Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 91/308/EØF af 10. juni 1991 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge"

(2000/C 75/10)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 5. oktober 1999 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om den ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Den Økonomiske og Monetære Union og Økonomisk og Social Samhørighed, som udpegede Robert Pelletier til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 10. januar 2000.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 369. plenarforsamling af 26.-27. januar 2000, mødet den 26. januar 2000, følgende udtalelse med 81 stemmer for, 11 imod og 10 hverken for eller imod.

1. Indledning

1.1. I sin udtalelse af 19. september 1990 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til renvaskning af penge(1), støttede Det Økonomiske og Sociale Udvalg fuldt og helt en forstærket bekæmpelse af alvorlige kriminelle aktiviteter, som fordømmes af det internationale samfund, herunder i særdeleshed ulovlig handel med narkotika.

1.2. Adskillige af de bemærkninger, der blev fremført i den udtalelse, er senere blevet taget til følge.

1.3. ØSU godkendte ligeledes, at der indføres mekanismer baseret på brug af den information, man har, i og med at hvidvaskningen nødvendigvis vil ske gennem pengeinstitutter og mere generelt finansielle institutioner.

1.4. Siden 1991, hvor det første direktiv trådte i kraft, har Rådet, Kommissionen og Europa-Parlamentet praktisk taget uafladeligt anmodet om, at bekæmpelsen af den organiserede kriminalitet forstærkes, og at der med det formål for øje iværksættes en overordnet handlingsplan med tilhørende konkrete henstillinger (jf. navnlig konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Dublin i december 1996 og handlingsplanen, der blev godkendt på Det Europæiske Råds møde i Amsterdam i juni 1997).

1.5. En betydelig del af henstillingerne fra Det Europæiske Råds møde i Tammerfors den 15. og 16. oktober 1999 drejer sig om bekæmpelse af kriminalitet på EU-plan.

1.6. Ud over disse henstillinger om at styrke samarbejdet mellem medlemsstaternes myndigheder har Det Europæiske Råd formuleret et helt kapitel, der specifikt drejer sig om særlige foranstaltninger til bekæmpelse af hvidvaskning af penge, og hvori det henstilles, at det forslag til ændret direktiv, som nærværende udtalelse drejer sig om, vedtages snarest muligt.

1.7. Kommissionen har for nylig udsendt en meget vigtig meddelelse vedrørende EU's handlingsplan for bekæmpelse af narkotikamisbrug (2000-2004)(2), som ØSU udarbejder en særskilt udtalelse om.

2. Generelle bemærkninger

2.1. Hvidvaskning af penge er af et sådant omfang, at det har en forstyrrende effekt på det internationale finansielle systems funktionsmåde.

2.2. Penge, som er genstand for hvidvaskning, stammer fra en lang række vidt forskellige kilder. Nogle gange er oprindelsen åbenlys, som når international hjælp fra IMF til lande som Rusland ender i de forkerte lommer; vanskeligere er det at detektere pengene, når de stammer fra komplekse finansielle konstruktioner udtænkt af juridiske specialister med tætte kontakter til offshore-skattelyer, som er fritaget for de regler og tilsynsforanstaltninger, som Den Europæiske Union og en del af den vestlige verden har prøvet at indføre i de sidste ti år.

2.3. Der har helt klart, siden 1991-direktivet blev sat i værk, været tale om en imponerende intensivering af indsatsen mod hvidvaskning af penge.

2.4. Det må imidlertid komme an på en prøve, hvor man sammenholder Den Europæiske Unions konkrete tiltag og erklærede intentioner med de resultater, der er opnået med hensyn til den ulovlige handels omfang, og de skønnede indtægter herved.

2.5. I sin udtalelse fra 1990 anslår ØSU ud fra disponible oplysninger værdien af narkotikahandelen til mellem 300 og 500 mia. dollars. Narkotikahandelen er ikke svundet i omfang, snarere tværtimod skulle denne handel nu være oppe på 8nr. af verdenshandelen ifølge statistiske oplysninger fra FN og oplysninger, som den Finansielle Aktionsgruppe vedrørende Hvidvaskning af Penge (FATF) har stillet til rådighed. Hvidvaskning af penge skulle på sin side årligt repræsentere et beløb svarende til 2-5nr. af verdens BNP eller mere end en billion dollars.

2.6. Da Fællesskabets og medlemsstaternes indsats er koncentreret om hvidvaskning af penge stammende fra narkotikahandel, er der en tendens til, at man glemmer at gribe om ondets rod, dvs. at gå ud i felten og bekæmpe selve narkotikahandelen, eftersom hele hvidvaskningsoperationen jo forudsætter, at der er solgt ulovlig narkotika til hjælpeløse stofmisbrugere.

