem offentlige telenet og -tjenester, bl.a.: 
fælles principper om takster for samtrafik 
fastlæggelse og refusion af udgifter til dækning af forsyningspligten, på grundlag af 
nettoomkostninger 
omkostningsbercgningsordninger 
Fri adgang til infrastruktur- implementering af ONP-principperne og konkurrencereglerne 
Fri adgang til offentlige teleinfrastrukturer er en forudsætning for, at der kan etableres el 
effektivt, konkurrencebaseret miljø for teleinfrastruktur og -tjenester i infonnationssamfundet. 
Derfor er det ikke blot konkurrencereglerne, der skal implementeres, men også ONP-
rammedircktivets grundprincipper, som skal udvides og om nødvendigt tilpasses, så 
lovgivningen for EU's kommunikationsinfrastruktur kan blive grebet an fra en konsekvent 
indfaldsvinkel. Det indebærer folgendc: 
De generelle ONP-princippcr skal implementeres på samme made af de nationale 
tilsynsmyndigheder som led i de enkelte medlemsstaters lovgivning, og traktatens 
konkurrenceregler skal også gælde for telesektoren. 
I forbindelse med ONP er det tanken, at disse vilkår føres ud i livet ved hjælp af 
gruppelicenser eller tilladelser til at udbyde kommunikationsinfrastruktur. 
Vilkårene skal sikre, al der er fri adgang til nettene, al de "væsentlige krav" overholdes 
og at taksterne er omkostningsægte. 
Det skal sikres, at der i hele EU er tilstrækkelig transmissionskapacitet; det skal forsi 
og fremmest ske ved at revidere direktivet om ONP-vilkår for lejede kredslob. 
Der skal etableres gennemskuelige regnskabssystemer hos de virksomheder, der 
udbyder offentlige teleinfrastmkturer; som led heri skal der føres separate regnskaber 
for de aktiviteter, der har at gøre med telekommunikation, og dem, der ikke har det, og 
der skal indfores gennemskuelige systemer til opgørelse af virksomhedens udgifter til 
udbud af infrastmktur og tjenester. 
- 122 -
Der skal indforcs fælles tekniske standarder på frivilligt grundlag (baseret på 
europæiske standarder), omend med obligatoriske brugcrhoringsordningcr, såfremt dette 
er nødvendigt for al opfylde brugernes behov. 
De nuværende bestemmelser skal i forbindelse med liberaliseringen revideres, hvor 
dette er nødvendigt for at sikre, at taksterne bliver omkostningsægte. 
4. Udstedelse af tilladelser 
Procedurer for udstedelse af tilladelser 
Det er malet al nå frem til et EU-dækkende lovgmndlag for udstedelse af tilladelser i 
forbindelse med kommunikationsinfrastrukturer, og derfor bør procedurerne fastlægges med 
folgendc for ojc: 
Medlemsstaterne bør give tilladelse til etablering og udbud af infrastrukturer i EU på 
gmndlag af åbne, ikke-diskriminerende og gennemskuelige procedurer. 
Der m a kun opstilles begrænsninger for, hvor mange tilladelser der udstedes, på 
grundlag af væsentlige krav1"' eller, hvor del drejer sig om offentlige net, krav om 
varetagelse af offentlige servicefunktioner i form afregulering af forretningsvilkårene. 
Nar det gælder etablering af nye kommunikationsinfrastrukturer, bør de væsentlige krav 
om nødvendigt også omfallc miljøbcskyUclse og målsætninger i byplanlægningen. 
Begrænsninger i antallet af tilladelser kan kun berettiges ud fra væsentlige krav, der har 
at gøre med frekvensspektret, miljøhensyn eller byplanlægning. 
Sådanne begrænsninger skal være i overensstemmelse med traktatens konkurrenceregler 
og bestemmelserne om fri etableringsret og fri bevægelighed for tjenesteydelser 
Procedurerne skal indeholde en klar angivelse af, hvilke kriterier der lægges til grund 
for udvælgelsen, og hvilke vilkår der stilles for den pågældende tilladelse. 
Udbygningen af tværeuropæiske telenet og -tjenester skal fremmes, og derfor skal 
udstedelse af nationale tilladelser til sådanne net, hvor det er nødvendigt, koordineres 
for at lette en samtidig idriftsættelse af nettet i alle de lande, det omfatter. 
152) "Væsentlige krav" er defineret i EF-retten (se afsnit VII.3) og vedrører bl.a. nettets sikkerhed, 
kommunikationshemmelighed, brugersikkerhed og operatørens personales sikkerhed, effektiv 
udnvttelse af frekvensspektret, elektromagnetisk kompatibilitet og om nødvendigt interoperabilitet 
mellem tjenester og databeskyttelse. 
1 visse tilfælde kan væsentlige krav i forbindelse med netinfrastruktur også omfatte miljøbeskyttelse 
og målsætninger, der indgår i byplanlægningen. 
23 
Udvælgelseskriterier i forbindelse med licenser og tilladelser 
Licenser og tilladelser skal udstedes ud fra kriterier, som i forvejen er offentliggjort. I 
de tilfælde, hvor nettene er beregnet til offentligt brug og der kun udstedes cl 
begrænset antal licenser, kan disse kriterier opstilles på gmndlag af krav om 
varetagelse af offentlige servicefunktioner i form af regulering af 
forretningsvilkårene153j. Hvis kriterierne ikke er harmoniseret på EU-plan, bør de under 
alle omstændigheder offentliggøres på forhånd, og det bør sikres, at kriterierne 
overholder traktatens regler. 
I henhold til EU-rcglcrnc og EØS-reglcrne må udvælgelseskriterierne ikke medføre, at 
en virksomhed diskrimineres efter hvor den kommer fra eller hvor den feks. indkøber 
sit udstyr 
Begrænsninger i antallet af tilladelser, der udstedes, eller afslag til en given virksomhed 
(eller forhandsudclukkclsc af den) skal være berettiget i henhold til Iraktatrcglcmc og 
proportionalitetsprincippet. 
Princippet om gensidig anerkendelse af licenser eller tilladelser gælder som regel ikke 
for infrastrukturliccnscr. Del gælder feks. nationale fastnclsliccnscr, som indebærer 
ekspropriations- og brugsrettigheder. Men gensidig anerkendelse bor gælde for visse 
elementer af licensudstedelsesprocedureme, feks. dokumentation af ansøgernes 
tekniske fagkundskab eller okonomiskc stilling. 
Betingelser, iler indgår i tilladelser til udbud af kommunikationsinfrastruktur 
Pa grundlag af EU-rcglcrnc bor nye infrastrukturtilladclscr overholde folgendc principper: 
Licensvilkår for infrastruktur skal være baseret på objektive kriterier, være 
gennemskuelige, ikke-diskriminerende og skal overholde proportionalitetsprincippet De 
samme kriterier gælder for gebyrer, der opkræves i forbindelse med licenser. 
