Særberetning nr. 3/2001

om Kommissionens forvaltning af de internationale fiskeriaftaler, med Kommissionens svar

(artikel 248 EF, stk. 4, andet afsnit)

(2001/C 210/01)

INDHOLD

>TABELPOSITION>

RESUMÉ

Sigtet med revisionen

Retten har undersøgt Kommissionens forvaltning af de internationale fiskeriaftaler, herunder navnlig, om målene for dem er klart defineret og i sidste ende opfyldt. Rettens revision vedrørte de fem aftaler, der vejer tungest på Fællesskabets budget (92 % i 1999). Rettens væsentligste bemærkninger er anført i det følgende.

Omkostningseffektivitet

I. Kommissionen bør indføre et system, der gør det muligt at overvåge de internationale fiskeriaftaler løbende og foretage en grundig analyse af deres omkostningseffektivitet. Det skulle give den mulighed for at kunne vurdere, i hvilket omfang målene for disse aftaler er opfyldt (markedsforsyning, fangstmuligheder, omstrukturering, arbejdspladser).

- Kommissionen bør definereresultatkriterier og -indikatorer for disse aftaler, således at den kan måle deres effektivitet.

II. De fangstmuligheder, EU-fiskerne har fået i tredjelandes farvande gennem de internationale aftaler, udnyttes ikke altid fuldt ud. Fællesskabet har således betalt finansielle godtgørelser for fisk, som kun har eksisteret på papiret.

- Kommissionen anmodes om først og fremmest at sikre sig, at fiskerimulighederne udnyttes effektivt.

Aftalernes målsætning

III. Retten har konstateret, at de internationale fiskeriaftaler ikke er i overensstemmelse med strukturforanstaltningerne i den fælles fiskeripolitik, og at de ikke samordnes hermed.

- Kommissionen kunne navnlig sørge for, at målene vedrørende omstrukturering er i overensstemmelse med de tilsvarende strukturfondsmål, f.eks. når den finansierer nye fartøjer.

IV. Flere af fiskeriaftalerne har et kommercielt aspekt samtidig med, at de skal fungere som udviklingsbistand. De to aspekter er blandet sammen, og derfor er det vanskeligt at evaluere aftalerne, hvilket gør ansvarsfordelingen mellem Fællesskabet og tredjelandene endnu mere uklar.

- Kommissionen vil først kunne måle fordelene og omkostningerne ved fiskeriaftalerne og sammenligne dem på det samme grundlag, når den klart har defineret disse forskellige mål.

Forvaltning og kontrol

V. Forvaltningen af fiskeriaftalerne svækkes, fordi nogle af bestemmelserne ikke anvendes eller anvendes uhensigtsmæssigt, og fordi der ikke er krav om udveksling af oplysninger.

- Kommissionen bør sørge for, at aftalerne i højere grad bliver juridisk bindende, og forbedre overvågningen. Det kan f.eks. ske ved, at der indføres bestemmelser om kontrol, eller ved at beløbene udbetales i forhold til de opnåede resultater. Reglerne bør således tages op til fornyet overvejelse, så det ikke længere vil være muligt systematisk at losse og derefter igen laste dybfrossen fisk, da denne praksis ikke er berettiget.

VI. Ved Rettens revision konstateredes der svagheder ved gennemførelsen og overvågningen af Kommissionens og medlemsstaternes kontrol.

- Kommissionen bør planlægge sine kontrolaktiviteter og sikre en grundigere opfølgning af resultaterne. I partnerskab med medlemsstaterne bør den også fastlægge retningslinjer for disses detaljerede kontrolbestemmelser.

GENERELT

Fiskeriaftalernes betydning

1. Fiskerivarer er en vigtig fødevareressource for medlemsstaterne. Medlemsstaternes fiskerflåder udgør traditionelt et ikke ubetydeligt økonomisk potentiale og sikrer beskæftigelse for et stort antal personer. Der er indført en fælles fiskeripolitik for at bevare fiskeressourcerne, forvalte og tilpasse medlemsstaternes erhvervsstrukturer, gennemføre den fælles markedsordning og indgå fiskeriaftaler med lande uden for Den Europæiske Union.

2. Princippet om fri adgang til det åbne hav mistede gradvist sin betydning fra midten af halvfjerdserne efter FN's tredje havretskonference. Flere og flere tredjelande besluttede dengang at udvide den eksklusive økonomiske zone fra 12 til 200 sømil, og dermed kom ca. 90 % af fiskeressourcerne under kyststaternes kontrol. Som følge heraf blev medlemsstaternes flåder forment adgang til disse områder, som de tidligere fiskede i (og som dækkede 9 %(1) af forbruget i Fællesskabet).

3. Derfor, og fordi der var behov for at sikre en forsvarlig forvaltning af de knappe fiskeressourcer, indgik Fællesskabet en række fiskeriaftaler med tredjelande, således at medlemsstaternes flåder kunne fortsætte deres tidligere aktiviteter. Pr. 1. januar 2001 havde Kommissionen undertegnet fiskeriaftaler med 33 lande, og 14 af disse aftaler var stadig gældende.

Aftalernes art

4. I aftalerne er retten til at drive fiskeri i de pågældende tredjelandes eksklusive økonomiske zoner samt betingelserne for tildeling af sådanne rettigheder og anvendelsen af dem defineret. Aftalernes art afhænger af den enkelte aftalepartner. Der skelnes mellem aftaler af "første" og af "anden" generation.

Førstegenerationsaftaler er navnlig kendetegnet ved:

a) Gensidig adgang, hvilket indebærer, at medlemsstaternes fiskerflåder udveksler fiskerimuligheder med fiskerflåderne i tredjelande, der normalt udnytter deres egne ressourcer fuldt ud (Island, Norge og Færøerne f.eks.). Disse aftaler omfatter ikke nogen finansiel modydelse fra Fællesskabet, og det er heller ikke fastsat, at rederne skal betale en afgift (licens).

b) Finansiel modydelse: Sådanne aftaler indgås med tredjelande, der ønsker at afgive en del af retten til udnyttelse af deres egne ressourcer, men uden gensidig adgang og til gengæld for finansielle modydelser, som afholdes over fællesskabsbudgettet, og mod at de redere, der får adgang til at fiske i de pågældende farvande, betaler en afgift (licens).

De finansielle modydelser er bidrag til:

i) tredjelandets statsbudget

ii) ledsageforanstaltninger i forbindelse med udviklingsbistand

iii) offentlige tjenesteydelser i fiskerisektoren (uddannelsesprogrammer for fiskere og inspektører, videnskabelige forskningsprogrammer vedrørende fiskebestandene, administration mv.).

Nogle af udviklingsforanstaltningerne i disse aftaler varetages direkte af rederne, f.eks. ombordtagning af observatører og ansættelse af lokale søfolk. Aftalerne med landene i Afrika og Det Indiske Ocean indgår i denne kategori.

c) Finansiel modydelse og adgang til fællesskabsmarkedet for fiskerivarer fra tredjelande (uden told eller kvantitative restriktioner) mod, at Fællesskabet får adgang til at udnytte visse fiskeressourcer. Rederne betaler ikke afgift (Grønland f.eks.).

Sigtet med andengenerationsaftalerne er, at private erhvervsdrivende stifter blandede selskaber (joint ventures), der varetager forvaltningen af EU-fartøjerne, og som tildeles fiskekvoter i tredjelandenes farvande (aftalerne kan omfatte finansielle modydelser for fiskekvoterne). Formålet med disse aftaler er endvidere, at dele af medlemsstaternes flåder permanent eller midlertidigt overføres til tredjelande (Argentina, Estland, Letland og Litauen f.eks.).

5. Formålet med fiskeriaftalerne har fra første færd været at sikre, at EU's fiskerflåder fortsat kunne drive deres aktiviteter mod til gengæld at yde finansiel støtte eller give fiskerimuligheder, hvilket bekræfter disse aftalers kommercielle karakter.

De vigtigste parter i forbindelse med fiskeriaftalerne

6. De forskellige parter i fiskeriaftalerne har først og fremmest følgende ansvarsområder:

>TABELPOSITION>

Sigtet med revisionen og dens omfang

7. Målet for revisionen var at undersøge, om Kommissionen havde defineret målene for de internationale fiskeriaftaler klart og indført hensigtsmæssige systemer til kontrol af deres effektivitet.

8. Revisionen vedrørte forvaltningen af aftalerne med Marokko, Mauretanien, Grønland, Senegal og Argentina i perioden 1993-1999. Disse aftaler tegnede sig for 92 % af de udbetalte beløb i regnskabsåret 1999. Der er navnlig tale om aftaler, som indebærer, at der udbetales midler over Fællesskabets budget. Disse aftaler er også de væsentligste for så vidt angår fangstmuligheder, og de mest omfattende af aftalerne af "første" og "anden" generation.

9. Retten foretog en dokumentanalyse af forvaltningssystemerne, identificerede nøgleaktiviteter og udførte kontroltest. Retten aflagde revisionsbesøg i Kommissionen, i medlemsstaterne (Spanien, Frankrig og Portugal) og i Kommissionens delegation i Marokko, i Mauretanien og i Senegal. Der blev tilvejebragt pålideligt revisionsbevis ved revision af dokumenter og registre, iagttagelse af havneaktiviteter, anmodning om og bekræftelse af oplysninger, samt samtaler med repræsentanter for tredjelande og udvalgte organisationer.

10. I årsberetningen for regnskabsåret 1999 gjorde Retten allerede opmærksom på, at Kommissionen i henhold til de internationale fiskeriaftaler havde indgået retlige forpligtelser svarende til et beløb, som oversteg de disponible bevillinger med 129 millioner euro, og at regnskabsårets forpligtelser derfor var ansat for lavt(2). Dette spørgsmål er derfor ikke behandlet i denne beretning.

Budgetmæssige aspekter

11. I bilag I vises budgetudgifterne til de internationale fiskeriaftaler i perioden 1993-2000 og forholdet mellem disse udgifter og de samlede udgifter til den fælles fiskeripolitik. Det fremgår, at der i perioden mellem 1993 og 1997 var en tendens til stigning i de beløb, der udbetaltes til partnerlandene som modydelse for fiskerirettigheder, og at disse beløb siden 1998 har ligget på samme niveau (jf. figur).

Figur

Internationale fiskeriaftaler - Forpligtelser og afholdte betalinger, fangsternes værdi

>PIC FILE= "C_2001210DA.000601.EPS">

NB:

Kommissionen lå ikke inde med fangsttal for 1998 og 1999.

12. Denne tendens skyldes navnlig nye aftaler, eller at aftalerne var blevet genforhandlet. Hertil kommer de nye fiskerikategorier, der er medtaget i nogle af aftalerne, f.eks. med Mauretanien og Senegal, en højere sats for finansiel modydelse og nedgang i fiskebestanden. Stigningen i forpligtelserne og betalingerne fra 1995 til 1996 skyldtes, at nye aftaler, navnlig den med Marokko, trådte i kraft, jf. bilag II. Fra 1993 til 1997 var Marokko med 74 % af fangsten den vigtigste partner i aftalerne med landene syd for Gibraltarstrædet(3), mens Spanien med over 87 % af fangsten var den, der havde størst fordel af disse aftaler(4).