2.7. Indsatsen mod hvidvaskning af penge kan ikke ses adskilt fra indsatsen mod personer, som indkasserer penge, hvadenten det sker som led i organiseret kriminalitet byggende på komplekse strukturer, eller det sker i en enklere og mere diffus form gennem "dealere", der indkasserer en mængde mindre beløb svarende til prisen for en dosis narkotika, som sælges til hjælpeløse stofmisbrugere. Det er disse kumulerede pengebeløb, der udløser hvidvaskningsprocessen(3).

2.8. ØSU erkender, at politiets og domstolenes bekæmpelse af illegale handelstransaktioner er et medlemsstatsanliggende og ikke falder ind under anvendelsesområdet for nærværende direktiv, men finder det beklageligt, at direktivet ikke peger på den åbenbare sammenhæng, der er mellem repression af illegal handel og repression af hvidvaskning af indtægterne herfra. Det er nødvendigt, at man er opmærksom herpå, for uanset, at de finansielle formidlere gør et stort arbejde, kan de ikke også gå ind og løse de opgaver, der retteligt tilkommer politi og retsvæsen.

2.9. På Det Europæiske Råds møde i Tammerfors i oktober 1999 synes man at have taget konsekvensen heraf, idet topmødet "opfordrer til, at der nedsættes en europæisk operativ taskforce af politichefer, der i samarbejde med Europol udveksler erfaringer, bedste praksis og information om aktuelle tendenser i grænseoverskridende kriminalitet og medvirker til planlægningen af operative aktioner"(4).

2.10. Allerede i udtalelsen fra 1990 konkluderede ØSU, at "en harmonisering af lovgivning og praksis i forbindelse med en forebyggende indsats mod narkotikamisbrug er et nødvendigt supplement til direktivforslaget"(5).

2.11. ØSU deler fuldt Kommissionens synspunkt, hvorefter FATF's indsats bør omfatte flest mulige lande, således at der kan skabes et verdensomspændende netværk til bekæmpelse af hvidvaskning af penge.

2.12. I så henseende er FATF's arbejde med at opstille kriterier for at kunne identificere lande og retsinstanser, som der er "samarbejdsvanskeligheder" med i forbindelse med kampen mod hvidvaskning af penge, et fundamentalt led i handlingsplanen. En liste over de lande er ved at blive udarbejdet af FATF, og den vil efter planen blive offentliggjort medio 2000.

2.13. Det Europæiske Råd i Tammerfors slog til lyd for, at der indgås aftaler med offshore-centre i tredjelande for at sikre et effektivt og gennemsigtigt samarbejde om gensidig retshjælp i henhold til FATF's rekommandationer.

2.14. Det står således klart, at bekæmpelsen af hvidvaskning skal gribes an på globalt plan, og ØSU finder det derfor beklageligt, at Rådet og Kommissionen ikke i højere grad satser på en samordnet indsats i samarbejde med De Forenede Nationer og Den Internationale Valutafond (IMF).

2.15. På sit seneste årsmøde i september 1999 bekræftede IMF endnu en gang, at den er fast besluttet på at bekæmpe organiseret kriminalitet, ulovlig narkotikahandel og hvidvaskning af penge. ØSU mener, at der er behov for en bedre koordinering mellem Den Europæiske Union og IMF, eftersom IMF er den eneste institution, der er i stand til at udstrække midler i kampen mod hvidvaskning svarende til dem, man bruger i Den Europæiske Union, til det internationale plan.

2.16. ØSU er enig i forslaget om at sætte meget høje standarder for indberetning, som går videre end til en ajourføring af FATF's 40 rekommandationer, ved at inddrage visse erhverv mere aktivt i bekæmpelsen af hvidvaskning af penge. Det skal bemærkes, at de finansielle erhverv, der er omfattet af 1991-direktivet, har været nødsaget til at udarbejde dels en adfærdskodeks for deres personale dels en detaljeret vejledning i brugen af direktivet. Der kan næppe herske tvivl om, at de nye erhverv, der vil blive omfattet, også vil skulle forklare, hvad direktivet går ud på.

2.17. ØSU mener, at det skal være obligatorisk for de lande, der søger om optagelse i EU, at de accepterer, at der i EU's regelværk optages bestemmelser om bekæmpelse af hvidvaskning af penge. Det vil ikke være tilstrækkeligt, at ansøgerlandene blot formelt indarbejder direktivet i deres lovgivning som gældende fællesskabsret - de skal også træffe konkrete forholdsregler for at sikre, at direktivet udmøntes (styrkelse af politi og retsvæsen, deltagelse i FATF's, Interpol's og Tracfin's arbejde).

2.18. Styrkelse af Kommissionens tekniske bistand til ansøgerlandene på dette område bør indgå som en væsentlig del af partnerskabsaftalerne.