Licenser ma ikke indeholde vilkår, som ikke er berettiget ud fra væsentlige krav eller, 
hvor det drejer sig om offentlige teleinfrastmkturer1541, krav om varetagelse af 
offentlige servicefunktioner i form afregulering af forretningsvilkårene, som angives i 
de pa forhånd offentliggjorte kriterier. 
Infrastmktur, som ikke er beregnet til offentligt bmg (feks. infrastruktur til interne net 
eller lukkede brugergmpper) må kun pålægges vilkår, som har baggrund i væsentlige 
krav. 
153) "Krav om varetagelse af offentlige servicefunktioner i form af regulering af forretningsvilkårene" er 
defineret i EF-retten (se afsnit VII.3). Regulering af forretningsvilkårene kan bl.a. vedrøre 
tienesternes permanens, disponibilitet og kvalitet, og de kan feks. indebære, at 
infrastruklurudbvderen skal opfylde visse vilkår vedrørende fagkundskab og økonomisk stilling. 
154) Licensvilkårene for operatorer, som ikke har ekspropriations- og brugsrettigheder, bor være mindre 
restriktive, navnlig hvad angår krav til dækningsgraden. 
24 
Licenser ma ikke indeholde vilkår, som stiller grænser for, hvor store andele af 
virksomheden der må ejes af borgere eller virksomheder fra andre EU- eller EØS-
landc. 
Eventuelle begrænsninger for ejerskab eller indflydelse skal overholde EU-retten og de 
aftaler, som Det Europæiske Fællesskab har indgået med andre lande. 
Liccnsvilkarcnc skal sikre, at forbrugerne beskyttes mest muligt og at 
konkurrencereglerne overholdes. 
Udbud af teletjenester 
Medlemsstaterne bør ikke udstede særliccnser til udbud af tjenester (i modsætning til 
etablering og drift af net). Der bør udstedes gmppelicenser eller generelle tilladelser 
eller opstilles krav om, at tjenesteudbydere oplyser dc(n) pågældende mcdlcnisstal(cr)s 
nationale tilsynsmyndighcd(cr) om, at de har til hensigt at udbyde tjenester i 
medlcmsstate(r)n(c). 
1 forbindelse med uafhængige tjenesteudbydere, som udbyder offentlig taletelefoni ved 
gensalg, bor man måske undersøge, hvordan og hvornår disse selskaber (alt efter 
markedsstilling) skal bidrage til opfyldelsen eller finansieringen af forsyningspligten 
(via tilslutningsafgifter eller en forsyningspligtsfond jf. pkt 3 nedenfor). 
Tjenesteudbydernes adgang til infrastmkturen bør baseres på handelsaftaler (som skal 
overholde konkurrencereglerne) og om nødvendigt ONP-princippcrne jf. nedenstående 
regler. 
Kommissionen vil med jævne mellemrum undersøge, om det er nødvendigt at træffe 
yderligere tillag for at beskytte forbrugerne. Hvis det er tilfældet, skal de pågældende 
tiltag være i fuld overensstemmelse med traktatens bestemmelser og 
proportionalitetsprincippet. Det vil være bedst, om man kan nå frem lil regler, som der 
er enighed om blandt sektorens parter (feks. en adfærdskodeks), i stedet for bindende 
lovgivningstiltag, og til generelle tilladelser og gruppelicenser frem for særlicenser eller 
-tilladelser. Men hvis en sådan adfærdskodeks ikke sikrer forbmgemes interesser i 
tilstrækkelig grad, bor der træffes bindende lovgivningstiltag. 
5. Konkurrenceligestilling 
Pa el marked, der i mange ar fremover vil blive præget af dominerende operatorer, som sidder 
pa nogle alt for begrænsede faciliteter, bliver en fuld implementering af konkurrencereglerne en 
forudsætning for, at der kan etableres et regulært konkurrencemiljø. Det indebærer, at der om 
nødvendigt opstilles hensigtsmæssige procedurer og sikkerhedsforanstaltninger. Det drejer sig 
feks. om følgende: 
samtrafikaftaler skal kontrolleres 
125 -
der skal fores tilsyn med, hvilke betingelser der stilles for infrastruktur- og 
tjenesteudbyderes adgang til faciliteterne 
der skal føres kontrol med joint ventures 
ordninger til finansiering af forsyningspligten skal vurderes 
det skal sikres, at der er åben og ikkc-diskrimincrcndc adgang lil ekspropriations- og 
brugsrettigheder 
det skal undersøges, hvilke følger det kan få, hvis flere forskellige virksomheder i 
fællesskab ejer cl net eller udbyder net og tjenester. 
Det sidste punkt forudsætter, at komniunikationsinfrastruktumdbydcrnc indfører gennemskuelige 
regnskabssystemer. Henned tænkes også på, at der skal føres separate regnskaber for de af 
virksomhedernes aktiviteter, der har med telekommunikation at gøre, og de af dem, der ikke har 
det, og at infrastmktumdbydere, som også udbyder teletjenester, skal indføre gennemskuelige 
udgiftsbercgningssy stemer. 
6. Adgang til ekspropriations- og bmgsrettigheder samt frekvenser og numre. 
Hvis det skal sikres, at man på bedste vis får indført et konkurrencemarked for infrastruktur, 
skal det sikres, at der er adgang lil visse grundlæggende ressourcer Det gælder feks 
ekspropriations- og brugsrettigheder, frekvenser til Irådløsc nctlcd, numre og 
telefonbøger/oplysningstjenester. 
Ekspropriations- og bmgsrettigheder 
Medlemsstaterne bor tildele kominunikationsnctopcratørcr ekspropriations- og 
brugsrettigheder efter åbne og gennemskuelige procedurer. 
Hvis miljøhensyn eller lignende (feks. risiko for trafikpropper) eller andre væsentlige 
krav forhindrer, at alle ansogcre kan tildeles ekspropriations- og bmgsrettigheder, bor 
medlemsstaten opstille ordninger for, hvordan ledningsføring kan deles på frivilligt 
grundlag, og lage stilling lil, om det skal gøres obligatorisk at dele ledningsføringen, 
hvis det er nødvendigt for at forhindre flaskehalsproblemer. 
Nar der indføres konkurrence inden for udbud af infrastruktur, skal medlemsstaterne 
sikre, at de etablerede televirksomheder pålægges de samme betingelser som 
konkurrenterne hvad angår ekspropriations- og bmgsrettigheder, og indføre 
bestemmelser om, at virksomhederne skal deles om forskellige faciliteter, såfremt det er 
nødvendigt for at undgå, at nye operatører hindres i at komme ind på markedet. 