FISKERIAFTALERNES OMKOSTNINGSEFFEKTIVITET

Et instrument til overvågning af aftalerne

13. I årsberetningen for regnskabsåret 1992(5) havde Retten understreget, hvor vigtigt det er for Kommissionens overvågning af disse aftaler, at der foreligger costbenefitanalyser. I sådanne analyser er der defineret kriterier og indikatorer, der kan anvendes som grundlag for at vurdere, i hvilket omfang målene for aftalerne er blevet opfyldt. I Rådets (fiskeri) konklusioner af 30. oktober 1997 opfordredes Kommissionen til at gennemføre en costbenefitanalyse ved forhandlingen (eller genforhandlingen) af hver enkelt aftale i god tid inden undertegnelsen. Kommissionen har navnlig truffet to foranstaltninger foranlediget af Rådets henstilling: For det første har den fået foretaget en ekstern evaluering, og for det andet har den udfærdiget datablade med tekniske specifikationer for hver enkelt aftale.

14. Kommissionen ansatte en ekstern konsulent til at evaluere(6) de internationale fiskeriaftaler i perioden 1993-1997. Evalueringen er en undersøgelse af forskellige aspekter ved aftalerne, men der er ikke tale om en fuldstændig costbenefitanalyse. I denne evaluering tages der forbehold for kvaliteten af de disponible oplysninger, og der udtrykkes tvivl om, hvorvidt de er fuldstændige, relevante og pålidelige. Disse forbehold svækker konklusionerne og viser, at Kommissionen bør forbedre indsamlingen af data i medlemsstaterne.

15. I evalueringen blev der påvist svagheder og anført relevante konklusioner og anbefalinger vedrørende forvaltningen og overvågningen af aftalerne, men Kommissionen er ikke kommet længere end til at undersøge, hvordan den i givet fald kan omsætte disse til praksis. Evalueringen og anbefalingerne i den bør imidlertid danne grundlag for udvikling af et løbende overvågningssystem, der også omfatter en costbenefitanalyse.

16. Nogle af aftalerne tilfører Fællesskabet en større værditilvækst end andre, og for nogle af aftalernes vedkommende er værditilvæksten endda negativ. En euro i finansiel godtgørelse giver en fangstværdi på 0,9 euro i forbindelse med aftalen med Grønland og på 3,4 euro i forbindelse med aftalen med Mauretanien (jf. bilag III). En løbende overvågning af fiskeriaftalerne og en costbenefitanalyse ville kunne afklare denne situation, uden at der derved sættes spørgsmålstegn ved deres berettigelse.

17. Fra 1993 til 1999 steg bevillingerne til betalinger i forbindelse med disse aftaler med 42 %. I samme periode er de fiskerimuligheder, aftalerne giver, blevet lidt færre. Som anført ovenfor skyldes en del af den øgede budgetbelastning forskellige faktorer (f.eks. en højere sats for finansiel godtgørelse i forbindelse med visse aftaler, og at fiskeressourcerne er blevet mindre). Men det er ikke muligt at afgøre, hvordan disse faktorer har påvirket de øgede udgifter i forbindelse med de enkelte aftaler, da der ikke er foretaget en dybtgående analyse.

18. Kommissionen udfærdiger datablade med tekniske specifikationer for hver enkelt aftale, men fire af de otte datablade, Retten undersøgte, indeholdt ingen oplysninger om fangstmængderne, og ingen af databladene angav fangsternes værdi. Selv om databladene omfatter nogle af de elementer, der indgår i en costbenefitanalyse, og de efterhånden er blevet bedre, er nogle af nøgletallene stadig for upræcise til, at de kan anvendes som grundlag for en grundig analyse. Databladene er heller ikke en tilfredsstillende reaktion på den opfordring fra Rådet, som omtales i punkt 13.

Aftalerne udnyttes ikke fuldt ud

19. Når Kommissionen forhandler en aftale, anvender den den fangst, rederne har angivet i de tidligere protokoller, samt udnyttelsesgraden, dvs. hvor mange licenser der er erhvervet, samt medlemsstaternes overslag over deres behov for at drive fiskeri. Disse overslag vil kunne få indflydelse på de omkostninger, der skal forhandles om, på balancen i fiskeressourcerne og på udnyttelsen af fiskemulighederne, og Kommissionen bør derfor vurdere dem og anvende sin vurdering som grundlag for de aftaler, der skal forhandles.

20. I praksis har medlemsstaternes fiskerflåder tendens til at ansætte deres behov for højt, hvilket kan gøre aftalen dyrere, og det kan også medføre, at de fangstmuligheder, der er fastsat i aftalen, ikke udnyttes fuldt ud. Denne praksis kan til dels forklares med, at rederne ønsker at bevare muligheden for at fiske i det pågældende farvand, selv om det ikke er økonomisk rentabelt. Deres interesse er baseret på spekulation, fordi Fællesskabet betaler en finansiel godtgørelse for hele den oprindeligt fastsatte fangstmængde, også når EU-fiskernes fangstmuligheder ikke udnyttes fuldt ud.

21. To af aftalerne (Senegal og Grønland) er f.eks. ikke blevet udnyttet fuldt ud, selv om prisen blev forhøjet, da aftalerne blev forlænget for kort tid siden. Aftalen med Senegal udnyttes fortsat ikke fuldt ud. Aftalen løber over en længere periode (1997-2001), og derudover kan der konstateres en stigning i de samlede fællesskabsbidrag på 33 % om året. Kommissionens finansinspektør har kritiseret dette(7). Aftalen(8) omfatter endvidere den nye fiskerikategori "frysetrawlere til pelagisk fiskeri", der slet ikke er udnyttet, men som Kommissionen alligevel betaler for. Kommissionen betaler nemlig et samlet beløb for hver aftale, uden at udgifterne fordeles på de forskellige fiskerikategorier. Det betyder, at selv hvis en af fiskerikategorierne (under samme aftale) ikke udnyttes fuldt ud eller slet ikke udnyttes, medfører det ingen nedsættelse af Kommissionens samlede udgifter.

22. Aftalen med Grønland er kendetegnet ved, at de vigtigste fiskerikategorier (torsk og rødfisk) ikke udnyttes fuldt ud. Det fremgår af Kommissionens datablade(9), at de afholdte udgifter for de fleste af de fangstrettigheders vedkommende, som var omfattet af aftalen for 1995-2000, ikke havde ført til nogen gevinst i form af fangst på grund af den lave udnyttelsesgrad. Det fremgår af de disponible videnskabelige oplysninger, at den manglende udnyttelse af denne aftale navnlig skyldes en meget alvorlig nedgang i fiskebestandene. EU har således betalt for potentielt ikke-eksisterende fangst, dvs. for fisk, der kun har eksisteret på papiret (jf. tabel). Aftalen med Grønland er senere blevet fornyet i 2000, uden at Kommissionen har taget tilstrækkeligt hensyn til de høje udgifter, der er forbundet med den, og heller ikke til evalueringen fra oktober 1999 eller til sine egne datablade.

23. Kommissionen bør sikre sig, at medlemsstaternes fiskerflåder forpligter sig til at udnytte fangstmulighederne, således at man undgår unødige udgifter. Kommissionen kunne f.eks. kræve, at de stiller sikkerhed eller betaler et større forskud(10), således at den undgår ansøgninger, der udelukkende er baseret på spekulation. Der er behov for et snævert samarbejde mellem Kommissionen og medlemsstaterne på dette punkt.

Tabel

Udnyttelsen af fangstmulighederne - Aftalen med Grønland

>TABELPOSITION>

Kilde:

Internt dokument fra Kommissionen af 2. februar 2000.

Fordelingen af den finansielle byrde

24. De udgifter, der skal deles, er den finansielle modydelse, som Fællesskabet betaler, og den afgift, som de private redere, der ønsker at fiske i tredjelandes farvande, betaler (jf. ovenfor).

25. Den del, Fællesskabet har skullet finansiere over offentlige midler, kan anslås til 85,7 % af de samlede udgifter til aftalerne med finansiel modydelse(11). Som den tidligere har udtrykt, at det var dens hensigt, bør Kommissionen undersøge, hvordan udgifterne kunne fordeles mere ligeligt, og hvilke konsekvenser en sådan fordeling ville få(12).

Grundlæggende oplysninger

26. På trods af ovennævnte svagheder har Kommissionen ikke kunnet opstille en fuldstændig opgørelse over udgifterne til og fordelene ved de internationale fiskeriaftaler siden den sidste evaluering fra 1999. Kommissionen har kunnet tilvejebringe oplysninger om udgifterne, men den har hverken kunnet oplyse fangsternes værdi eller aftalernes direkte eller indirekte betydning (f.eks. for beskæftigelsen). Sådanne oplysninger er imidlertid helt nødvendige i forhandlinger om kommercielle aftaler som de internationale fiskeriaftaler.

27. I øvrigt opfordrede Europa-Parlamentet i beslutning af 15. maj 1997(13) Kommissionen til at udarbejde et sæt retningslinjer for at muliggøre en ensartet procedure ved evaluering af gennemførelsen af protokollerne om fangstmuligheder, når disse udløber, eller i forbindelse med forberedelsen af forhandlingerne om nye protokoller eller aftaler.

AFTALERNES MÅLSÆTNING

Stabile fiskerimuligheder

28. Et af de overordnede mål for disse aftaler er at give medlemsstaternes fiskerflåder stabile fiskerimuligheder. I perioden 1993-1999 var der en mindre nedgang i fiskerimulighederne navnlig på grund af nedgangen i fiskerimulighederne i aftalen med Marokko. Fiskerimulighederne i henhold til de øvrige aftaler(14) ændredes ikke eller øgedes lidt.

29. I den samme periode steg betalingsbevillingerne til aftalerne imidlertid, hvilket bekræfter, at Kommissionen ønsker stabile fangstmuligheder. Aftalen mellem EU og Marokko udløb den 30. november 1999, og i de følgende 12 måneder blev de samlede fangstmuligheder i henhold til aftalerne væsentligt reduceret. Det ramte navnlig spanske og portugisiske fiskere.

Markedsforsyning og beskæftigelse

30. Fiskeriaftalerne tager sigte på at forsyne et marked, der i høj grad er underforsynet, og på at bevare arbejdspladser. Kommissionen har ikke fyldestgørende og ajourførte oplysninger om hver enkelt aftales virkning på disse to områder, der desuden ikke er analyseret systematisk i de datablade, der omtales i det foregående. Den eneste kilde til oplysninger om dette er den evaluering af aftalerne, som Kommissionen har fået foretaget vedrørende perioden 1993-1997.