2.19. ØSU henleder især Kommissionens opmærksomhed på, at den delikate periode, hvor overgangen til euroen finder sted, kan skabe gunstige vilkår for omveksling af udbytte stammende fra hvidvaskning. Selv om der er sat en øvre grænse på 15000 euro for beløb, som skal indberettes, vil det være nemt at omgå denne regel ved at indgive begæring om omveksling af beløb under beløbsgrænsen i flere forskellige pengeinstitutter. Under alle omstændigheder vil det blive vanskeligt at skelne mellem pengesedler, som har hobet sig op i private gemmer, og sorte penge, som søges hvidvasket.

2.20. En effektiv tilbagemelding fra de efterforskende myndigheder skulle kunne forbedre bankpersonalets motivation og indberetningernes kvalitet. Det skulle også kunne sætte bankerne i stand til at vurdere, om deres vejlednings- og uddannelsesindsats er tilstrækkelig. Endelig skulle effektiv tilbagemelding kunne dæmme op for, at pengeinstitutter uforvarent udfører hvidvaskningstransaktioner. Alt i alt skulle effektiv tilbagemelding kunne lede til bedre resultater i kampen mod hvidvaskning af penge.

2.21. Naturligvis må de nationale myndigheder ikke bryde tavshedspligten i forbindelse med efterforskningen. Effektiv tilbagemelding bør som et minimum omfatte generel information, som rummer statistiske oplysninger. Ideelt bør den også omfatte specifik information afgivet på fortroligt grundlag til den indberettende institution: for eksempel kvittering for modtagelse af underretning om en mistænkelig transaktion, information om den beslutning, de kompetente myndigheder har truffet - under forudsætning af, at tavshedspligten i forbindelse med efterforskningen er iagttaget - samt en kopi af enhver retskendelse, der måtte relatere til en given sag.

3. Gennemførelsen af 1991-direktivet

3.1. ØSU tager til efterretning, at Kommissionen i de to rapporter, den har aflagt til Rådet og Europa-Parlamentet(6), giver udtryk for det synspunkt, at 1991-direktivet er blevet tilfredsstillende gennemført af medlemsstaterne, og at den finansielle sektor, navnlig bankerne, har ydet en reel indsats for at medvirke til at forhindre, at kriminelle penge får adgang til det finansielle system.

3.2. Oplysninger indhentet hos repræsentanter for FATF og IMF's rapport bekræfter Kommissionens beskrivelse af forholdene.

3.3. Den omstændighed, at hvidvaskerne på baggrund af stramningen af kontrollen med den finansielle sektor har søgt at ty til andre midler for at tilsløre, at pengene stammer fra ulovlige aktiviteter, er en stor udfordring for hele det internationale samfund og ikke kun for Den Europæiske Union.

4. Handlingsplanen til bekæmpelse af organiseret kriminalitet

4.1. Begrundelsen til direktivforslaget viser, at Rådet bakker fuldt op bag Kommissionen, når det drejer sig om EU's handlingsplan.

4.2. Man skal mærke sig, at der er taget et stort skridt fremad med hensyn til forbuddet mod hvidvaskning af penge, eftersom alle medlemsstater har besluttet, at hvidvaskning er en kriminel handling i straffelovens forstand.

5. Forbuddet mod hvidvaskning af penge

5.1. Rådet godkendte den 3. december 1998, på baggrund af en FATF-rekommandation fra 1996, at anvende artikel 6 i Strasbourg-konventionen, som omhandler lovovertrædelser i forbindelse med hvidvaskning af penge. Bestemmelsen gør hvidvaskning af udbytte fra alle alvorlige lovovertrædelser strafbar og kan medføre frihedsstraf eller sikkerhedsforanstaltning af en maksimumsvarighed på over et år eller af en minimumsvarighed på over 6 måneder. Der er tale om en betydelig udvidelse af kriminalitetsbekæmpelsen, som oprindelig kun omfattede narkotikakriminalitet.

6. Dækningen af aktiviteter inden for den finansielle sektor

6.1. Direktivforslaget præciserer, efter anbefaling fra Europa-Parlamentet, definitionen af de berørte finansieringsinstitutter ved også at medtage vekselererforretninger og pengeoverførelsestjenester samt investeringsselskaber som defineret i investeringsservicedirektivet (ISD).

7. Dækningen af aktiviteter uden for den finansielle sektor

7.1. På baggrund af konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Dublin i december 1996 og af FATF's årlige rapporter, som påpeger, at der i teknikkerne til hvidvaskning af penge gøres stadig mere udbredt anvendelse af andre finansielle institutioner end banker og af ikke-finansielle virksomheder, fordi bankerne nu mere strikte følger foranstaltningerne til bekæmpelse af hvidvaskning, foreslår Kommissionen, i forståelse med Europa-Parlamentet, at direktivets anvendelsesområde udvides til også at omfatte erhverv og kategorier af virksomheder, som med rimelig sandsynlighed kan betragtes som impliceret i aktiviteter relateret til hvidvaskning af penge.