Frekvenser 
Adgangen lil frekvensspektret bliver mere og mere vigtig, nar man inden for fremtidige net skal 
sikre, at man benytter den optimale kombination af fastnet- og trådløs teknologi. For at stolte 
denne udvikling bor der træffes visse foranstaltninger, feks.: 
26 
CEPT/ERC bor indlede en omfattende gennemgang af, hvordan frekvenserne bruges af 
radio/tv -selskaber, fastnclopcralorcr og mobil- og pcrsonkommunikalionsopcralorcr. 
Som led i delle arbejde skal der også tages stilling lil. hvordan disse anvendelser 
hannonerer med, hvilke dele af spektret der anvendes til forsvars- og sikkerhedsformål. 
I forbindelse med tværeuropæiske net skal frekvensallokeringen i medlemsstaterne 
samordnes endnu gmndigerc. 
Nummcrplancr 
Med henblik på at gøre det lettere at investere i net, skal der etableres hensigtsmæssige 
principper for, hvordan man sikrer adgangen til numre. Det medfører feks. følgende: 
Det ma pa EU-plan prioriteres højt at få etableret et europæisk nummereringssystem for 
særtjenester (feks. frikaldsnumre, særtakster, fællesbetaltc tjenester). 
Den Europæiske Telestyrelse (ETO) er ved at opstille retningslinjer for, hvordan de 
nationale tilsynsmyndigheder bedst kan administrere og føre tilsyn med de nationale 
nummcrplancr. 
Den refornipakke, der vil blive forelagt for Rådet inden 1. januar 1996, berører bl.a. en 
europæisk nummercringsrcform. 
Telefonboger og oplysningstjenester 
Det er vigtigt, at netoperatørerne og tjenesteudbyderne har adgang lil abonncnldata og at 
abonnentenie har adgang til en bredtdækkende oplysningstjeneste. 1 forbindelse hermed bor man 
bl.a. tage hensyn til folgendc forhold: 
Det skal sikres, at der er adgang til abonnentdatabaser og rådata over abonnenterne ud 
fra objektive, gennemskuelige og ikke-diskriminerende kriterier og i overensstemmelse 
med EU-lovgivningen, navnlig traktatens konkurrenceregler, ONP-principperne og 
bestemmelserne om beskyttelse af personoplysninger og 
kommunikationshemmeligheden samt, hvor det er relevant, lovgivningen om 
intellektuel ejendomsret. 
Der skal føres en universel telefonbog og mindst 1 oplysningstjeneste155', som omfatter 
oplysninger om alle abonnenter, de bmger tjenester på fast- og mobilnettet, og alle 
bmgere skal have adgang til denne tjeneste. 
7. Tiltag inden for beslægtede områder (databeskyttelse, det audiovisuelle omrade, 
mediesektoren og intellektuel ejendomsret). 
Fælles regler for databeskyttelse og kommunikationshemmelighed er en fomdsætning for 
infonnationssamfundets udvikling og afskaffelsen af andre hindringer for en effektiv udnyttelse 
af et liberaliseret kommunikationsinfrastmktumdbud. 
155) Kommissionen vil i en kommende meddelelse om abonnentfortegnelser gennemgå, hvilke vilkår 
der skal gælde for sådanne telefonboger og oplysningstjenester, som udbydes til offentligheden. 
127 -
I denne forbindelse bor der nu hurtigst muligt arbejdes videre med direktivforslaget om 
dalabcskvltclse og del foreslåede særdirektiv om beskyttelse af kommunikalionshcmmclighcdcn 
i digitale nel|V". 
Kommissionen har allerede i sin handlingsplan Europa på vej mod informationssamfundet 
bebudet, at der fortsat vil blive arbejdet med informationssamfundet, hvilket bl.a. indebærer, at 
Kommissionen vil: 
fremlægge en meddelelse om sikkerhedsproblemer og medlemsstaternes rolle i denne 
forbindelse 
fremlægge forslag om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes regler om uautoriseret 
adgang, og 
udarbejde en gronbog om juridisk beskyttelse af krypterede transmissioner. 
De tiltag, der træffes inden for disse områder, vil hjælpe med til sikre, at man får skabt de bedst 
mulige forhold for konkurrencen på infrastmkturom rådet. 
Kommissionen har ligeledes i handlingsplanen Europa på vej mod informationssamfundet 
papeget, hvad der kan gøres inden for forskellige områder for at hjælpe med til at forme det 
nye lovmiljo for infrastmkturer og tjenester. Denne politik kommer til at få stor indflydelse på, 
hvor omfattende investeringer der kan mobiliseres til finansiering af de konkurrerende net. 
Det drejer sig bl.a. om folgendc: 
Medieejerskab: Kommissionen vedtog for nylig en meddelelse om opfølgning af grønbogen om 
mediepluralisme, som blev efterfulgt af en offentlig høring. 
Den audiovisuelle sektor: Direktiv 89/552/EØF ("fjernsyn uden grænser") bliver muligvis 
revideret, og grønbogen om EU's audiovisuelle politik skal følges op, for så vidt angår 
indholdet af tjenesterne. 
Intellektuel ejendomsret: Det prioriteres hojt at få vedtaget forslaget om retlig beskyttelse af 
databaser: der skal udarbejdes en gronbog om intellektuel ejendomsret i informationssamfundet 
og et direktiv om privatkopiering. 
Kommissionen har desuden allerede fremlagt et direktivforslag157' om harmonisering af love og 
administrative bestemmelser vedrorende kontrakter, som indgås uden dircklc kontakl mellem 
udbydere og forbrugere. 
Kommissionen vil i lobet af 1995 arbejde med, hvordan man fra lovgivningssiden kan sikre fri 
bevægelighed for nye tjenester, og det vil også gøre det nemmere at sikre, al der er konsekvens 
i Kommissionens tiltag på infrastruktur- og tjenesteområdet. 
156) .Endret forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om beskyttelse af personoplysninger og 
kommunikationshemmeligheden i forbindelse med digitale telenet, herunder det tjenesteintegrerede 
digitalnet (ISDN) og digitale mobilnet, KOM(94) 128 endelig udgave af 13.6.1994. 
157) EFT nr. C 156 af 23.6.1992, s 14. 
28 
8. Samfundsmæssige og sociale følgevirkninger 
De tjenester, der fremføres via Europa's infrastruktur, får en dybtgående indflydelse pa 
europæernes livsstil og livskvalitet. Det vil blive prioriteret hojl at undcrsogc og folgc med i, 
hvilke samfundsmæssige og sociale følgevirkninger indførelsen af den nye teknologi og 
konkurrcnccmiljocl for kommunikationsinfrastruktur får (feks. i forbindelse med beskæftigelse 
og kulturpolitik, ligesom det skal undgås, al der opstår et lagdelt samfund af "informationsrige' 
og "informationsfalligc") 
I Kommissionens handlingsplan bebudes en række rapporter og meddelelser inden for området, 
bl.a. en rapport udarbejdet af gmppen af fremtrædende eksperter. 