31. Der bør defineres passende kriterier og indikatorer (f.eks. oplysninger om losning og mængder og fangsternes værdi samt arbejdspladser, der påvirkes direkte eller indirekte), således at man systematisk kan måle virkningen af aftalerne på markedsforsyningen og beskæftigelsen. På den måde ville man endvidere kunne måle den potentielle risiko og konsekvenserne for Kommissionen, ved at aftalerne ikke fornys, så man på forhånd kunne forberede sig herpå. Da aftalen med Marokko ikke blev fornyet i 1999, fik det f.eks. store økonomiske og sociale konsekvenser i de regioner i Europa (navnlig i Spanien og i Portugal), der var stærkt afhængige af den (7000 arbejdspladser og 470 fartøjer).

Omstruktureringsstrategi

32. Målet for strukturforanstaltningerne i den fælles fiskeripolitik er navnlig:

a) at opnå balance mellem fiskerflådernes kapacitet og fiskeressourcerne

b) at fremme udviklingen i de områder, der er afhængige af fiskeriet

c) at afskaffe overskydende kapacitet

d) at bygge og modernisere fiskerfartøjer på visse betingelser.

Disse strukturforanstaltninger er bl.a. knyttet til strukturforanstaltningerne i de internationale fiskeriaftaler, og der bør derfor fastlægges klare og konsekvente mål, og foranstaltningerne bør samordnes nøje.

33. Under forhandlingerne om den internationale fiskeriaftale med Marokko i 1994-1995 konstaterede man, at der var tendens til en nedgang i fiskeressourcerne i de marokkanske farvande, og at Marokko havde udviklet sin egen fiskerisektor. Det burde have udløst en gradvis omstrukturering af de af medlemsstaternes flåder, der fiskede i disse farvande, i overensstemmelse med Kommissionens udtalelser under forhandlingerne. På den måde ville man gradvist have kunnet indføre omstruktureringsforanstaltninger (f.eks. forlægning af fartøjer) og sociale foranstaltninger for at begrænse konsekvenserne for Fællesskabets fiskerisektor. En sådan politik ville også have gjort Fællesskabets flåder mindre afhængige af denne aftale. Sektorens stabilitet og varige udvikling kunne således have været sikret. Det kan imidlertid konstateres, at Fællesskabet medfinansierede bygningen af 54 af de i alt 125 nye (navnlig spanske og portugisiske) fartøjer, der fiskede i marokkansk farvand (1995-1999-aftalen). Kommissionen havde ikke i partnerskab med medlemsstaterne defineret klare mål for tildelingen af støtte (fra strukturfondene) til konstruktion af nye fartøjer, og den havde ikke kontrolleret den senere udnyttelse af denne støtte. Det rejser følgende to spørgsmål: Var dette instrument en integrerende del af en overordnet plan for omstrukturering af medlemsstaternes flåder? og var nedsættelsen af antallet af tilladelser til at drive fiskeri, der afspejler, at antallet af fartøjer faldt fra 590 til 477 mellem 1996 og 1999, det eneste resultat af omstruktureringen? For nogle af aftalernes vedkommende har Kommissionen ikke kunnet påvise, at der var nogen forbindelse mellem målet for forhandlingerne og målet for den fælles fiskeripolitik, som er at begrænse fiskeriaktiviteterne i Fællesskabets farvande(15). Der er således ikke altid overensstemmelse mellem disse to dele af den fælles fiskeripolitik.

34. Der blev endvidere bygget fartøjer, uden at det systematisk var blevet undersøgt, om fangstkapaciteten svarede til de ressourcer, som var omfattet af aftalerne. Siden aftalen med Marokko udløb, og fiskeriet i de marokkanske farvande ophørte, har de pågældende flåder som kompensation for indkomsttabet på visse betingelser modtaget godtgørelse, som medfinansieres af Fællesskabet. I 2000 var der afsat 124 millioner euro hertil, heraf 59 millioner euro fra Fællesskabets budget.

35. Andre initiativer af strukturel karakter har ikke altid haft den forventede effekt. Det er navnlig tilfældet for andengenerationsaftalerne (jf. definitionen i punkt 4), der gennem oprettelse af blandede selskaber tager sigte på at sikre fangstmulighederne for fællesskabsflåden, bevare et vist beskæftigelsesniveau(16) i Fællesskabet og overføre fiskerfartøjer til tredjelandes farvande. Den eneste aftale af nogen betydning er den, der er indgået med Argentina (162 millioner euro). Den muliggjorde overførslen af 32 fartøjer og bevarelsen af ca. 1000 arbejdspladser i Fællesskabet, indtil Argentina traf beslutning om at hæve det mindsteantal argentinske søfolk, som disse fartøjer skal ansætte (på sigt kan denne foranstaltning ramme 600 arbejdspladser i Fællesskabet). Denne type aftalers begrænsede effekt skyldes manglende interesse i tredjelandene og nedfiskning af fiskeressourcerne.

36. Alt i alt bør Kommissionen og medlemsstaterne afstikke klare mål, inden de tildeler strukturfondsmidler til EU-fiskerfartøjer, der fisker inden for rammerne af de internationale aftaler. Overensstemmelsen mellem de forskellige dele af den fælles fiskeripolitik og strukturfondene vil kunne blive bedre. I betragtning af de risici, Fællesskabet løber, især hvis aftalerne ikke forlænges, er det særlig vigtigt i forbindelse med disse aftaler, at gennemførelsen af foranstaltninger til udvikling af en stabil fiskerisektor planlægges strategisk, og at der føres effektivt tilsyn med dem.

Overensstemmelse mellem fællesskabspolitikkerne

37. Nogle af de lande, der har undertegnet en international fiskeriaftale, modtager også støtte via andre fællesskabspolitikker, f.eks. udviklingsbistand, som finansieres over Fællesskabets almindelige budget, eller støtte fra Den Europæiske Udviklingsfond (EUF). Aktionerne på fiskeriområdet og på udviklingsområdet(17) bør derfor samordnes, og man bør sikre deres indbyrdes overensstemmelse. Det betyder, at det enkelte områdes særlige karakter (kommerciel karakter og udviklingsbistand), som hver især har sin berettigelse, skal respekteres.

38. I nogle tredjelande kan indtægten fra de internationale fiskeriaftaler udgøre en væsentlig del af nationalindkomsten. I 1998 udgjorde den f.eks. 15,2 % af nationalindkomsten i Mauretanien og 12,7 % i São Tomé og Príncipe.

39. Da aftalen med Senegal udløb i 1997, kunne Kommissionen ikke acceptere det beløb, der blev krævet for en forlængelse. En aftale kom i stand, da Kommissionen gjorde gældende, at EUF-støtten ville blive forhøjet med et vist beløb(18). I dette tilfælde blev hverken kravet om åbenhed og klarhed eller budgetprincippet om specificering overholdt. Budgetmyndighederne bør altid kunne fastslå de samlede faktiske omkostninger ved fiskerirettighederne. De to fællesskabspolitikkers mål er alt for ofte blandet sammen i disse aftaler. Målene for hver enkelt aftale bør derfor defineres specifikt. Kommissionen bør endvidere sørge for, at alle de tjenester, der gennemfører politikker, der kan påvirke EU's forbindelser med udviklingslandene, samordner deres arbejde i overensstemmelse med traktatens artikel 178 og Lomé-konventionen.

IVÆRKSÆTTELSEN AF AFTALERNE

Svagheder ved forvaltningen

40. Hver enkelt af de internationale fiskeriaftaler forvaltes af en "blandet komité". Den består af repræsentanter for Kommissionen, for de tredjelande, der er partnere, og i nogle tilfælde af repræsentanter for Rådet og de berørte medlemsstater.

41. De blandede komitéer arbejder i aftalernes samlede gyldighedsperiode. De støder hovedsageligt på to slags problemer, som ikke altid har kunnet løses i komitéen: finansieringen af udviklingsprojekterne og udvikling og iværksættelse af projekter vedrørende satellitbaserede fartøjsovervågningssystemer.

42. Kommissionens forhandlingsposition er blevet svækket i de tilfælde, hvor aftalerne ikke indeholdt en bestemmelse om obligatorisk udveksling af videnskabelige oplysninger, om at betalingerne ophørte i tilfælde af uenighed, eller om at de finansielle aspekter ville blive ændret, hvis der træffes foranstaltninger, der kan påvirke fangstmulighederne. I 1998 og 1999 forlængede Marokko således det biologisk betingede stop for fiskeri af blæksprutter med yderligere to måneder oven i de to, parterne allerede var blevet enige om. Alligevel måtte Kommissionen betale den fulde finansielle modydelse til Marokko, også for den periode, som Marokko ensidigt havde forlænget det biologisk betingede stop med, og som ikke var fastsat i aftalen.

43. Aftalerne indeholder bestemmelser om, at en del af den finansielle modydelse kan anvendes til finansiering af særlige foranstaltninger og uddannelse med henblik på at bidrage til en bæredygtig udvikling af fiskerisektoren i det pågældende tredjeland. Når der er sådanne bestemmelser, ville det være logisk, at de personer, der forvalter aftalerne, også blev informeret om, hvordan de var blevet anvendt. Tredjelandene betragter imidlertid først og fremmest aftalerne som kommercielle aftaler, hvorved de mod en finansiel godtgørelse giver adgang til deres territorialfarvande, og derfor mener de, at det mere eller mindre er frivilligt, om der skal finansieres sådanne foranstaltninger. Nogle af landene(19) accepterer derfor ikke ekstern kontrol, og Kommissionen har ingen oplysninger om udnyttelsen af disse midler.

44. Hvis aftalerne skal indeholde sådanne bestemmelser, bør Kommissionen sørge for, at de i højere grad bliver juridisk bindende, og forbedre kontrollen af, at de overholdes, f.eks. ved at der indføjes bestemmelser om kontrol eller om, at beløbene udbetales i forhold til de opnåede resultater. Under alle omstændigheder bør der sondres skarpere mellem de kommercielle aspekter og dem, der vedrører udviklingsbistanden.

45. Nogle af aftalerne indeholder bestemmelser om, at fangsterne skal eller kan landes i partnerlandet for at bidrage til beskæftigelsen i landets fiskerisektor. Hvis fartøjerne lander fangsten i partnerlandet, nedsættes den afgift, de skal betale for retten til at fiske.

46. I forbindelse med aftalen med Marokko undersøgte Retten i perioden 4. december 1998 til 2. marts 1999 en tilfældigt udvalgt stikprøve på fem europæiske fartøjer og konstaterede, at flere af dem anvendte en praksis med at lande fangsten og derefter laste den igen. Selv om formålet med denne praksis er at opnå en nedsættelse af afgiften, kan den ikke retfærdiggøres. Det tjener ikke noget formål systematisk at losse og laste dybfrossen fisk i en marokkansk havn, når fisken skal sælges på et andet marked. Det er i strid med et af de grundlæggende elementer i aftalen med Marokko, nemlig at samarbejdet om at udvikle den marokkanske fiskerisektor skal styrkes.