7.2. I sin betænkning fra marts 1999 foreslog Europa-Parlamentet en mærkbar udvidelse af direktivets anvendelsesområde ved at medtage: ejendomsmæglere, kunsthandlere, auktionsledere, kasinoer, vekselkontorer, pengetransportvirksomheder, notarer, advokater, skatterådgivere og revisorer.

7.3. De forskellige instanser, der har beskæftiget sig med hvidvaskningsteknikker, herunder De Forenede Nationers Kontor for Narkotikabekæmpelse og Gruppen på Højt Plan vedrørende Organiseret Kriminalitet (som blev nedsat af Dublin-topmødet) har alle noteret sig tendensen til, at hvidvaskerne gør brug af specialister, navnlig på det juridiske område, for at opbygge komplicerede konstruktioner i form af skuffeselskaber, trustfonds osv. med det formål at søge at tilsløre oprindelsen af og ejerskabet til penge af mistænkelig oprindelse(7).

7.4. Kommissionen har medtaget de fleste af de professioner og virksomheder, som Europa-Parlamentet foreslår, men har dog et kraftigt forbehold over for medtagelsen af kunsthandlere og auktionsledere, da den finder det vanskeligt at fastlægge, hvad sådanne aktiviteter dækker og hvordan de præcist defineres, ligesom den finder det vanskeligt at overvåge håndhævelsen af eventuelle regler, der som bekendt fastsætter, at disse erhvervsdrivende skal foretage en egentlig identifikation af deres kunder og indberette eventuel mistanke om hvidvaskning af penge til de relevante myndigheder i medlemsstaterne.

7.5. Kommissionen påpeger i øvrigt, at en udvidelsen af direktivet til også at omfatte kunsthandlere uvægerligt rejser spørgsmålet, om lignende forpligtelser skal gælde alle erhvervsdrivende, der er specialiseret i handel med særligt værdifulde genstande, f.eks. luksusbiler, smykker, frimærker og mønter.

7.6. Direktivforslaget indtager, hvad angår advokater, en forsigtig holdning som følge af den erhvervsspecifikke tavshedspligt, advokater skal iagttage. Advokater vil ifølge forslaget være undtaget fra enhver forpligtelse til identifikation og indberetning i alle forhold, hvor de repræsenterer eller forsvarer deres klient i en retssag.

7.7. Når bortses fra disse tilfælde, vil medlemsstaterne få mulighed for at tillade advokater at meddele deres mistanke om hvidvaskning til advokatsamfundet eller en anden tilsvarende erhvervssammenslutning frem for til de myndigheder, der normalt har ansvaret for bekæmpelse af hvidvaskning af penge. Det skal bemærkes, at advokater i nogle EU-lande har tilladelse til at gennemføre finansielle transaktioner og føre pengekonti for klienter. Sådanne aktiviteter komplicerer direktivets anvendelse på advokaterhvervet.

7.8. Der vil gælde passende sanktioner i de tilfælde, hvor en advokat måtte have undladt at foretage indberetning til advokatsamfundet i tilfælde, hvor der er pligt dertil.

7.9. Udvidelsen af direktivets anvendelsesområde til også at omfatte notarer og selvstændige inden for de juridiske erhverv gælder kun specifikke finansielle eller selskabsretlige transaktioner, hvor risikoen for hvidvaskning af penge er høj.

8. Identifikation af kunder i transaktioner uden direkte kontakt

8.1. Direktivforslaget fastsætter samme principper for identifikation af kunder, når der er tale om transaktioner uden direkte kontakt. Der hersker nogen tvivl om, hvordan direktivet skal anvendes, når det gælder internettransaktioner.

8.2. Det Europæiske Råd i Amsterdam understregede i sit handlingsprogram vedrørende organiseret kriminalitet, at teknologiske innovationer som Internettet og e-banking er meget effektive instrumenter i forbindelse med forbrydelser, svig og korruption. Rådet understregede, at midlerne til at forebygge og bekæmpe kriminelle aktiviteter næsten altid er bagud i forhold til de instrumenter, som de kriminelle benytter sig af(8).

8.3. Overførsel af penge ad elektronisk vej (Internettet) er øjeblikkelig og er - ved hjælp af enkle teknikker, som enhver kan lære sig - let at tilsløre, uden at der efterlades spor. Hvis transaktionerne passerer via et ikke-samarbejdsvilligt land eller involverer et skuffeselskab, er det tilstrækkeligt til at lamme kontrollen i EU.