I denne forbindelse skal der også tages stilling til, hvordan man skal gribe efteruddannelse og 
omskoling af den traditionelle telesektors personale an, når sektoren begynder at tilpasse sig et 
konkurrencebaseret m il jo. 
Kommissionen foreslår også. at der iværksættes et omfattende handlingsprogram for at 
undcrsogc mulige sundhedsrisici i forbindelse med udbygningen af faste og trådløse 
infrastrukturer, at udarbejdelsen af de nødvendige sikkerhedsstandarder fremskyndes og al der 
udarbejdes generelle retningslinjer 
9. Generelle principper for infrastrukturområdet samt konkurrenceligestilling pa 
tredjelands markeder 
EU skal deltage aktivt i den igangværende globale debat om informationssamfundet og, endnu 
vigtigere, i udarbejdelsen af generelle principper for, hvordan man kan udbygge de globale 
kommunikationsinfrastrukturer G7-modet i februar, som Kommissionen skal være vært for, 
kommer til at spille en stor rolle i denne forbindelse. 
De vigtigste principper for en verdensomspændende udvikling er følgende: 
Samtlige EU-lande må gøre fælles sag i internationale fora, når der skal fastlægges 
globale standarder, frekvenser og numre. (Det gælder især forhandlingerne i Den 
Internationale Telckommunikationsunion og De Verdensomspændende 
Radiokonferencer). 
De igangværende multilaterale forhandlinger om basisteletjenester er nøglen til en reel 
konkurrcnccligcstilling pa trcdjclandsniarkedenic. Det overordnede mal må være at 
sikre, at EU-nctoperatorcr og -tjenesteudbydere reelt far samme markedsadgang i 
tredjelandene, som der er til EU-markedct, og at begrænsningerne for udenlandsk 
kapital i tredjelandsvirksomheder afskaffes. 
Indtil det star klart, hvad resultaterne bliver af GATT/WTO-forhandlingeme, er det 
vigtigt, at EU forbeholder sig ret til at afstemme sine vilkår for markedsadgang og 
udstedelse af tilladelser lil personer eller virksomheder fra lande uden for EU og EØS 
efter tredjelandsmarkederncs vilkår. Fonnålet hermed er at fremme forhandlingerne om 
at fa åbnet tredjelandsm arkederne for europæiske netoperatorer og -tjenesteudbydere. 
Der skal være enighed om fælles EU-standpunkter til spørgsmål, som har direklc 
indflydelse pa drift af og samtrafik mellem net, feks. krypteringsrcstriktioncr, regler 
om intellektuel ejendomsret, databeskyttelse og kommunikationshemmelighed. 
- 129 -
10. Lovgmndlagets fremtidige udvikling - på vej mod informationssamfundet 
Kommissionen nøjes ikke med at fokusere på. hvilke tiltag der umiddelbart skal til for al 
liberalisere teleinfrastrukturen inden 1. januar 1998 og opstille del lilhorende lovgrundlag. 
Det er tanken med grønbogen at sætte gang i en debat (sideløbende med debatten om 
beslægtede områder, som er igangsat via andre tiltag) om lovgmndlagets fremtidige udvikling 
også efter 1998, når forskellige typer teknologi og forskellige markeder smelter sammen. 
Ud fra erfaringen inden for teleområdet er der opstillet visse grundprincipper, som kan lette 
debatten 
En liberalisering af teleinfrastruktur og -tjenester skal ske sideløbende med, at der 
indfores et klart lovgrundlag, som kan kompensere for, at der ikke tidligere har været 
konkurrence (principper såsom ikke-diskrimination, gennemskuelighed osv.) indtil der 
er etableret et reelt konkurrencemarked. 
Det er yderst vigtigt, at der iværksættes en effektiv, uafhængig forvaltning pa rctlc 
niveau. 
Lovgrundlaget bor indeholde fælleseuropæiske grundprincipper baseret pa 
traktatrcglcrnc. og klare, konsekvente kriterier for, hvordan de skal implementeres i 
medlemsstaterne. Det kan forventes, al man i stadig højere grad vil forlade sig pa 
konkurrencereglerne. 
Nar det skal sikres, at der reelt bliver konkurrence indenfor teleudstyr og -tjenester, bor 
der ikke opstilles strenge strukturelle sikkerhedsforanstaltninger, som man f.cks. midi i 
firserne gjorde pa del nordamerikanske marked. 
Såfremt der ikke er nogen vej uden om al opstille sikkerhedsforanstaltninger, skal 
losningen sla i et rimeligt forhold til problemet - her tænkes f.cks. pa gennemskuelige 
omkostningsopgorclsessv slcmer og separat regnskabsforing for forskellige dele af 
virksomhedens aktiviteter. 
Disse principper kan medvirke til al lose de problemer, de nye multimedier og 
informationssamfundet kan mcdforc, samtidig med at der tages hensyn lil det lovgrundlag, der 
allerede gælder for de forskellige sektorer, som smelter sammen i informationssamfundet. 
30 
IX. i Tidsplan 
I Kadets resolution 93/C2 I 3/01 af 22. juli 1993 opfordres Kommissionen lil inden den I. januar 
1996 at udarbejde de ændringer af EU's lovgrundlag, som vil være nødvendige for at man kan 
liberalisere offentlig taletelefoni inden 1. januar 1998. Hvis liberaliseringen af infrastruktur 
sammenkædes med liberaliseringen aftaletelefoni, skal man følge samme tidsplan for de lovtiltag, 
der omhandles her i gronbogen. 
Særforanstaltningerne i "refonnpakken" ventes at omfatte forskellige tiltag, som skal vedtages af 
Kommissionen, og andre tiltag, som skal vedtages af Europa-Parlamentet og Rådet. 
Der foreslås folgendc tidsplan: 
inden 15. marts 1995 Offentlig boring om grønbogen 
maj 1995 Kommissionens meddelelse til Europa-Parlamentet og Rådet om den 
offentlige boring om gronbogen om infrastruktur 
juni 1995 Rådets resolution om infrastruktur 
inden 1. januar 1996 Kommissionen offentliggør forslag om særforanstaltninger til udvidelse af 
Fællesskabets nuværende lovgmndlag 
Kommissionens meddelelse til Europa-Parlamentet og Rådet om principper 
for og finansiering af det almene tjenesteudbud 
IX.4 Offentlig horing 
Den 25. oktober 1994 vedtog Kommissionen 1. del af grønbogen, som kom til at fungere som 
oplæg til en bred offentlig høring om principperne og tidsplanen for en liberalisering af EU's 
infrastruktur. 1 forlængelse af denne debat offentliggøres nu 2. del, som går nærmere ind på. 
hvilket generelt lovgrundlag, der vil være nødvendigt for infrastruktur efter 1998, når konkurrencen 
pa infrastruktur kan udvides til også al om falle offentlig taletelefoni 
Kommissionen vil gerne modtage kommentarer om de forhold, denne gronbog berører, og især de 
ændringer og den lov tilpasning, som sammensmeltningen af de forskellige sektorer nødvendiggør. 