47. Kommissionen bør sikre, at aftalerne overholdes til punkt og prikke, men også at rederne fortolker dem rationelt. I givet fald bør Kommissionen udsende nærmere retningslinjer.

Svagheder ved kontrollen

48. Kommissionen har oprettet en inspektions- og kontrolenhed i GD for Fiskeri, der har ansvaret for at kontrollere anvendelsen og kontrollen af iværksættelsen af fællesskabsforordningerne vedrørende medlemsstaternes fiskerflåders aktiviteter i tredjelandes farvande. Inspektørerne i denne enhed deltager regelmæssigt i nationale inspektioner i medlemsstaterne som observatører.

49. Denne enhed ville blive mere effektiv, hvis den fastsatte detaljerede mål for kontrollen og foretog specifikke undersøgelser af de internationale fiskeriaftaler. Ledelsen bør også gennemgå, godkende og føre tilsyn med, at målene opfyldes.

Endvidere følges der ikke altid ordentligt op på de overtrædelser, som enheden konstaterer ved inspektioner i medlemsstaterne.

50. I henhold til artikel 1 i forordning (EØF) nr. 2847/93(20) skal hver medlemsstat træffe de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre den fælles fiskeripolitiks effektivitet. Denne artikel gælder også for EU-fiskerfartøjer, som fisker i tredjelandsfarvande. I henhold til artikel 2-5 skal medlemsstaterne foretage inspektion og overvågning af fiskerfartøjerne.

51. Retten konstaterede følgende svagheder:

a) De nationale myndigheder krævede ikke systematisk opgørelser over fangster og landinger, og opgørelserne var ofte ufuldstændige eller fandtes ikke i sagsakterne.

b) Inspektionerne foretoges ikke altid på samme måde, og ved inspektionerne blev der overalt konstateret fejl i forbindelse med landingerne.

c) Der blev ikke altid reageret på anmodninger om administrativt samarbejde mellem flagmedlemsstaten og landingsmedlemsstaten i overensstemmelse med forordningens artikel 33.

52. Det er primært tredjelandet selv, der er ansvarligt for kontrollen af fiskeriet i sine farvande, men EU-fartøjerne skal overholde de internationale fiskeriaftaler og de gældende bestemmelser. Landingerne skal derfor kontrolleres, når de foretages i en medlemsstats havn.

53. I forbindelse med revisionen deltog Retten i inspektioner og konstaterede en række overtrædelser, som fartøjerne havde begået. Der var landet yngel, oplysningerne i logbogen var ufuldstændige eller ukorrekte (i de fleste tilfælde var fangsten angivet for lavt), der manglede sider i logbogen, og reglerne for besætningens sammensætning var overtrådt. På grund af de konstaterede svagheder, navnlig i forbindelse med logbogen, er Kommissionen ikke i stand til at sikre en korrekt overvågning af gennemførelsen af aftalerne eller vurdere fordelene ved dem.

KONKLUSIONER OG ANBEFALINGER

Omkostningseffektivitet

54. Kommissionen evaluerede de internationale fiskeriaftaler i 1999, og den har indført datablade med tekniske specifikationer, der skal anvendes ved forhandlingen eller genforhandlingen af en aftale, men det er alligevel ikke muligt at overvåge hver enkelt aftale eller foretage en tilbundsgående vurdering af dens omkostningseffektivitet. Kommissionen kan derfor hverken finde frem til eller afhjælpe de svagheder, Retten konstaterede (der foreligger ikke ordentlige oplysninger om fiskebestandene og om de finansielle modydelser, der beregnes, uden at der tages hensyn til aftalernes udnyttelsesgrad, og heller ikke om det opnåede eller det forventede udbytte af dem). Disse svagheder medfører yderligere udgifter (jf. punkt 13-18).

- Retten anbefaler, at Kommissionen indfører (og følgelig afsætter de nødvendige midler til) et løbende overvågningssystem, således at den kan analysere fordelene ved hver enkelt aftale under hele processen, dvs. under den forudgående forhandling eller genforhandling, gennemførelsen og den efterfølgende evaluering. Kommissionen bør derfor for det første definere kriterier, således at det kan vurderes, i hvilket omfang en række klart definerede mål er opfyldt, og for det andet definere passende resultatindikatorer. Det system, der skal etableres, bør gøre det muligt at analysere de faktiske fangstmuligheder (udbuddet) og den reelle udnyttelse af dem (efterspørgslen) under hensyntagen til fiskerflådernes kapacitet og specialisering.

55. Kommissionen finansierer i dag ca. 80 % af udgifterne til fiskeriaftalerne med finansiel modydelse. Samtidig udnyttes fangstmulighederne i medfør af nogle af aftalerne ikke fuldt ud, og det giver yderligere omkostninger for Fællesskabets budget. Der er ikke gennemført dybtgående analyser af den økonomiske og finansielle værdi af disse aftaler, og det er derfor umuligt at bedømme deres berettigelse (jf. punkt 19-27).

- Kommissionen bør undersøge, om det er hensigtsmæssigt at fordele udgifterne mere ligeligt, hvordan det kan lade sig gøre, og hvilke konsekvenser det vil få. En sådan undersøgelse skulle også have til formål at analysere forholdet mellem prisen for en fiskerilicens og den omsætning, der kan opnås herved. Kommissionen bør også træffe foranstaltninger til at sikre, at fangstmulighederne i disse aftaler faktisk udnyttes. Man kunne f.eks. forestille sig følgende løsninger: At der indbetales en garanti, at rederne betaler større forskud, og at Kommissionen og rederne kun betaler for de faktiske fangster.

Aftalernes målsætning

56. Nogle af fiskeriaftalerne har en kommerciel del, nemlig en adgangsrettighed mod betaling, og samtidig har de til formål at bidrage til udviklingen af tredjelandets fiskerisektor. I nogle tilfælde har udviklingsbistanden suppleret de finansielle godtgørelser, hvilket er i strid med budgetprincippet om specificering. To fællesskabspolitikkers målsætning er således blandet snævert sammen, og det er derfor vanskeligt at evaluere deres respektive effekt. Når der medtages udviklingsforanstaltninger i aftaler af kommerciel karakter, bliver ansvarsfordelingen mellem Kommissionen og tredjelandene endnu mere uklar (jf. punkt 37-39).

- Hvis der sondres tydeligere mellem disse to målsætninger, vil man kunne måle omkostningerne og fordelene ved disse aftaler og sammenligne dem på samme grundlag samt finde frem til de aftaler, som er mest omkostningskrævende. Det er helt afgørende, at de forskellige mål defineres og omsættes til praksis. Kommissionens tjenester bør træffe foranstaltninger til at sikre, at de forskellige fællesskabspolitikker er i overensstemmelse med hinanden.

57. De internationale fiskeriaftaler har til en vis grad bidraget til at stabilisere fangstmulighederne for medlemsstaternes fiskerflåder. Deres indflydelse på markedsforsyningen og beskæftigelsen analyseres imidlertid ikke systematisk, og Kommissionen har ingen fyldestgørende og ajourførte data. Der bør være større overensstemmelse mellem strukturforanstaltningerne i den fælles fiskeripolitik og de internationale fiskeriaftaler (jf. punkt 28-36).

- Kommissionen bør styrke sin overordnede strategi for udvikling af fiskerisektoren og sikre sig, at der følges op på de foranstaltninger, der er truffet med henblik på sektorens stabilitet og omstruktureringen af den. Denne strategi bør bygge på en grundig økonomisk og finansiel analyse af aftalerne samt på en undersøgelse af, hvilke konsekvenser det vil kunne få for Fællesskabet og navnlig for de områder i Europa, der er afhængige af dem, hvis aftalerne ikke forlænges. Strategien bør også bygge på en analyse af de udviklingstendenser, der vil kunne få væsentlig indvirkning (f.eks. en nedgang i fiskeressourcerne). De offentlige myndigheder ville således i forvejen kunne forberede de foranstaltninger, der skal træffes. Når Kommissionen konstaterer, at et tredjeland har kunnet udvikle sin egen fiskerisektor, bør Fællesskabet i partnerskab med dette tredjeland fremme en bæredygtig fiskeripolitik, gå i gang med at omstrukturere de berørte EU-fiskerflåder og træffe de nødvendige ledsageforanstaltninger.

Svagheder ved forvaltningen

58. Kommissionens nuværende forvaltning af fiskeriaftalerne er rent administrativ. Forvaltningen er ikke kohærent, hvilket især skyldes, at målene for de fleste af aftalerne er blandet sammen, og at aftalebestemmelserne ikke er tilstrækkeligt juridisk bindende (jf. punkt 42-46).

- Det bør afklares, hvad der er målene for hver enkelt aftale, og samtidig bør ansvarsområderne for de forvaltende tjenester i Kommissionen afgrænses klart. Kommissionen bør være mere omhyggelig og fremsynet i sin forvaltning af fiskeressourcerne. Kommissionen bør sikre sig, at begge parter overholder aftalerne, og, hvis det er nødvendigt, gøre dem mere restriktive (bestemmelse om, at der skal foretages kontrol, eller om, at beløbene udbetales i forhold til de opnåede resultater).

Svagheder ved kontrollen

59. Retten har konstateret en række svagheder ved Kommissionens og medlemsstaternes kontrol (jf. punkt 47-52).

- Kommissionen og medlemsstaterne bør opfordres til i fællesskab at udarbejde retningslinjer for de detaljerede bestemmelser for den kontrol, som medlemsstaterne skal udføre. Kommissionens kontrol og overvågning kunne gøres mere effektiv, hvis der blev fastsat mål, hvis aktiviteterne blev planlagt, og hvis der blev fulgt nøje op på tidligere resultater.

Vedtaget af Revisionsretten i Luxembourg på mødet den 6. og 7. juni 2001.

På Revisionsrettens vegne

Jan O. Karlsson

Formand

(1) Kommissionens "Ifremer/Cep" -evaluering (Institut français de recherche pour l'exploitation de la mer/Centre d'études de projets), september 1999, s. 63.

(2) Rettens årsberetning for regnskabsåret 1999 (EFT C 342 af 1.12.2000, s. 189).

(3) Internationale fiskeriaftaler undertegnet med en række lande syd for Gibraltarstrædet.

(4) Spanien er også det næststørste marked i Europa både udtrykt i disponibelt udbud og forbrug/capita.

(5) Rettens årsberetning for regnskabsåret 1992, kapitel 5 (EFT C 309 af 16.11.1993).

(6) Ifremer/Cep.

(7) Brev fra GD for Finanskontrol til GD for Fiskeri af 5. oktober 1997.

(8) Aftalen løber fra 1. maj 1997 til 30. april 2001.

(9) Kommissionens arbejdsdokument af 2. februar 2000, s. 9.