8.4. Læren af dette må være, at det snarere er aktørerne på de finansielle markeder end overførslerne som sådan, der skal føres tilsyn med. ØSU har allerede påpeget dette i sin udtalelse fra 27. januar 1999(9) om udøvelse af virksomhed som e-pengeinstitut, hvori der advares om risikoen ved at give udstedere af elektroniske penge adgang til markedet på direktivets meget lempelige betingelser.

8.5. ØSU er enig med Kommissionen i, at pengeinstitutter skal have procedurer, der er egnede til at identificere kunder i finansielle transaktioner uden direkte kontakt. Det mener imidlertid ikke, at bilaget til direktivforslaget er det mest egnede redskab til at nå dette mål.

8.6. Fraværet af direkte kontakt mellem pengeinstitut og kunde er imidlertid ikke til hinder for behørig identifikation i form af, at kunden legitimerer sig ved hjælp af et "retskraftigt dokument", som det er forudsat i 1991-direktivets artikel 3 og som det rent faktisk er praksis i pengeinstitutter. Bl.a. kan legitimationen overgives til en fuldmagtshaver eller en pålidelig tredjepart (fx et andet kredit- eller finansieringsinstitut, en notar eller en ambassade) eller kan ske ved hjælp af anbefalet brev.

8.7. Elektronisk underskrift bør også kunne betragtes som retskraftigt dokument, specielt efter den nylige vedtagelse af direktivet om en fælles ramme for digitale signaturer. Efter ØSU's mening retfærdiggør udviklingen af transaktioner uden direkte kontakt ikke nye legitimationsregler.

8.8. Derimod er der absolut behov for fleksibilitet, når det drejer sig om at tage højde for den hastige udvikling, der sker inden for distance banking. Denne fleksibilitet er sikret gennem det bredt formulerede begreb "retskraftigt dokument". Det bør kun kræves af pengeinstitutter, at de har egnede retskraftige bilag til identifikation af deres kunder, hvor der er tale om transaktioner uden direkte kontakt. Det bør overlades til dem, hvilken identifikationsmetode, de vil følge. Generelt giver bilaget nogle gode eksempler på, hvilke procedurer der kan følges for at identificere kunder i forbindelse med transaktioner uden direkte kontakt, men bilaget vil hurtigt blive forældet, efterhånden som der findes nye veje inden for distance banking og på identifikationsområdet.

8.9. Hvis det besluttes at opretholde bilaget, vil ØSU indstændigt anmode de europæiske instanser om at slå klart fast, at bilaget er af ikke-bindende karakter og kun tjener som en rettesnor, og at den liste over metoder til identifikation af kunder i forbindelse med transaktioner uden direkte kontakt, som det indeholder, ikke er udtømmende. Hvis bilaget ikke er bindende, vil procedurerne til kundeidentifikation i transaktioner uden direkte kontakt kunne sikres den fornødne fleksibilitet.

9. Udveksling af oplysninger

9.1. Kommissionen indfører en foranstaltning for udvekslinger af oplysninger om hvidvaskning af penge ved at foreslå, at denne udveksling skal dreje sig om ulovlige handlinger, der berører De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser (en udvidelse, som gøres til genstand for kritiske bemærkninger under gennemgangen nedenfor af de enkelte artikler).

10. Behovet for en regelmæssig undersøgelse af EU's indsats på området

10.1. Kommissionen begrænser modtagerne af dens regelmæssige rapporter om anvendelsen af direktivet til Rådet og Europa-Parlamentet. ØSU betragter sig selv som særlig kompetent i disse sager og beklager derfor, at det ikke høres om forlængelsen af et direktiv, som er forelagt det til udtalelse.

11. Bemærkninger til de enkelte artikler i direktivet

- Artikel 1 (erstatter artikel 1 i direktiv 91/308/EØF)

1) Udvidelsen af direktivets anvendelsesområde til også at omfatte vekselererforretninger og pengeoverførelsestjenester, forsikringsselskaber (for så vidt som de udfører aktiviteter, der er omfattet af nævnte direktiv) samt investeringsselskaber giver ikke anledning til indvendinger, eftersom der er tale om en tilføjelse til definitionerne i basisdirektiv 77/780/EØF.

2) Det skal understreges, at filialer beliggende i Fællesskabet af et kreditinstitut, hvis hovedsæde er beliggende i eller uden for Fællesskabet, medtages i definitionen af "kreditinstitut".

3) ØSU synes, at bestemmelserne i direktivet også bør finde anvendelse på fællesskabsfinansieringsinstitutters filialer eller datterselskaber i tredjelande eller mere specielt i lande, der ikke har indført tilsvarende foranstaltninger med hensyn til tilsyn og bekæmpelse af hvidvaskning (offshore-lande, skattelyer m.v.).