Kommissionen har til hensigt at anangere en række horinger med interesserede parter i Bruxelles i 
starten af 1995, hvor der bliver mulighed for at diskutere de forhold, der behandles i grønbogens 
to dele. 
-131 
Eftersom informationssamfundet prioriteres meget højt og udvikler sig meget hurtigt, opfordrci 
Kommissionen til, at man indsender skriftlige kommentarer til såvel grønbogens 1. som 2. del til 
Kommissionen senest den 15. marts 199515X|. 
Kommissionen fremlægger pa et senere tidspunkt en rapport om høringsprocessens resultater for 
Europa-Parlamentet og Rådet 
158) De skriftlige kommentarer, som Kommissionen modtager som led i honngsproeessen, 
offentliggøres efter horingen, medmindre indsenderen anmoder om, at man ikke gor det 
32 
Bilag I: Teknisk oixiliste 
Aftalememorandum I Europa er der inden for telesektoren indgået 
aflalememorandummer mellem operatorer og/eller 
udstyrsproducenter eller andre virksomheder i forbindelse med, at 
der bliver indført nye produkter eller tjenester. 
Almen personkommunikation Uhindret kommunikation mellem enkeltpersoner (uanset 
opholdssted) via flere forskellige net, uanset om de pågældende 
anvender stationære eller mobile tenninaler, på gmndlag af 
personlige medtagningsnumre. Det er en fomdsætning for, at de 
personer, der anvender kommunikationsmidlerne, kan bevæge sig 
fuldstændig frit 
Alment tjenesteudbud Et udbud af teletjenester, som indebærer "at alle brugere, uanset 
opholdssted, har adgang lil en defineret minimumstjeneste af en 
besteml, fastlagt kvalitet til en pris, som ud fra de særlige forhold, 
der malle være gældende i medlemsstaten, kan betragtes som 
rimelig". Begrebet "alment tjenesteudbud" omfatter også tjenester 
for brugere med særlige behov, f.cks. døve og andre handicappede. 
De politiske målsætninger i forbindelse med det almene 
tjenesteudbud fremgår af Radcis resolution 94/C48/0I og den 
tilhørende erklæring fra Kommissionen. 
Alternativ nctinfrastruktur 
ASDL 
ATM Infrastrukturkapacitet, som en anden organisation end den 
etablerede televirksomhed etablerer til eget brug eller som den 
udbyder til andre brugere eller tjenesteudbydere. Når den udbydes 
til andre, omtales den som tredjepartsejet infrastmktur. 
Asymmetric Digital Subscriber Loop, en digital transmissionsmåde, 
som giver mulighed for at fremføre en større informationsmængde 
via abonncntncltcts kobberkabler. Systemet er beregnet til 
fremforing af "bestillingsprogrammer", dvs. tv-signalcr, hvor der i 
kundens tilslutning er indbygget en ud-linjc med lav kapacitet, som 
kunden kan bruge til al "afgive sin bestilling" 
Asynchronous Transfer Mode. En slags hurtig pakkekobling, som 
er særlig velegnet til at fremføre hojhaslighcdsljcncslcr med 
varierende informationsmængder, f.cks. multimedietjenester og tv-
signaler, via lysledernet. 
33 
CAP-selskaber Competitive Access Providers. Amerikansk udtryk for selskaber, 
som udbyder tjenester direkte til kunderne i konkurrence med de 
lokale RBOC-sclskabcr. 
CEN/CENELEC 
CEPT 
DCS 1800 
DECT Den Europæiske Standardiseringsorganisation og Den Europæiske 
Komite for Elektroteknisk Standardisering, nogle af de vigtigste 
europæiske standardiseringsorganisationer 
Den Europæiske Konference af Post- og Tclcadministrationcr 
CEPT's medlemmer er de nationale tilsynsmyndigheder i de tolv 
EU-lande og de fleste andre europæiske lande, også Central- og 
Østeuropa. Efter omstillingen i sidstnævnte lande er CEPT's 
aktiviteter nu fordelt mellem: ERC (Den Europæiske 
Radiokommunikationskomité) og ECTRA (Det Europæiske Udvalg 
for Retsforskrifter på Teleområdet), som tager sig af 
telekommunikation, samt CERP (Den Europæiske Komité for 
Regeringsmyndigheder på Postområdet), der tager sig af 
postanliggender (se også ECTRA og ERC) 
Standard for mikrocelleopbyggede kommunikationssystemer, 
udviklet af ETSI på gmndlag af G5"M-standarden, også kaldet 
PCN-sy stem standarden. Disse systemer fungerer via meget små 
celler (med omkreds fra et par hundrede meter op til flere 
kilometer). 
Digital Europæisk Trådløs Telekommunikation, en ny E'TSI-
standard for digital trådløs kommunikation. Standarden bakkes op i 
direktiv 91/288/EiØF, hvor der fastlægges harmoniserede 
frekvensbånd for DECT, og af Rådets resolution om samordnet 
indførelse af DECT. DECT egner sig også som grundlag for lokale 
radioforbindelser til fastnclabonnentcr. 
ECTRA Det Europæiske Udvalg for Reisforskrifter på Teleområdet, oprettet 
som ét af tre udvalg under den nye CÆ/T-struktur. ECTRA 
omfatter nu tre projektgmpper, som arbejder med nummcrplancr, 
prøvning og udstedelse af tilladelser. 
- 134 
Eksklusive ielli)',h<.dei liole)',nei jf Kommissionens duekliv '>0/UK/I\OF ' (ændiel \ed 
Kommissionens duekliv 94/46/IT), at medlemsslalen giver en 
offentlig eller privat virksomhed eneret pa at udbyde tjenester 
inden for cl bestemt område 
ENO Det Europæiske Nummerplankontor, oprettet jf. Rådets resolution 
92/C318/02 af 19. november 1992 om et fælleseuropæisk 
samarbejde om nummerering inden for teletjenester. Ligger i 
København og er en underafdeling af ETO, Den Europæiske 
Telestyrelse (se også ECTRA ). 
ERC Den Europæiske Radiokommunikationskomité er et af de tre 
udvalg i CEPT's nye struktur. ERC udfonner politiske 
retningslinjer vedrørende radiokommunikation, er med til at 
arrangere /7'f/-konferencer og foretager en overordnet samordning 
af frekvensspørgsmål. ERC har nedsat Den Europæiske 
Radiokommunikationsstyrclsc {ERO) 
ERO Den Europæiske Radiokommunikations.slyreI.se, oprctlct af ERC jf. 