(10) Normalt skal den reder, der ejer tunfiskerfartøjerne, betale en afgift beregnet på grundlag af 20 euro pr. ton og en minimumsfangstmængde, der varierer fra aftale til aftale. Dette beløb kaldes "forskud" og skal betales, for at rederen kan opnå fiskeritilladelse. Ved udgangen af fiskeperioden foretages der en afregning, og hvis fangsten overstiger den aftalte mængde, skal rederen betale differencen. Til gengæld tilbagebetales forskuddet ikke.

(11) Fællesskabets andel i finansieringen af de samlede udgifter til fiskeriaftalerne i 1992 og 1997 udgjorde henholdsvis 82 og 84 % for aftalen med Marokko, 73 og 82 % for Mauretanien, 89 og 90 % for Senegal og 100 % (fast sats) for Grønland.

(12) KOM(96) 488 af 30. oktober 1998.

(13) Europa-Parlamentets protokol, beslutning om internationale fiskeriaftaler af 15. maj 1997, A4-0149/1997.

(14) Kommissionens "Ifremer"-evaluering, kapitel 4.1, s. 131.

(15) Kommissionens "Ifremer"-evaluering, s. 153.

(16) Rådets konklusioner 11784/97 af 4. november 1997.

(17) Rådets konklusioner 11784/97 af 4. november 1997.

(18) Brev 000405 af 4. marts 1997 fra Kommissionen til de senegalesiske myndigheder.

(19) Der er tale om de lande, der er omfattet af revisionen, og som er nævnt i punkt 8.

(20) Rådets forordning (EØF) nr. 2847/93 af 12. oktober 1993 (EFT L 261 af 20.10.1993).

Bilag I

BUDGETUDGIFTER 1993-2000

(1993-1999: resultater; 2000: bevillinger)

Budgetpost B7-8 0 0 0: "Internationale fiskeriaftaler"

>TABELPOSITION>

IFA:

Internationale fiskeriaftaler.

FFP:

Den fælles fiskeripolitik.

F = forpligtelsesbevillinger,

B = betalingsbevillinger.

Bilag II

INTERNATIONALE FISKERIAFTALER - RETSGRUNDLAG FOR AFTALERNE

>TABELPOSITION>

Bilag III

VURDERING AF FORHOLDET MELLEM UDGIFTERNE TIL AFTALERNE OG FANGSTMÆNGDER/ARBEJDSPLADSER/FANGSTERNES VÆRDI

>TABELPOSITION>

Kilde:

Revisionsretten på grundlag af data fra Ifremer/KOM-evalueringen.

Denne tabel viser forholdet mellem udgifterne til aftalerne (som afholdes over Fællesskabets budget) og de opnåede fordele for beskæftigelsen, fangstmænger og fangsternes værdi. Der er væsentlige differencer ikke kun mellem aftalerne, men også inden for samme aftale. F.eks. i perioden 1993-1997 var forholdet udgifter/arbejdsplads for aftalen med Grønland fire gange højere end for aftalen med Marokko (93210 mod 13801 euro). Uden evaluering og løbende og grundig opfølgning er det ikke muligt at forklare disse differencer. Tallene skal fortolkes med forsigtighed og er kun generelle og vejledende. Der er ingen garanti for, at tallene er korrekte, og i nogle tilfælde er der ikke taget hensyn til vigtige parametre: I forholdet udgifter/ton er der f.eks. ikke taget hensyn til den fiskede art (da der ikke foreligger mere præcise oplysninger). Endvidere er den finansielle modydelse i forbindelse med en aftale samlet, dvs. at det ikke er muligt at identificere udgifterne til en bestemt aktivitet og heller ikke til en bestemt fiskeart. Det er således ikke muligt at sammenligne udgifterne for EU-budgettet i forbindelse med to aftaler vedrørende samme art.

Kommissionens svar

RESUME

Omkostningseffektivitet

I. Kommissionen er enig i, at overvågnings- og evalueringssystemet i tilknytning til internationale fiskeriaftaler er behæftet med visse svagheder, der bør tages op. Et vigtigt skridt blev taget i 1999, da resultaterne af en ekstern evalueringsundersøgelse blev fremsendt til Rådet til drøftelse. Det ser ud til, at denne rapport også var meget nyttig i forbindelse med udarbejdelsen af Revisionsrettens særberetning. Kommissionen har endvidere forbedret den indledende forhandlingsprocedure i tilknytning til nye protokoller ved at udarbejde særlige vurderingsrapporter, der bl.a. indeholder data om fiskeressourcer, fangstmængder, udnyttelse af fiskerimulighederne og anvendelse af de beløb, der er afsat til målrettede foranstaltninger, forskning, kontrol og tekniske aspekter. Disse rapporter er fremsendt til Rådet og Europa-Parlamentet.

Til trods for de fremskridt, der er gjort, er der stadig behov for at forbedre den aktuelle situation. For så vidt angår den regelmæssige overvågning vil Kommissionen gerne påpege, at medlemsstaterne ofte ikke indsender de data, der skal bruges til at vurdere, hvorvidt målene er nået. Kommissionen håber, at vedtagelsen af gennemførelsesbestemmelserne i kontrolforordningen af 14. marts 2001 vil bidrage til mere regelmæssige og fuldstændige oplysninger fra medlemsstaterne, der navnlig vil muliggøre en bedre overvågning af de faktiske fangster under de forskellige aftaler.

Derudover agter Kommissionen i overensstemmelse med bestemmelserne i finansforordningen at lancere en ny ekstern evalueringsundersøgelse inden for de kommende 2-3 år.

På grundlag af konklusionerne på drøftelserne af grønbogen om den fælles fiskeripolitiks fremtid og inden for rammerne af den administrative reform, der gennemføres i øjeblikket, vil Kommissionen bestræbe sig på at fastsætte resultatkriterier og -indikatorer for aftalerne.

II. Revisionsretten henviser til aftalerne med Grønland og Senegal.

I denne forbindelse fastlægges de fangstmuligheder, der tilbydes fællesskabsfartøjer i perioden 2001-2006 i artikel 1, stk. 2, i den nye protokol til aftalen med Grønland. Disse fangstmuligheder er fastlagt på grundlag af videnskabelige vurderinger og tidligere fangster.

Hvad angår Senegal har Kommissionen forhandlet en ny fiskerikategori i protokollen 1997-2001 på grundlag af det mandat, den har fået fra Rådet.

Kommissionen har konstateret, at medlemsstaterne nogle gange overvurderer deres behov for fiskerimuligheder, og den opfordrer dem derfor ved hver forhandling til at fastsætte deres behov på et niveau, der muliggør en fuldstændig udnyttelse af fiskerimulighederne.

Aftalernes målsætning

III. Kommissionen er klar over de potentielle konflikter, der findes mellem det strukturelle afsnit og det internationale afsnit i den fælles fiskeripolitik.

Kommissionen vil sammen med medlemsstaterne tage dette spørgsmål op i forbindelse med drøftelserne af den fælles fiskeripolitik efter 2002, så man kan nå frem til en bedre sammenhæng mellem den fælles fiskeripolitiks forskellige mål.

IV. Fiskeriaftalerne, der i starten udelukkende var kommercielle aftaler, har gradvist indført afsnit, der sigter mod at udvikle fiskerisektoren i de pågældende lande. Dette er en ny fremgangsmåde, der bl.a. afspejler ønsket om at sikre en sammenhæng mellem fællesskabspolitikken og fællesskabsaftalerne på den ene side og udviklingspolitikken på den anden side.

Udviklingsforanstaltningerne for fiskeriet i udviklingslandene finansieres via de finansielle udviklingsinstrumenter (Den Europæiske Udviklingsfond og budgetposter).

Samarbejdsforanstaltningerne på fiskeriområdet, der er omhandlet i de bilaterale fiskeriaftaler (målrettede foranstaltninger), finansieres via den eneste budgetpost, som fiskeriaftalerne kan konteres (post B7-8 0 0 0), og de er nøjagtigt kvantificeret i selve aftalebestemmelserne.

Siden Rådets konklusioner fra oktober 1997 er de målrettede foranstaltninger blevet styrket for at fremme indførelsen af midler, der kan sikre en mere ansvarlig udnyttelse af fiskeressourcerne, navnlig på området evaluering og overvågning af samt kontrol med fiskeriaktiviteterne.

Det vigtigste mål med de fiskeriaftaler, der indgås med tredjelande, er at opretholde fiskerimulighederne, som medfører beskæftigelse i de regioner, der er afhængige af fiskeriet. I Rådets konklusioner fra oktober 1997 bestemmes det, at der ligeledes skal tages hensyn til ikke kvantificerbare elementer såsom Unionens politiske forbindelser og den strategiske betydning af fællesskabsflådens tilstedeværelse i tredjelande.

Forvaltning og kontrol

V. For at styrke fiskeriaftalernes juridisk bindende karakter og forbedre tilsynet med disse forsøger Kommissionen i forbindelse med forhandlingerne af nye protokoller at få indført en forpligtelse til udveksling af videnskabelig information i teksten. Endvidere indeholder størstedelen af fiskeriaftalerne bestemmelser om, at protokollerne og de tekniske bilag, herunder de finansielle elementer, kan tilpasses, såfremt et tredjelands myndigheder indfører fredningsforanstaltninger eller andre foranstaltninger, der berører fællesskabsflådens aktiviteter.

Endvidere har de nye protokoller, der er vedtaget siden Rådets (fiskeri) møde i oktober 1997, for så vidt angår f.eks. de målrettede foranstaltninger indeholdt indberetningskrav.

Hvad angår lodsning og genlastning inden for rammerne af aftalen med Marokko skal det understreges, at Kommissionen, til trods for at bestemmelserne i aftalen var blevet overholdt, havde tilkendegivet, at den var indstillet på at tage bestemmelserne om landing op i forbindelse med forhandlingerne af den nye protokol, der ikke blev vedtaget.

Ud fra et ønske om at sikre en god finansiel forvaltning og beskytte Fællesskabets finansielle interesser inddrages Generaldirektoraterne for Budgettet og Revision og Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) samt de andre tjenestegrene, der eventuelt måtte være berørt, allerede fra starten af forberedelsen af forhandlingerne, og de indbydes til at deltage i de møder, der finder sted før og under forhandlingerne af nye protokoller.

VI. I forordning (EØF) nr. 2847/93 fastlægges både de berørte medlemsstaters og Kommissionens generelle forpligtelser med hensyn til overvågning og inspektion af fiskeriaktiviteterne i Fællesskabets fiskevande og med Fællesskabets fiskerifartøjer uden for disse vande. Der er fastlagt specifikke forpligtelser vedrørende disse spørgsmål i fiskeriaftalerne og i forordningerne om de regionale fiskeriorganisationer.

Kommissionen fastlægger forud for fangstsæsonerne de prioriterede spørgsmål i tilknytning til inspektion. Programmet for inspektørernes inspektionsopgaver fastlægges, efterhånden som aktiviteterne afvikles. Hvert inspektionsopgave forberedes grundigt, men Kommissionens inspektører optræder i praksis som observatører i forbindelse med den kontrol, som medlemsstaterne udfører, samtidig med at de kontrollerer, hvordan medlemsstaterne anvender de vedtagne regler.