4) Punkt E - definition af "kriminel handling"

Udvidelsen af definitionen til "svig, bestikkelse eller andre ulovlige handlinger, som er til skade for eller vil kunne skade De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser" vil kunne indebære, at finansielle institutioner pålægges en indberetningspligt i tilfælde af mistanke, som er helt ude af proportion med hovedmålsætningen, som er at bekæmpe ulovlig narkotikahandel og organiseret kriminalitet. Det kan befrygtes, at det ikke lykkes personalet i sådanne institutioner, som gerne vil dække sig ind over for et eventuelt strafansvar, systematisk at indberette enhver transaktion, der blot forekommer dubiøs eller anormal.

5) Udtrykket til skade for De Europæiske Fællesskabers interesse vil kunne omfatte momssvig eller svig med relation til den fælles landbrugspolitiks restitutioner, anvendelsen af strukturfondsmidlerne og den lange række af subsidier, der ydes af EU.

6) Denne type svig falder imidlertid ind under specifikke institutioners kompetenceområde (medlemsstaternes og specialiserede EU-organers kontrol med skatter og afgifter)(10). Dette fejlapproach vil i praksis skade effektiviteten i hele processen.

7) Amsterdam-traktatens artikel 280 giver hjemmel for bekæmpelse af svig, der skader Fællesskabets finansielle interesser. Bestemmelsen giver Rådet hjemmel til på forslag af Kommissionen at træffe de "nødvendige foranstaltninger til forebyggelse og bekæmpelse af svig (...) med henblik på at yde en effektiv og ensartet beskyttelse i medlemsstaterne".

- Artikel 2 a

1) ØSU udtrykker tvivl om det hensigtsmæssige i at holde kunsthandlere og auktionsledere uden for listen over omfattede faggrupper. De varer, der forhandles af disse mellemhandlere, kan repræsentere betydelige beløb, som ofte betales kontant og uden reel undersøgelse af køberens identitet. Der kan næppe herske tvivl om, at specielt auktioner repræsenterer en kanal, ad hvilken man let og diskret kan hvidvaske penge.

Det taler for at identificere kunden i tilfælde af kontanthandler på over 15000 euro.

2) Medtagelse i den franske tekst af "comptables" i punkt 3 på listen synes at gå for vidt, eftersom der da kunne være tale om lønnede bogholdere, som er ansatte i en virksomhed, herunder en bank. Det ville være bedre at operere med begrebet "expert comptable" (dette berører ikke den danske oversættelse, hvor man korrekt anvender begrebet "revisorer").

- Artikel 3 - stk. 2, andet afsnit

1) Artikel 3, stk. 2, andet afsnit, i direktivforslaget henviser til et bilag, der fastsætter de præcise procedurer for identifikation i tilfældet af finansielle transaktioner uden direkte kontakt.

2) Nogle af de forpligtelser, der pålægges i dette bilag, forekommer tunge eller vanskelige at opfylde i praksis, som f.eks.:

- pligt til, at den første betaling i forbindelse med transaktionen foretages via en konto åbnet i kundens navn i et kreditinstitut beliggende i Den Europæiske Union eller i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS) (punkt V b) eller i land, der er omfattet af nærværende direktiv.

- de forskellige tjeks, der skal gennemføres, når modparten er et kreditinstitut, der er hjemmehørende i et land uden for EU og uden for EØS (punkt VI b).

3) Mere generelt går Kommissionen direkte ind i den måde, hvorpå de finansielle institutioner tilrettelægger deres kontrolprocedurer. Det forekommer at være unødig og ubegrundet indblanding. Mere overordnet gør selve direktivets ordlyd eller bilag det ikke klart, hvilke midler der skal bruges for at identificere de transaktioner, der finder sted på Internettet.

- Artikel 7

1) Pligten til at indberette mistænkelige transaktioner udgør kernen i direktivforslaget. Den bør støtte sig til objektive kriterier, der tjener som rettesnor for, hvilke transaktioner der giver anledning til indberetningspligt. Som følge af selve naturen af de mistænkelige aktiviteter kan disse kriterier imidlertid ikke være udtømmende.

- Artikel 12 - stk. 2

1) Første punktum i dette stykke: "som er til skade for eller vil kunne skade De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser" slettes (jf. hvad der siges ovenfor i punkt 4-6 i bemærkningerne til artikel 1).

2) Det synes at følge af den nye definition af "kreditinstitut" [artikel 1 A)] og af punkt 8, at en mistænkelig hvidvaskningstransaktion kun skal indberettes til det land, hvor det indberettende kontor (et kreditinstituts hovedsæde, filial eller datterselskab) er beliggende. ØSU hilser denne regel velkommen, men tilråder, at den klarlægges i direktivets dispositive del, ved at der tilføjes et nyt stykke i artikel 6 for at hæve enhver fortolkningstvivl.