Rådels resolution 90/C166/02 af 28. juni 1990 om intensiveret 
samarbejde om radiofrekvenser på europæisk plan, navnlig med 
henblik på tjenester med fælleseuropæisk dimension. ERO ligger i 
København, hvor styrelsen har fungeret siden maj 1991. 
ETO Den Europæiske 'Telestyrelse, en underafdeling af ECTRA. 
ETS En europæisk telestandard, som opstilles af ETSI (Det Europæiske 
Institut for Telestandarder) 
ETSI Det Europæiske Institut for Telestandarder. ETSI's standarder 
gælder og følges i hele Europa inden for teleområdet. 
Forsyningspligt Den forpligtelse, en eller flere operatører har til at udbyde et 
alment tjenesteudbud - som regel basistjenester, især telefoni. 1 de 
tilfælde, hvor forsyningspligten medfører, at operatøren bliver nødt 
til at udbyde tjenester til bmgere, som ud fra gængse 
rentabilitetshensyn ikke kan tjene sig ind, tales der om tabsgivende 
forsyningspligt (se feks. afsnit VII.6.2). 
135 -
Forsyn ingspligtsfond En særlig ordning, hvor der opkræves bidrag til finansiering af 
forsyningspligten, og disse midler fordeles mellem de 
netoperatører, som er pålagt forsyningspligt. I en række lande, 
f.cks. USA og Australien, er der allerede etableret sådanne fonde, 
og de er som regel underkastet strenge tilsynsordninger. Denne 
type finansieringsordning kan anvendes sammen med eller i stedet 
for kompensationsafgifter (der som regel betales direkte til 
netoperatøren som udligning af en del af det tab, forsyningspligten 
påfører denne). Se også kompensationsafgifter. 
FTTC Fibre-to-the-Curb, dvs. at der lægges lyslederkabler ud lil cl lokalt 
fordelingspunkt (vejkanten), mens stikledningen til abonnenten er i 
kobber. 
FTTH Fibre-to-the-Home, dvs. at der lægges lyslederkabler helt ud til de 
enkelte husstande 
Gll 
Gronbog Global Information Infrastructure, amerikansk udtryk for den 
verdensomspændende informationsinfrastruktur eller "de 
elektroniske motorveje". Se også Nil. 
En grønbog er i EU-sammcnhæng et arbejdsdokument fra 
Kommissionen, hvor der opridses grundlæggende politiske 
målsætninger som oplæg til en offentlig debat. De vigtigste 
grønbøger, der er offentliggjort om telesektoren, er grønbogen af 
1987 om etablering af et fælles marked for teletjenester og -udstyr 
(KOM(87)290), grønbogen af 1990 om satellitkommunikation 
(KOM(90)490) og gronbogen af 1994 om en fælles strategi for 
mobil- og personkommunikation i Den Europæiske Union 
(KOM(94)145). 
136 -
GSM Det digitale celleopbyggede fælleseuropæiske 
mobilkommunikationssyslems ccnlralc standard, udviklet al\ E'ISI 
til digitale (2. generations) mobilsysteincr, som anvender TDMA-
teknik ('Time Division Multiple A cæv.s). GSM-system et bakkes op 
af duekliv 87/372/EØF, hvor der fastlægges harmoniserede 
frekvensbånd for GSM, og af Rådets henstilling og resolution om 
samordnet indførelse af GSM. Systemet giver mulighed for 
roaming og en række andre funktioner. 
HDSL High Bit-rate Digital Subscriber Loop, en transmissionteknik, der 
anvendes til 2 Mbit/s ISDN-mcgatilslutningcr og digitale faste 
kredsløb i eksterendc kobberbascredc abonnentnct. Der skal bruges 
to par af denne type til to-vejs transmission, og i dag kan man nå 
en transmissionshastighed på op til 6 Mbit/s, omend kun over 
kortere afstande. Denne teknik kan tænkes brugt i forbindelse med 
FTTC 
IBC Integrated iïroadband ( 'om m imitations, integrcret 
bredbåndskommunikation 
Infrastruktur Se teleinfrastruktur 
Intelligente net El avanceret netkoncepl, hvor man hurtigt og fleksibelt kan i udfore 
nye tjenester som feks. frikald, kundestyret dirigering med 
overtakscring og båndbredde efter behov. 
Interne net Interne net er som regel net, der er etableret af én organisation, 
som omfatter flere juridiske personer, feks. cl selskab og dels 
filialer eller underafdelinger i andre medlemsstater, som falder ind 
under de pågældende landes selskabslov. 
ITU Den Internationale Telekommunikationsunion, De Forenede 
Nationers særlige organ for telekommunikation. 
Strukturen i ITU er for kort tid siden blevet tilpasset for at omstille 
organisationen lil ændringerne i informations- og telesektoren De 
formelle ændringer blev fastlagt ved en ekstraordinær 
generalforsamling i december 1992 og trådte i kraft i marts 1993. 
Dermed er ITU blevet splittet op på tre sektorer: standardisering, 
radiokommunikation og udvikling. 
137 -
Kabcl-lv-ncl Systemer, som må anvendes til fremforing af radio/tv-signalcr Kan 
i mange tilfælde også anvendes til fremforing af 
telekommunikation. 
Krav om varetagelse af 
offentlige servicefunktioner i 
form af regulering 
af forretningsvilkårene En type liccnsvilkår, som skal sikre tjenesters "permanente 
tilgængelighed, disponibilitct og kvalitet" som defineret i 
Kommissionens direktiv 90/388/EØF 
LEO 
Lukket brugergruppe Low Earth Orbiting satellite, ikkc-gcostationær satellit i lav bane 
over jorden. LEO-satellitter spiller især en stor rolle i de lovforslag, 
der er under behandling vedrørende satellitbaseret 
personkommunikation. 
En gruppe personer eller organisationer, som ikke nødvendigvis er 
økonomisk forbundet, men som hver for sig har varige faglige 
relationer med et eller flere medlemmer af gruppen, og hvis interne 
kommunikationsbehov udspringer af disse faglige relationer. Som 
oftest drejer det sig om fælles forretningsaktiviteter. 
Det kan feks. være pengeoverførsel inden for banksektoren, 
reservationssystemer for luftfartsselskaber, formidling af 
infonnation mellem universiteter, som arbejder med fælles 
forskningsprojekter, genforsikring i forsikringsbranchen, 
samarbejde mellem biblioteker, designsam arbejdsprojekter og 
samarbejde mellem forskellige institutioner eller tjenestegrene i 
internationale organisationer. 
Kommissionens direktiv 90/388/EØF af 28. juni 1990 om 
liberalisering af markedet for teletjenester indeholder bestemmelser 
om. at Kommissionen skal tage stilling til de enkelte sager og til 
de definitioner, som medlemsstaterne bruger. Og direktivet 
omhandler da også offentlige tjenester og ikke lukkede 
brugergrupper. Derfor må Kommissionen sikre, at 
medlemsstaternes definitioner af lukkede brugergrupper ikke 
udelukker taletelefoni mellem brugere, som har forbindelse pa den 
ene eller den anden måde, som gor, at de ikke betragtes som 
medlemmer af offentligheden (dvs. personer uden forbindelse til 
eller medlemskab af nogen bestemt gruppe). .SV grønbogens I. del. 