Kommissionen har i de senere år truffet en række initiativer for at forbedre fiskerikontrollen. Der er gennemført store forbedringer. Kommissionen er helt klar over, at der fortsat findes svagheder, og den vil med tiden træffe foranstaltninger til at rette op på disse.

Hvad angår opfølgningen af tidligere resultater analyserer Kommissionens tjenestegrene alle formodede overtrædelser, der er nævnt i inspektionsrapporterne. Når denne analyse er fuldført, vurderer de mulighederne for at udveksle information med medlemsstaterne eller for at indlede en søgsmålsprocedure.

Kommissionen vil i forbindelse med gennemgangen af den fælles fiskeripolitik efter 2002 sammen med medlemsstaterne undersøge, hvordan Kommissionens inspektioner og medlemsstaternes kontrol kan forbedres.

GENERELT

Sigtet med revisionen og dens omfang

7-8. De generelle konklusioner i Revisionsrettens rapport vedrører fem aftaler ud af 23, der var gældende på tidspunktet for revisionen. Det er således meget svært at drage generelle konklusioner. Endvidere har tre af de fem aftaler, som Revisionsretten har undersøgt, nogle meget specielle karakteristika. De repræsenterer ganske vist en meget stor del af det budget, som Fællesskabet har afsat til aftalerne, men også og måske især en meget stor politisk interesse.

Det skal endvidere nævnes, at to af de fem aftaler ikke længere eksisterer, og en er blevet ændret gennemgribende (aftalen med Argentina er udløbet, aftalen med Grønland er blevet fuldstændig ændret, og aftalen med Marokko er ikke blevet fornyet). Protokollen til aftalerne med Mauretanien og Senegal er ved at blive genforhandlet.

10. Kommissionen er opmærksom på Rettens gentagne bemærkninger, og den har derfor i sit forslag til omlægning af finansforordningen indføjet særlige bestemmelser for at tage højde for denne situation. Ud fra et ønske om åbenhed medtager Kommissionen hvert år i de ikke-bogførte forpligtelser alle endnu ikke forpligtede beløb svarende til de juridiske forpligtelser i tilknytning til de gældende aftaler. Disse beløb var således på 129 mio. EUR den 31. december 1999.

FISKERIAFTALERNES OMKOSTNINGSEFFEKTIVITET

Et instrument til overvågning af aftalerne

14-16. Kommissionen gennemførte i forlængelse af Rådets konklusioner fra oktober 1997 en evaluering med bistand fra en ekstern konsulent, og resultaterne af denne evaluering blev fremlagt for og drøftet med Rådet i 1999.

En ny evaluering ventes gennemført inden for de kommende 2-3 år. I mellemtiden vil det interne arbejde blive forbedret yderligere, efter at evalueringsfunktionen er blevet styrket.

Evaluering af de internationale fiskeriaftaler vil være et blandt flere elementer i drøftelserne af Kommissionens grønbog om den fælles fiskeripolitiks fremtid.

17. Udnyttelsen af budgetbevillingerne steg faktisk mellem 1993 og 1999, navnlig som følge af den betydelige stigning i de finansielle modydelser i tilknytning til aftalerne med Marokko, Mauretanien, Grønland og Argentina. Ingen af disse aftaler kan sammenlignes direkte med de foregående aftaler.

Det er Rådet, der bestemmer, hvorvidt de forhandlede udgifter er rimelige i forhold til de muligheder, der modtages.

18. De datablade med de tekniske specifikationer (evalueringsrapporter), som Retten nævner, blev indført i forlængelse af Rådets (fiskeri) konklusioner fra oktober 1997.

Disse datablade, der er blevet forbedret, siden de blev indført, sendes til Rådet og Europa-Parlamentet, inden forhandlingerne af nye protokoller indledes.

Ud over analysen af bl.a. de historiske, juridiske, politiske og økonomiske aspekter undersøger Kommissionen i evalueringsrapporten sammenhængen med de andre områder inden for den fælles fiskeripolitik og de øvrige fællesskabspolitikker, navnlig udviklingspolitikken. Denne evalueringsrapport indeholder data om fiskeressourcerne, fangststørrelser, udnyttelse af fiskerimulighederne, anvendelse af de beløb, der er afsat til målrettede foranstaltninger, om forskning, kontrol med aktiviteterne og om de tekniske aspekter.

Til trods for de fremskridt, der er gjort, skal indholdet af evalueringsrapporten dog forbedres.

Aftalerne udnyttes ikke fuldt ud

19. En evaluering som den, Retten nævner, ligger altid til grund for den indgåede aftale, men andre politiske eller økonomiske kriterier kan ligeledes have indflydelse på det endelige resultat.

20. Kommissionen har konstateret, at medlemsstaterne nogle gange overvurderer deres behov for fiskerimuligheder, og den opfordrer dem derfor ved hver forhandling til at fastsætte deres krav på et niveau, der muliggør en fuldstændig udnyttelse af fiskerimulighederne.

21. Hvad angår Senegal har Kommissionen anmodet om en ny fiskerikategori, fordi Rådet havde fremsat kraftige anmodninger herom.

22. Fiskerimulighederne i protokollen til aftalen med Grønland, der trådte i kraft den 13. september 2000, er fastsat på et meget lavere niveau end tidligere på baggrund af en detaljeret gennemgang.

De fangstmuligheder, som Fællesskabets fartøjer tilbydes i perioden 2001-2006, er fastsat på grundlag af videnskabelige vurderinger og tidligere fangster.

En af fordelene ved aftalen med Grønland er, at den giver Fællesskabet mulighed for at udveksle kvoter med bl.a. Norge, Island og Færøerne og for at købe ekstra kvoter.

Derudover bør det nævnes, at aftalen med Grønland er og har været det eneste fællesskabsfinansieringsinstrument for Grønland, der yder støtte. Dette antyder i det mindste implicit, at denne aftale ikke kun omfatter fiskeriaftaler. Dette blev anerkendt ved afslutningen af forhandlingerne af den fjerde protokol i følgende ensidige udtalelse fra Fællesskabet: "... fastslog, at et beløb på 28 mio. EUR ud af den finansielle modydelse på grundlag af dets egne vurderinger... skulle afspejle de reelle fiskerikomponenter, som de ser ud i øjeblikket".

23. Kommissionen er enig i, at garantier vil kunne nedbringe underudnyttelsen af aftalerne. I Rådet er der imidlertid ikke enighed om anvendelsen af disse garantier.

Et sådant system ville kræve finansielle garantier fra redere på det tidspunkt, hvor de indgiver deres ansøgning om fiskerimuligheder under forhandlingen af en ny aftale eller protokol.

Tunfartøjernes betaling af forskud er en særlig garantiordning.

Fordelingen af den finansielle byrde

25. Kommissionen forsøger systematisk at nå frem til, at redere skal betale en større andel, men det endelige resultat afhænger af forhandlingerne med medlemsstaterne, hvoraf nogle er meget imod stigninger. Kommissionen forsøger imidlertid fortsat at opnå en stigning.

Siden Rådets konklusioner fra oktober 1997 har Kommissionen opnået, at de relative andele af udgifterne i tilknytning til nogle tunaftaler (Gabon, Seychellerne, Angola, São Tomé, Guinea Conakry, Mauritius, Côte d'Ivoire) er blevet hævet, idet rederne betaler relativt mere (fra 80/20 til 75/25, EU's/redernes andele).

Grundlæggende oplysninger

26-27. Kommissionen indfører gradvist vurderingskriterier, der er i overensstemmelse med Rådets konklusioner fra oktober 1997. Siden da har Kommissionen, inden den har indledt forhandlinger om fornyelse af eksisterende protokoller, sendt en evalueringsrapport til Rådet og, siden slutningen af 2000, ligeledes til Europa-Parlamentet.

Indholdet i denne evalueringsrapport er opstillet under punkt 18.

AFTALERNES MÅLSÆTNING

Stabile fiskerimuligheder

29. De fællesskabsfartøjer, der fisker i tredjelande inden for rammerne af fiskeriaftaler, har landet langt færre fangster i 2000, fordi aftalen med Marokko ikke er blevet fornyet; derfor er den del af fællesskabsbudgettet, der er afsat til fiskeriaftalerne, blevet nedsat med 50 % i 2000.

Markedsforsyning og beskæftigelse

30. Det vigtigste mål med de fiskeriaftaler, der indgås med tredjelande, er at opretholde fiskerimulighederne, som medfører beskæftigelse i de regioner i Fællesskabet, der er afhængige af fiskeriet. Det er korrekt, at de mest fyldestgørende oplysninger om beskæftigelsen i tilknytning til fiskeriaftalerne, som Retten anfører, findes i den evaluering, som blev forelagt for Rådet i 1999.

31. Resultatkriterierne skal hovedsageligt vedrøre de væsentligste elementer i aftalerne, såsom realisering af målsætningerne i form af fiskerimuligheder, der er det vigtigste element for Fællesskabet, og som anvendes ved analysen af de enkelte aftalers udnyttelsesgrad. Elementerne i tilknytning til realisering af målsætningerne for de målrettede foranstaltninger skal ligeledes vurderes, for så vidt realiseringen heraf er til gavn ikke blot for kystlandets fiskeriinteresser, men også for en bæredygtig forvaltning af de pågældende ressourcer, som Fællesskabets fiskere har adgang til. Elementer vedrørende omstrukturering og beskæftigelse bør integreres på et mere overordnet niveau på grund af flådernes mobilitet.

Omstruktureringsstrategi

32. Kommissionen er enig med Revisionsretten. I grønbogen om den fælles fiskeripolitiks fremtid fremføres det, at der i den fælles fiskeripolitik er et problem med sammenhængen mellem f.eks. fiskeriaftaler på den ene side og overførsel af fartøjer støttet af det finansielle instrument til udvikling af fiskeriet på den anden side. Fartøjer ejet af virksomheder med overvejende europæiske finansielle interesser konkurrerer om den samme ressource, men på forskellige vilkår.

Kommissionen vil forsøge at skabe større sammenhæng mellem de forskellige aspekter af den fælles fiskeripolitik i forbindelse med gennemgangen i 2002.

Kommissionen vil gerne påpege den betydelige opstramning af reglerne for tildeling af bistand til flåden i den nye forordning om det finansielle instrument til udvikling af fiskeriet (forordning (EF) nr. 2792/1999) for perioden 2000-2006, navnlig til blandede selskaber. Desværre ønskede Rådet ikke at følge Kommissionens forslag om at forhindre udstedelse af godkendelser til fartøjer tilhørende kategorier, der ikke opfylder målene i de flerårige udviklingsprogrammer.