12. Konklusion

12.1. De oplysninger, vi har navnlig fra FATF, men også fra banksektoren viser, at 1991-direktivet overordnet har opfyldt sine målsætninger, når det drejer sig om at neutralisere anvendelsen af de finansielle kredsløb til hvidvaskningsformål.

12.2. Ændringerne til 1991-direktivet udbygger heldigvis det oprindelige instrumentarium, i og med at en række aktører, som udøver aktiviteter, der vil kunne udnyttes til hvidvaskning af penge, tilføjes direktivets anvendelsesområde.

12.3. Det er forståeligt, at Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen i betragtning af den succes, der har været med anvendelsen af 1991-direktivets mekanismer, har følt sig foranlediget til at gøre ikke alene organiseret kriminalitet uden relation til narkotikahandel, men alle former for alvorlige lovovertrædelser til strafbare forhold. Området for, hvad der gøres strafbart, afviger imidlertid fra indberetningernes dækningsområde.

12.4. Hvad angår indberetningspligten deler ØSU Kommissionens opfattelse, hvorefter en sådan udvidelse af viften af lovbrud kan blive for omfattende og "komplicere en aktiv medvirken og opbakning" fra de involverede erhvervs side.

12.5. Der foreligger ingen definition af "alvorlige lovovertrædelser". Hver medlemsstat kan frit opstille sin egen liste. ØSU konstaterer med interesse, at kontrolinstanserne (FATF, Tracfin i Frankrig) har prioriteret begrebet organiserede kriminalitet, som er mere præcist end det begreb, Kommissionen har valgt.

12.6. Der er en reel risiko for, at organer til bekæmpelse og forebyggelse af hvidvaskning af penge som Tracfin drukner i arbejde på grund af et voldsomt antal indberetninger om mistanke. Det kan svække deres effektivitet alvorligt. I takt med, at der indvindes erfaringer, og forudsat de finansielle institutioner får tilstrækkelig tilbagemelding om deres indberetningers effektivitet, skulle der kunne opnås en reduktion i antallet af indberettede mistænkelige operationer. En forudsætning herfor er dog, at de kompetente myndigheder stiller tilstrækkelige ressourcer til rådighed for at sikre en hurtig og effektiv opfølgning af aktionerne.

12.7. Hvis indsatsen begrænses til EU ville den blive ineffektiv og kunne tilmed forvride konkurrencen til fordel for finansielle institutioner uden for EU eller ligefrem skade de frie kapitalbevægelser, der er en af hjørnestenene i det europæiske bygværk.

12.8. ØSU beklager, at direktivforslaget - der i al væsentlighed sigter på at forstærke det europæiske potentiale i kampen mod hvidvaskning af penge - ikke gør tilstrækkeligt meget ud af det nødvendige internationale samarbejde.

12.9. Målet må være i størst muligt omfang at udstrække det europæiske instrumentarium til bekæmpelse af hvidvaskning til at omfatte lande, som notorisk er involveret i sådan kriminel aktivitet.

12.10. Internationale finansielle institutioner som De Forenede Nationer, Den Internationale Valutafond (IMF), Verdensbanken, Den Europæiske Investeringsbank (EIB) og EBRD (Østbanken) bør sammen med Europa-Kommissionen udarbejde et charter eller en adfærdskodeks, som i det væsentlige tager afsæt i FATF's rekommandationer, og hvis anvendelse skal være en af betingelserne for at kunne modtage enhver form for finansiel hjælp(11).

12.11. Offshore-centre - arnestedet for den ulovlige trafik og det svage led i indsatsen mod denne trafik - som ikke anvender adfærdskodeksen, eller som vægrer sig ved at sikre gennemsigtighed i transaktioner (det vil navnlig sige undlader at hæve bankhemmeligheden) bør udelukkes fra deltagelse i internationale pengeoverførselssystemer som SWIFT o.l. Når TAFT's liste over ikke-samarbejdsvillige lande foreligger, skulle det befordre en hurtig anvendelse af denne procedure.

12.12. Da IMF er det eneste organ, der er i stand til at pålægge et sådant regelsæt, henstiller ØSU, at Rådet og Kommissionen tager kontakt med IMF for i fondens statutter at få indført en effektiv mekanisme for sanktioner mod lande og finansielle institutioner, som ikke udviser samarbejdsvilje i indsatsen mod hvidvaskning af penge.

12.13. Iværksættelsen af sanktionerne skulle betros de internationale myndigheder, der er ansvarlige for reguleringen af det finansielle system og bankvæsenet: Den Internationale Betalingsbank (BIS) og centralbankerne.