KOM(94) 440 af 25.10.1994. afsnit VI (1). 
- 138 -
Mobilneloperator En operatør, der driver mobilnelinfraslruktur, som kan anvendes til 
transmission og udbud af radiobaserede tjenester I de llcstc 
tilfælde er mobilnetoperatørerne også tjenesteudbydere (dvs. de 
udbyder tjenester direkte til slutbmgeme). 
National tilsynsmyndighed I henhold til direktiv 88/301 /EØF og 90/388/EØF skal 
medlemsstaterne sikre, at televirksomhederne ikke varetager drift 
og udbud af tjenester samtidig med, at de udøver offentlige 
myndighedsopgaver. 
NU National Information Infrastmcture, Clinlon-rcgcringcns forslag lil 
en betegnelse for den tele- og kabelbaserede 
kommunikationsinfrastruktur, som overalt skal give umiddelbar 
adgang til taletelefoni, datatjenester og multimedietjenester. 
Synonymt med udtrykket "elektroniske motorveje". 
Offentlig teleinfrastruktur Teleinfrastruktur, som er tilgængelig for offentligheden (i 
modsætning til privat teleinfrastmktur, som bruges af den 
organisation, der ejer den, eller af lukkede brugergrupper). 
Offentlige teletjenester Teletjenester, som er tilgængelige for offentligheden. 
139 -
ONP Open Network Provision, tilrådighedsstillelse af åbne net soin 
defineret i Radcis direktiv 90/387/EØF ONP-vilkårene gælder i 
dag kun for offentlige nol, der fungerer pa baggrund al monopoler 
eller særlige rettigheder. 
Personkom m un ikation I forbindelse med den tilpasning af ONP-vilkårene, som det er 
tanken at foretage, inden markedet liberaliseres fuldt ud og 
monopoler og særlige rettigheder afskaffes, er der indledt en debat 
om, hvorvidt man burde holde op med kun at basere vurderingen 
på, om der eksisterer eksklusive eller særlige rettigheder, og i 
stedet bedømme virksomhederne ud fra deres markedsstilling. 
Bruges i bred forstand om tjenester, som giver mulighed for 
kommunikation mellem en person og en anden, uafhængigt af, 
hvor de befinder sig, hvilke terminaler de anvender, hvordan 
kommunikationen fremføres (mobil- eller faslncttransmission) 
og/eller hvilken teknologi der anvendes. 
RACE EU's forsknings- og udviklingsprogram inden for avanceret 
kommunikationsteknologi. Den nuværende fase af programmel er 
defineret i Rådets direktiv 91/352/EØF af 7. juni om et særprogram 
for forskning og teknologisk udvikling inden for 
kom m unikationsteknologi ( 1990-1994) 
Særlige rettigheder Særlige rettigheder defineres i henhold til Kommissionens direktiv 
94/46/EF som: 
"rettigheder, som en medlemsstat indrømmer et begrænset antal 
virksomheder i kraft af love eller administrative bestemmelser, der 
inden for et givet geografisk område 
- begrænser antallet af disse virksomheder til to eller flere efter 
andre kriterier end objektive, proportionale og ikkc-diskrimincrcndc 
kriterier 
- udpeger flere konkurrerende virksomheder eflcr andre kriterier 
end ovennævnte, eller 
- giver en eller flere virksomheder juridiske eller 
lovgivningsmæssige fordele, der på afgørende vis påvirker andre 
virksomheders mulighed for at udøve en af ovennævnte aktiviteter 
inden for samme geografiske område i alt væsentligt på tilsvarende 
vilkår, efter andre kriterier end ovennævnte". 
140 -
Sam trafikafgift En afgift, som ejeren/operatøren af el telenet eller en Icleljeiieslc 
opkræver fra operatorer og/ellcr tjenesteudbydere, som kobler sig 
på førstnævntes net. Afgiften tjener som betaling lil ncloperaloren 
for adgang (il og anvendelse af dennes tjenester, herunder også 
fremforing af teletrafik. Del er vigtigt al skelne mellem 
sam trafikafgifter og tilslutningsafgifter. 
Teleinfrastruktur Det underliggende fysiske gmndlag for udbud af 
teletransmissionskapacitet. Når der skal etableres teleinfrastruktur, 
kan det være nødvendigt at have adgang til ekspropriations: og 
brugsrettigheder, frekvenser, ledningsføringer, mandchuller, 
telefonpæle, kabler, antenner, tårne, bygninger osv. Udtrykkel 
"teleinfrastmktur" omfatter derimod ikke det ccntraludstyr, der 
bruges ved udbud af offentlige teletjenester. Se også alternativ 
infrastruktur og offentlig teleinfrastruktur. 
Tclcseklordcbattcn i 1992 I 1992 og begyndelsen af 1993 blev der foretaget en undersøgelse 
og en omfattende offentlig høring, som forte frem til, al 
Ministerrådet den 22. juli 1993 vedtog resolution 93/C2I3/01. 
hvoraf det fremgår, at offentlig taletelefoni skal være liberaliseret 
inden 1. januar 1998, omend med yderligere overgangsperioder for 
Grækenland, Irland, Portugal og Spanien på op til 5 år samt for 
Luxembourgs vedkommende muligvis frem til år 2000. 
I resolutionen opfordres Kommissionen endvidere til inden 1. 
januar 1995 at udarbejde en grønbog om mobil- og 
personkommunikation og en gronbog om Iclc- og kabcl-tv-
infrastruklurer. Endelig opfordrer Rådet lil, al man inden I januar 
1996 far opstillet det lovgrundlag, som er nødvendigt for at 
overholde skæringsdatoen 1. januar 1998 for liberaliseringen. Se 
også alternativ infrastruktur. 
Teleselskaber Betyder jf. definitionen i direktiv 90/388/EØF offentlige eller 
private selskaber, som af en medlemsstat har fået tildelt særlige 
eller eksklusive rettigheder med henblik på etablering af offentlige 
telenet og eventuelt udbud af teletjenester. 
141 -
Teletjeneste "I eleljeiiesle" belyder jf. Kommissionens direktiv 90/3XX/EOF 
(ændret ved Kommissionens direktiv 94/46/EF) en tjeneste, hvis 
ydelse helt eller delvis består i fremføring og dirigering af signaler 
gennem det offentlige telenet ved hjælp af teleteknik, med 
undtagelse af radio- og tv-spredning. 
Her forstås udtrykket "teletjeneste" generelt som udbud af 
transmission, kobling og andre aktiviteter i forbindelse med 
fremføring af signaler, uanset hvilken type signaler det er, der 
bliver fremført. 