33-34. Kommissionen er enig med Revisionsretten i, at en omstrukturering af den spanske og den portugisiske fiskerflåde, der fiskede ved Marokko, ville have været ønskelig, så de svarede bedre til den planlagte nedskæring af fiskeriet, som skulle finde sted i henhold til fiskeriaftalen. Af årsager, der var knyttet til de lovgivningsmæssige bestemmelser (tilstedeværelsen af en enkelt international fartøjskategori i det flerårige udviklingsprogram), og på grund af tidsplanerne (manglende overensstemmelse mellem det flerårige udviklingsprograms gennemførelsesperiode og aftalens gennemførelsesperiode), afviste de spanske myndigheder, der blev kontaktet i 1994 og 1995, denne fremgangsmåde, som Kommissionen derfor ikke kunne gå videre med. Da det ikke var muligt at omlægge den overskydende kapacitet, der kunne påvises på daværende tidspunkt, på grund af manglen på alternative fiskerimuligheder, var en ophugning af 40 % af de pågældende fartøjer ikke en politisk forsvarlig mulighed i en situation, hvor man endnu ikke var helt sikker på, at fiskeriaftalen ikke ville blive forlænget.

Kommissionen erkender, at investeringer i fartøjer til et risikofyldt fiskeri har en særlig karakter: således begyndte 125 fartøjer at fiske inden for rammerne af aftalen med Marokko i løbet af den sidste protokol (1.12.1995-30.11.1999), heraf var 54 fartøjer nybygninger, hvortil der var ydet offentlig støtte. Det skal imidlertid understreges, at udvælgelsen af investeringsprojekter henhørte under de berørte medlemsstaters kompetence, og at de i denne forbindelse har overholdt de kriterier, der er fastlagt i fællesskabslovgivningen. Som det er tilfældet med gennemførelsen af det flerårige udviklingsprogram, har Kommissionen ikke beføjelser til at modsætte sig støtte til skibsbygning, når målene for den pågældende fartøjskategori ikke overskrides. Men i dette tilfælde har man ikke kunnet afgrænse en fartøjskategori. Dette spørgsmål skal løses i fremtiden.

Faldet i antallet af tilladelser til at drive fiskeri i løbet af den sidste protokol til aftalen med Marokko udgør en del af den globale omstrukturering af den internationale flåde.

Den fælles fiskeripolitik sigter mod at tilpasse fiskeriet, og dermed flådens kapacitet, til de disponible ressourcer, herunder inden for rammerne af fiskeriaftalerne og i internationale vande. De tilgængelige instrumenter (flerårigt udviklingsprogram) og det mål, de finder anvendelse på (fartøjer med en levetid på omkring 30 år), passer imidlertid dårligt til beslutninger af politisk karakter, der hurtigt kan reducere fiskerimulighederne til niveauer, der fremkalder svært håndterbare kriser.

35. Hovedformålet med fiskeriaftalen mellem EU og Argentina var at bidrage til omstruktureringen af flåden og navnlig at søge at overføre fartøjer, der havde mistet fiskerimuligheder i andre fiskeområder.

Kommissionen mener, at målet for omstruktureringen af Fællesskabets fiskerflåde er nået med den definitive overførsel af 29 fartøjer til Argentina inden for blandede selskaber og den midlertidige overførsel af tre fartøjer inden for midlertidige sammenslutninger.

Selve aftalen med Argentina indebærer, at fartøjerne inden for blandede selskaber overføres definitivt, og at de derfor bærer argentinsk flag og er fuldt ud underlagt den argentinske lovgivning.

Kommissionen mener ikke, at Argentina har overholdt andre aspekter af fiskeriaftalen, og den har derfor indstillet udbetalingen af restbeløbet på 6 mio. EUR til videnskabeligt og teknisk samarbejde.

36. (Jf. svaret til punkt 32).

Overensstemmelse mellem fællesskabspolitikkerne

37. For at sikre sammenhængen mellem udviklingspolitikken og den fælles fiskeripolitik, navnlig via bilaterale aftaler, har Kommissionen foretaget visse tilpasninger af de to pågældende politikker og gennemførelsesprocedurerne.

Der er gjort mange fremskridt, siden Rådet (fiskeri) vedtog sine konklusioner i oktober 1997: evalueringsrapporterne for aftalerne/protokollerne udarbejdes fremover af GD for Fiskeri i tæt samarbejde med GD for Udvikling; GD for Udvikling deltager i forhandlingerne; der er nedsat en fælles gruppe mellem GD for Fiskeri og GD for Udvikling; GD for Fiskeri deltager i de årlige landemøder, tilrettelagt af GD for Udvikling (country reviews); de målrettede foranstaltninger er blevet styrket for at fremme en ansvarlig udnyttelse af ressourcerne. Siden Rådets (fiskeri) møde i oktober 1997 er der blevet indført krav om indberetning i forbindelse med forhandlingen af nye protokoller.

I november 2000 vedtog Kommissionen en meddelelse om fiskeri og fattigdomslempelse, og den har analyseret den internationale dimension i grønbogen om den fælles fiskeripolitiks fremtid, der blev præsenteret i marts 2001. I begge tilfælde er sammenhæng det centrale element i Kommissionens analyse og forslag.

39. Hvad angår forhøjelsen af EUF-støtten steg støtten til Senegal fra 22,7 mio. EUR i perioden 1994-1996 til 27,9 mio. EUR i perioden 1997-1998. Denne forhøjelse blev besluttet uafhængigt af forhandlingerne af fiskeriaftalen, idet dette beløb er blevet anvendt udelukkende til udviklingsforanstaltninger (vedligeholdelse af vejnettet, uddannelse, sundhed osv.), der ikke har nogen forbindelse med fiskeri.

Samarbejdsforanstaltningerne på fiskeriområdet, der er omhandlet i visse bilaterale fiskeriaftaler (målrettede foranstaltninger), finansieres via den eneste budgetpost, som fiskeriaftalerne kan konteres, og de er fastsat nøjagtigt i selve aftalens bestemmelser.

Udviklingsforanstaltningerne for fiskeriet i udviklingslandene finansieres via de finansielle udviklingsinstrumenter (Den Europæiske Udviklingsfond).

Der er gjort store fremskridt i de seneste år med hensyn til koordineringen mellem de berørte tjenestegrene i Kommissionen, som det fremgår af punkt 37.

IVÆRKSÆTTELSEN AF AFTALERNE

Svagheder ved forvaltningen

42. Det blandede udvalg var helt blokeret i spørgsmålet om Marokkos ensidige indførelse af et biologisk betinget stop for fiskeri af blæksprutter i to måneder på grund af forskellige fortolkninger af begrundelsen for dette fiskeristop. Marokko nægtede at udlevere videnskabelig information.

Kommissionen forsøger i forbindelse med forhandlingen af nye protokoller at indføje en forpligtelse til udveksling af videnskabelig information. Endvidere indeholder størstedelen af fiskeriaftalerne bestemmelser om, at protokollerne og de tekniske bilag, herunder de finansielle elementer, kan tilpasses, såfremt et tredjelands myndigheder indfører fredningsforanstaltninger eller andre foranstaltninger, der berører fællesskabsflådens aktiviteter. Aftalen med Marokko for perioden 1995-1999 indeholdt ikke en sådan bestemmelse.

Selv om aftalen med Argentina ikke direkte indeholder nogen mulighed for at nedsætte Fællesskabets bidrag til det videnskabelige og tekniske samarbejde (finansiel kompensering), har Kommissionen indstillet udbetalingen af restbeløbet til videnskabeligt og teknisk samarbejde, idet den mener, at fiskerimulighederne er blevet ensidigt indskrænket, og at Argentina ikke har overholdt visse bestemmelser i aftalen.

43. Kommissionen er klar over, at kontrollen af specifikke foranstaltninger giver anledning til problemer. Man kan imidlertid ikke anvende en ensartet fremgangsmåde, og de særlige omstændigheder i forbindelse med hvert enkelt aftale skal også tages i betragtning.

I enhver forhandling indgår der et spørgsmål om balance mellem målene. Tredjelande mener, at aftalerne er en udveksling af fiskerimuligheder til gengæld for en finansiel modydelse.

Kommissionen henviser dog til de seneste aftaler, der indeholder krav om indberetning.

I protokollen for Senegal 1997-2001 bestemmes det f.eks., at en stor del af den finansielle modydelse skal anvendes til udvikling af den nationale fiskerisektor. På anmodning fra Kommissionens tjenestegrene har de senegalesiske myndigheder fremsendt rapporter om anvendelsen af denne modydelse.

44. I grønbogen om den fælles fiskeripolitiks fremtid bestemmes det, at fiskeriaftalerne skal indeholde klart adskilte afsnit om fiskeri og udvikling, hvis man skal kunne vurdere, om modydelserne anvendes efter hensigten.

46-47. Hvad angår de eksempler på landing af fangsten for derefter at laste den igen inden for rammerne af aftalen med Marokko, som Revisionsretten nævner, vil Kommissionen gerne understrege, at fartøjernes forpligtelser til at lande fangsten blev overholdt.

Endvidere bestemmes det klart i bilag III til aftalen, at det landede fiskeprodukt betragtes som en vare i "midlertidig transit" (midlertidig opbevaring). Rederen bestemmer, hvor fartøjets produktion skal landes. Den kan forarbejdes, oplagres under en toldprocedure, sælges i Marokko eller eksporteres.

Til trods for at aftalen var blevet overholdt, tilkendegav Kommissionen alligevel, at den var indstillet på at tage bestemmelserne om landing af fangster op igen i forbindelse med forhandlingen af den nye protokol, der ikke blev vedtaget.

Svagheder ved kontrollen

48-49. Kommissionen udarbejder hvert år forud for fangstsæsonen et generelt program for fiskeriinspektionen, hvorigennem dens inspektører deltager i den kontrol, som medlemsstaterne gennemfører til havs og i havnene og i afsætningsleddene for fisk.

Inspektions- og kontrolenheden fører en detaljeret journal over planlagte datoer for besøg og over de havne, hvor der efter al sandsynlighed skal aflægges besøg, og udarbejder en rapport om sine aktiviteter i det foregående år.

Men Kommissionens begrænsede antal inspektører medfører, at inspektionsbesøgene må prioriteres.

I forbindelse med fiskeriaftalerne er målene for kontrollen og de specifikke undersøgelser allerede fastlagt overordnet i fællesskabslovgivningen og i aftalebestemmelserne. Ansvaret for kontrollen med de vedtagne bestemmelser tilfalder tredjelandene og de berørte medlemsstater i medfør af den gældende fællesskabslovgivning. Denne fællesskabslovgivning indeholder forpligtelser for medlemsstaterne, og Kommissionen kontrollerer, at de overholder disse forpligtelser, og især artikel 17 og 18 i forordning (EØF) nr. 2847/93.

49. Alle de formodede overtrædelser, der er nævnt i inspektionsrapporterne, analyseres af de kompetente tjenestegrene i GD for Fiskeri, der i medfør af fællesskabslovgivningen om kontrol med fiskeriaktiviteterne vurderer hvert tilfælde af manglende opfyldelse, som er påvist i forbindelse med inspektioner i medlemsstaterne. Derefter vurderer de mulighederne for at udveksle information med medlemsstaterne eller for at indlede en søgsmålsprocedure.