12.14. ØSU gentager sit ønske om at blive draget tæt ind i opfølgningen af direktivets gennemførelse.

Bruxelles, den 26. januar 2000.

Beatrice Rangoni Machiavelli

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EFT C 332 af 31.12.1990, s. 26.

(2) KOM(1999) 239 endelig udg.

(3) Jf. Kommissionens meddelelse om Den Europæiske Unions handlingsplan for bekæmpelse af narkotikamisbrug (2000-2004) og ØSU's udtalelse om denne meddelelse, EFT C 51 af 23.2.2000.

(4) Det Europæiske Råd i Tammerfors den 15. og 16. oktober 1999, formandskabets konklusioner.

(5) Jf. punkt 1.5 i ØSU's udtalelse om Kommissionens forslag til Rådets direktiv om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til renvaskning af penge, EFT C 332 af 31.12.1990, s. 86.

(6) KOM(95) 54 endelig udg. og KOM(1998) 401 endelig udg.

(7) Jf. "Drug money in a changing world: Economic reform and criminal finance" - UN International drug control programme 1996 - der peger på den nøglerolle, som "International business compagnies" spiller, navnlig på De Caraibiske Øer, hvor de bruges af kriminelle organisationer, fordi det er så godt som umuligt at spore oprindelsen af de betydelige pengemidler, som disse virksomheder forvalter.

(8) Indledning til handlingsprogrammet vedrørende organiseret kriminalitet - Amsterdam 28. april 1997.

(9) EFT C 101 af 12.4.1999, s. 6.

(10) Jf. Kommissionens arbejdsprogram 1998-1999 om bekæmpelse af svig, KOM(1998) 278 endelig udg. og ØSU's udtalelse (R/CES 748/99 rev. 2) om samme emne, som er under udarbejdelse.

(11) Den 10. juni 1998 vedtog De Forenede Nationers generalforsamling en position og en handlingsplan til bekæmpelse af hvidvaskning af penge, som i meget stort omfang ligger på linje med Den Europæiske Unions målsætninger.

BILAG

til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

(i henhold til forretningsordenens artikel 47, stk. 3)

Følgende ændringsforslag, som under forhandlingerne blev støttet af mere end en fjerdedel af de afgivne stemmer, blev ikke vedtaget:

Punkt 11, underpunkt 4)

Ordlyden af underpunkt 4) udgår til fordel for følgende:

"4) Punkt E - definition af 'kriminel handling'

Udvidelsen af definitionen til at omfatte 'svig, bestikkelse og enhver anden ulovlig handling, som skader eller kan forventes at skade De Europæiske Fællesskabers finansielle interesse' er et følgerigtigt skridt, men det må erkendes, at de finansinstitutter og andre organer, som foretager indberetning, ikke nødvendigvis vil være i stand til at gå videre end til at fastslå, at der finder usædvanlige transaktioner sted, som giver anledning til umiddelbar mistanke. Det falder ikke ind under finansinstitutters opgaver at fungere som undersøgende myndigheder. Eftersom der vil være udsigt til et stort antal indberetninger, i hvert fald i en tidlig fase, bør der indgås aftale med finansinstitutterne om en adfærdskodeks for nærmere at præcisere, hvad sådanne indberetninger skat sætte fokus på. Desuden bør de statslige myndigheder udvikle en mekanisme for feed-back til finansinstitutterne om resultatet af deres indberetninger, således at deres ekspertise i bistand til bekæmpelsen af kriminel hvidvaskning yderligere kan udvikles."

Afstemningsresultat

For: 43, imod: 30, hverken for eller imod: 10.

Punkt 12.16

Følgende indskydes som punkt 12.16:

"12.16. ØSU bemærker, at Kommissionen i sit forslag i det væsentlige går ud fra, at pengehvidvaskningen stammer fra narkotikahandelen. Heri ligger en underkendelse af, at hvidvaskning som led i anden kriminalitet som f.eks. terrorisme og smugleri på baggrund af beskatningsforskelle i mange regioner har større virkning på økonomien end narkotikahandelen. Disse forhold bør der lægges større vægt på i direktivet."

Begrundelse

Når der fokuseres på narkotikahandelen som den afgørende drivkraft bag de sorte penge og undergrundsøkonomien, skabes det indtryk at direktivet i for høj grad bygger på følelsen af afsky for de destruktive virkninger af narkotikamisbruget og lader hvidvaskningen af penge fra "almindelige, pæne" former for kriminalitet slippe billigt. Der bør også tænkes på, at udnyttelsen af afgiftsforskellene vil tage til efter Unionens udvidelse, når i øvrigt et flertal af medlemsstaterne vil stå uden for møntfællesskabet.

Afstemningsresultat

For: 49, imod: 36, hverken for eller imod: 10.