Tilslutningsafgift En afgift, som cjcrcn/opcratørcn af et telenet eller en teletjeneste 
opkræver fra operatører og/cllcr tjenesteudbydere, som kobler sig 
på førstnævntes net. Afgiften tjener som godtgørelse lil 
netoperatøren for det tab, denne lider som følge af lovbestemte 
forpligtelser, f eks. forsyningspligt eller administrativt fastlagte 
takster for lokaltjenester 
Tilslutningsafgifter bruges ofte i forening med samtrafikafgifter 
Tjenesteudbydere Tjenesteudbydere udbyder tjenester til slutbmgeme, enten ved at 
bruge de basistjenester og infrastrukturer, som netoperatørerne 
udbyder pa gcnsalgsbasis eller ved at udbyde tjenester via selvejet 
infrastruktur, hvis de selv er med i et nctsamarbejde. De tjenester, 
der udbydes, kan være alt lige fra basistjenester som f.cks. 
taletelefoni eller datatjenester på gensalgsbasis til avancerede 
tillægstjenester. 
Væsentlige krav Ikkc-okonomiskc begrundelser, som en medlemsstat i almenhedens 
interesse kan påberåbe sig for at begrænse adgangen til offentlige 
telenet eller offentlige teletjenester. 
- 142 
Bilag 2: Undersøgelser foretaget for Kommissionen som 
baggrundsmateriale til grønbogen 
Kommissionen har bestilt en række eksterne undersøgelser, som skulle danne baggmnd for 
udarbejdelsen af denne grønbog og den efterfølgende høringsproces. 
Det drejer sig om følgende undersøgelser: 
"Fulure Policy for Telecommunications Infrastmcture and Cable TV Networks", Mcrccr 
Management Consultants; 
"Requirements for the Development of a Multimedia Environment based on 
Telecommunications Infrastmcture and Cable TV Networks", Devotech; 
"Investment requirements for Europe to achieve convergence", KPMG, 
"Study to provide quantitative data as background to the Green Paper", IDATE; 
"Overview and analysis of the legal and regulatory barriers to multimedia applications", 
Coudcrl. 
og i forbindelse med alternativ infrastruktur: 
"The impact of liberalisation of Alternative Terrestrial Infrastmcture for Non-reserved 
Seivices", Coopers and Lybrand; 
"The Effects of Liberalisation of Satellite Infrastmcture on the Corporate and Closed User 
Group Market", Analysys; 
"L'impact de I 'authorisation de la fourniture de services de télécommunications liberalises 
par les câblo-opérateurs", IDATE. 
Endvidere er der foretaget to undcrsogclser om samtrafik, som også er blevet brugt i forarbejdet til 
denne gronbog: 
"Network interconnection in the domain of open networks provision", WIK; 
"Cost allocation and the general accounting principles to be used in the establishment of 
access charges in the context of telephone liberalisation in the EC", Arthur Andersen. 
Undersøgelserne kan fås ved henvendelse til Kommissionen på folgende adresse: Europa-
Kommissionen, Generaldirektorat XIII/A/1, Rue de la Loi 200, B-1049 Bmxelles - BU9-4-185 
eller fax (+32 2)296 83 91. 
- 143 -
Bilag 3: Oversigt over de vigtigste direktiver og direktivforslag inden for 
teleområdet 
Folgendc direktiver skal nævnes: 
Direktiverne om konkurrence på markedet for teletjenester og terminaludstyr, hvori der fastlægges 
grundprincipper for liberaliseringen i EU (i seneste udgave, som også omfatter 
satellitkommunikation og -udstyr): 
Kommissionens direktiv 88/301/EØF af 16. maj 1988 om konkurrence på 
teletenn inalin arkederne, EFT nr. L 131 af 27.5.1988, s. 73 
Kommissionens direktiv 90/388/EØF af 28. juni 1990 om liberalisering af markedet for 
teletjenester (EFT nr L 192 af 24.7.1990, s. 10) 
Kommissionens direktiv 94/46/EF af 13. oktober 1994 om ændring af direktiv 88/301/EØF 
og 90/388/EØF for sa vidt angår satellitkommunikation (EFT nr. L 268 af 19.10.1994, s. 
15 
ONP-rammcdircktivct og -særdirektiverne, hvori der fastlægges principper for åbne net, 
sammenkobling og harmonisering: 
Rådets direktiv 90/3X7/EØF af 28. juni 1990 om oprettelse af det indre marked for 
teletjenester ved gennemforclsc af lilradighcdsslillclsc af abnc ncl (Open Network 
Provision). EFT nr. L 192 af 24.7.1990, s. 1 
Rådets direktiv 92/44/EØF af 5. juni 1992 om etablering af ONP-vilkår for faste kredslob 
(EFT nr. L 165 af 19.6.1992, s. 27) 
Direktiver om gensidig anerkendelse af temiinaludstyr, som letter handelen med teleudstyr i det 
indre marked, samt direktivforslaget om udvidelse af princippet om gensidig anerkendelse til 
tilladelser til visse kategorier af tele- og satellittjenester: 
Rådets direktiv 91/263/EØF af 29. april 1991 om indbyrdes tilnærmelse af 
medlemsstaternes lovgivning om teleterminaludstyr samt gensidig anerkendelse af udstyrcis 
overensstemmelse (EFT nr. L 128 af 23.5.1991, s. 1) 
Rådets direktiv 93/97/EØF af 29. oktober 1993 om suplering af direktiv 91/263/EØF for sa 
vidt angår satellitjordstationsudstyr (EFT nr. L 290 af 24.11.1993, s. 1) 
Direktivforslag vedrorende tjenesteområdet: 
Ændret forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om gensidig anerkendelse af 
licenser og andre nationale tilladelser vedrorende teletjenester. KOM(94) 41 endelig 
udgave af 22.3.1994 
Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om en politik for gensidig anerkendelse 
af licenser og andre nationale tilladelser vedrorende satellitnettjenester og/cllcr 
satellitkommunikationstjenester, KOM(93) 652 af 4.1.1994 
144 -
Direktiver om beskyttelse af almenhedens interesser inden for dette område, f.cks. direktivforslaget 
vedrørende personoplysninger og kommunikationshemmeligheden inden for teleområdet: 
Ændret forslag til Europa-Parlamentets og Rådels direktiv om beskyttelse af 
personoplysninger og kommunikationshemmeligheden i forbindelse med digitale telenet, 
hemnder det tjenesteintegrerede digitalnet (ISDN) og digitale mobilnet, KOM(94) 128 
endelig udgave af 13.6.1994. 
ISSN 0254-1459 
KOM(94) 682 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 15 
Katalognummer : CB-CO-95-015-DA-C 
ISBN 92-77-85008-6 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
Lr-2985 Luxembourg