Da det er muligt at styrke dette system, vil dette spørgsmål imidlertid blive rejst over for medlemsstaterne i forbindelse med drøftelserne af grønbogen om den fælles fiskeripolitiks fremtid.

51. Kommissionen er klar over de svagheder, som Retten nævner, og den gør derfor jævnligt medlemsstaterne opmærksom på, at de skal forbedre registreringen af fangster og landinger af fisk.

Kommissionen tilskynder endvidere til samarbejde mellem inspektionstjenesterne i en enkelt medlemsstat eller i flere medlemsstater.

Indførelsen af specifikke kontrolbestemmelser i fiskeriaftalerne har forbedret overholdelsen af de eksisterende bestemmelser væsentligt.

53. Det er korrekt, at visse fartøjer, der fisker inden for rammerne af fiskeriaftalerne, har begået fejl i forbindelse med udarbejdelsen af logbøgerne.

Kommissionen mener ikke, at denne manglende overholdelse af lovgivningen er systematisk. Endvidere er logbogen kun et blandt mange elementer, der anvendes til at måle fordelene ved fiskeriaftalerne.

KONKLUSIONER OG ANBEFALINGER

Omkostningseffektivitet

54. Kommissionen er enig i, at overvågnings- og evalueringssystemet i tilknytning til internationale fiskeriaftaler er behæftet med visse svagheder, der bør tages op. Situationen er dog blevet væsentligt bedre på det seneste. Et vigtigt skridt blev taget i 1999, da resultaterne af en ekstern evalueringsundersøgelse blev fremsendt til Rådet til drøftelse. Endvidere indfører Kommissionen gradvist vurderingskriterier i overensstemmelse med Rådets konklusioner fra oktober 1997. Siden da har Kommissionen, inden den har indledt forhandlingen af en fornyelse af eksisterende protokoller, sendt en evalueringsrapport til Rådet og, siden slutningen af 2000, ligeledes til Europa-Parlamentet. Denne vurdering indeholder oplysninger om fiskeressourcer, fangstmængder, udnyttelse af fiskerimulighederne og anvendelse af de beløb, der er afsat til målrettede foranstaltninger, og andre relevante spørgsmål.

Det interne arbejde er allerede udført, og der forventes en yderligere evaluering, når evalueringsfunktionen udvikles. Derudover agter Kommissionen i overensstemmelse med bestemmelserne i finansforordningen at lancere en ny ekstern evalueringsundersøgelse inden for 2-3 år.

For at forbedre kendskabet til fiskeressourcerne har Kommissionen intensiveret samarbejdet med FAO på dette område.

Det skal ligeledes påpeges, at der regelmæssigt afholdes møder i de blandede komitéer, og at disse møder er et uundværligt redskab til regelmæssigt at følge, hvordan aftalerne fungerer. I denne forbindelse er det vigtigt at huske på, at der er to suveræne parter, Fællesskabet og tredjelandet, og hvis en aftale skal kunne fungere godt, kræver det samarbejde fra begge sider.

På grundlag af konklusionerne på drøftelserne af grønbogen om den fælles fiskeripolitiks fremtid og inden for rammerne af den administrative reform, der gennemføres i øjeblikket, vil Kommissionen bestræbe sig på at fastsætte resultatkriterier og -indikatorer for aftalerne.

55. Kommissionen forsøger systematisk at nå frem til, at redere skal betale en større andel, men det endelige resultat afhænger af forhandlingerne med medlemsstaterne.

Siden Rådets konklusioner fra oktober 1997 har Kommissionen opnået, at de relative andele af udgifterne i tilknytning til nogle tunaftaler (Gabon, Seychellerne, Angola, São Tomé, Guinea Conakry, Mauritius, Côte d'Ivoire) er blevet hævet, idet rederne betaler relativt mere (fra 80/20 til 75/25, EU's/redernes andele).

Kommissionen forsøger stadig at opnå en stigning, selv om nogle medlemsstater er stærkt imod det.

Kommissionen er enig med Retten i, at de anmodninger, som medlemsstaterne indgiver under forhandlingerne, skal udnyttes effektivt af rederne. Indbetaling af en garanti kunne være et middel til at opnå dette. Med den nye forordning om det finansielle instrument til udvikling af fiskeriet indføres der garantier i forbindelse med oprettelse af blandede selskaber.

I grønbogen om den fælles fiskeripolitiks fremtid opfordres der til en undersøgelse af mulighederne for at udvide den forpligtelse, som allerede findes i en række aftaler med udviklingslande, og som går ud på, at redere, der udnytter fiskerettigheder opnået via aftaler, der indebærer finansielle modydelser fra Fællesskabet, skal betale et finansielt bidrag, dette gælder også fiskeriaftaler med de nordiske og de baltiske lande.

Aftalernes målsætning

56. Fiskeriaftalerne, der i starten udelukkende var kommercielle aftaler, har gradvist indført afsnit, der sigter mod at udvikle fiskerisektoren i de pågældende lande. Dette er en ny fremgangsmåde, der bl.a. afspejler ønsket om at sikre en sammenhæng mellem fællesskabspolitikken og fællesskabsaftalerne på den ene side og udviklingspolitikken på den anden side.

Udviklingsforanstaltningerne for fiskeriet i udviklingslandene finansieres via de finansielle udviklingsinstrumenter (Den Europæiske Udviklingsfond og budgetposter).

Samarbejdsforanstaltningerne på fiskeriområdet, der er omhandlet i de bilaterale fiskeriaftaler (målrettede foranstaltninger), finansieres via den eneste budgetpost, som fiskeriaftalerne kan konteres (post B7-8 0 0 0), og de er nøjagtigt kvantificeret i selve aftalens bestemmelser.

Det skal ligeledes understreges, at det beløb, der er afsat til de målrettede foranstaltninger, udgør en integrerende del af den finansielle modydelse, som Fællesskabet har besluttet at afsætte til aftalen. Endvidere gør denne modydelse det muligt at udnytte en del af fællesskabsbidraget til aktioner, der sigter mod en mere rimelig udnyttelse af fiskeressourcerne i tredjelandet.

For at sikre sammenhængen mellem udviklingspolitikken og den fælles fiskeripolitik, navnlig via bilaterale fiskeriaftaler, har Kommissionen foretaget visse tilpasninger af de to pågældende politikker og gennemførelsesprocedurerne.

Der er gjort mange fremskridt, siden Rådet (fiskeri) vedtog sine konklusioner i oktober 1997: evalueringsrapporterne for aftalerne/protokollerne udarbejdes fremover af GD for Fiskeri i tæt samarbejde med GD for Udvikling; GD for Udvikling deltager i forhandlingerne; der er nedsat en fælles gruppe mellem GD for Fiskeri og GD for Udvikling; GD for Fiskeri deltager i de årlige landemøder, tilrettelagt af GD for Udvikling (country reviews); de målrettede foranstaltninger er blevet styrket for at fremme indførelsen af midler, der kan sikre en mere ansvarlig udnyttelse af ressourcerne, særlig på området evaluering og overvågning af samt kontrol med fiskeriaktiviteterne.

I november 2000 vedtog Kommissionen en meddelelse om fiskeri og fattigdomslempelse, og den har analyseret den internationale dimension i grønbogen om den fælles fiskeripolitiks fremtid, der blev præsenteret i marts 2001. I begge tilfælde er sammenhæng det centrale element i Kommissionens analyse og forslag.

57. Kommissionen er klar over, at det er nødvendigt at sikre sammenhængen mellem det strukturelle afsnit og det internationale afsnit i den fælles fiskeripolitik. Kommissionen vil i samarbejde med medlemsstaterne bestræbe sig på at udforme instrumenter, der er relevante i forbindelse med en styrkelse af sammenhængen mellem disse to afsnit, navnlig under drøftelserne af grønbogen om den fælles fiskeripolitiks fremtid.

Når Kommissionen forhandler om fornyelse af en protokol, tager den også hensyn til situationen i tredjelandet, navnlig til, om der er ved at opstå en fiskerisektor og til, om der er ved at blive etableret en national flåde. Med henblik herpå støtter Kommissionen via målrettede foranstaltninger finansielle foranstaltninger, der går i denne retning.

Svagheder ved forvaltningen

58. Det vigtigste mål med de fiskeriaftaler, der indgås med tredjelande, er at opretholde fiskerimulighederne, som medfører beskæftigelse i de regioner, der er afhængige af fiskeriet. I Rådets konklusioner fra oktober 1997 bestemmes det, at der ligeledes skal tages hensyn til ikke kvantificerbare elementer såsom Unionens politiske forbindelser og den strategiske betydning af fællesskabsflådens tilstedeværelse i tredjelande.

For at styrke fiskeriaftalernes juridisk bindende karakter og forbedre tilsynet med disse forsøger Kommissionen i forbindelse med forhandlingerne af nye protokoller at få indføjet en forpligtelse til udveksling af videnskabelig information i teksten. Endvidere indeholder størstedelen af fiskeriaftalerne bestemmelser om, at protokollerne og de tekniske bilag, herunder de finansielle elementer, kan tilpasses, såfremt et tredjelands myndigheder indfører fredningsforanstaltninger eller andre foranstaltninger, der berører fællesskabsflådens aktiviteter.

Endvidere har de nye protokoller siden Rådets (fiskeri) møde i oktober 1997 for så vidt angår de målrettede foranstaltninger indeholdt indberetningskrav.

Svagheder ved kontrollen

59. I forordning (EØF) nr. 2847/93 fastlægges både de berørte medlemsstaters og Kommissionens generelle forpligtelser med hensyn til overvågning og inspektion af fiskeriaktiviteterne i Fællesskabets fiskevande og med Fællesskabets fiskerifartøjer uden for disse vande. Der er fastlagt specifikke forpligtelser vedrørende disse spørgsmål i fiskeriaftalerne og i forordningerne om de regionale fiskeriorganisationer.

Kommissionen kontrollerer regelmæssigt, hvordan medlemsstaterne anvender de aftalte bestemmelser, under hensyntagen til dens begrænsede beføjelser på dette område.

Kommissionen har i de senere år truffet en række initiativer for at forbedre fiskerikontrollen. Der er gennemført store forbedringer. Kommissionen er helt klar over, at der fortsat findes svagheder, og den vil med tiden træffe foranstaltninger til at rette op på disse.

Hvad angår opfølgningen af tidligere resultater analyserer Kommissionens tjenestegrene alle formodede overtrædelser, der er nævnt i inspektionsrapporterne. Når denne analyse er fuldført, vurderer de mulighederne for at udveksle information med medlemsstaterne eller for at indlede en søgsmålsprocedure.

Kommissionen vil i forbindelse med gennemgangen af den fælles fiskeripolitik i 2002 sammen med medlemsstaterne undersøge, hvordan Kommissionens inspektioner og medlemsstaternes kontrol kan forbedres.