[pic] | KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER |

Bruxelles, den 7.5.2009

KOM(2009) 213 endelig

MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET

OM MEDLEMSSTATERNES UDGIFTER, DER MEDFINANSIERES AF FÆLLESSKABET, TIL GENNEMFØRELSE AF OVERVÅGNINGS- OG KONTROLORDNINGERNE UNDER DEN FÆLLES FISKERIPOLITIK I PERIODEN 2001-2006

MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET

OM MEDLEMSSTATERNES UDGIFTER, DER MEDFINANSIERES AF FÆLLESSKABET, TIL GENNEMFØRELSE AF OVERVÅGNINGS- OG KONTROLORDNINGERNE UNDER DEN FÆLLES FISKERIPOLITIK I PERIODEN 2001-2006

1. BEGRUNDELSE FOR FÆLLESSKABETS MEDFINANSIERING AF FISKERIKONTROLLEN

EF-reglerne om bevarelse af fiskebestandene, som udgør en del af den fælles fiskeripolitik, kan kun fungere effektivt, hvis medlemsstaterne, der bærer ansvaret for, at disse regler gennemføres korrekt, råder over tilstrækkelige personaleressourcer og tekniske hjælpemidler. Dette behov er årsagen til, at Fællesskabet siden 1990 har benyttet en finansiel støtteordning, hvor medlemsstaterne støttes i deres indsats for at gennemføre EF-reglerne for fiskerikontrol. Denne støtteordning er ændret adskillige gange som reaktion på vurderinger af de støttede foranstaltningers effektivitet og nye udfordringer for fiskerikontrollen.

Disse ændringer omfatter Rådets beslutning 2001/431/EF[1] og 2004/465/EF[2], der danner lovgrundlaget for støtteordningens udformning for henholdsvis perioden 2001-2003 og perioden 2004-2006.

2. RÅDETS BESLUTNING 2001/431/EF OG 2004/465/EF

2.1. Typer af udgifter, der medfinansieres af Fællesskabet

De typer af udgifter, der er berettigede til EF-støtte, jf. artikel 2 i Rådets beslutning 2001/431/EF, er overtaget og udbygget i den tilsvarende artikel 4 i Rådets beslutning 2004/465/EF, omend med mindre ændringer i ordlyden.

Ved begge beslutninger ydes der således støtte til oprettelse af it-net, hvor kontrolrelaterede data kan udveksles mellem medlemsstaters myndigheder indbyrdes og mellem medlemsstaternes myndigheder og Kommissionen.

Innovative fremgangsmåder stimuleres via medfinansieringen af udgifter i relation til gennemførelsen af ny teknologi inden for fiskerikontrol. Selv om beslutning 2001/431/EF sammenfatter udgifter til FOS og elektroniske registreringsanordninger under artiklen om "ny teknologi", udskilles de i beslutning 2004/465/EF som en særskilt udgiftspost.

Med henblik på at øge kvalifikationerne hos kontrolmyndighedernes personale og for at fremme koordineringen med andre medlemsstaters myndigheder er tilhørende uddannelses- og udvekslingsprogrammer optaget på listen over støtteberettigede projekter.

Da Fællesskabet deltager i de regionale fiskeriorganisationer (RFO'er) og er interesseret i, at de er velfungerende, hører medlemsstaternes udgifter til gennemførelsen af nye inspektions- og observatørordninger inden for rammerne af RFO'er til rækken af støtteberettigede udgifter i medfør af ordningen for perioden 2001-2003. For årene 2004-2006 er denne bestemmelses rækkevidde udvidet, således at inspektions- og observatørordninger på forsøgsbasis er støtteberettigede generelt, dvs. ikke længere kun i forbindelse med RFO'er.

Desuden medfinansierer Fællesskabet anskaffelse og modernisering af kontrol-, inspektions- og overvågningsudstyr. Denne udgiftstype rækker fra mindre reparationer til bygning af nye skibe og luftfartøjer til fiskerikontrol.

Endelig betragtes omkostninger i relation til et system til vurdering af udgifterne til kontrol af den fælles fiskeripolitik også som støtteberettigede.

I lyset af medlemsstaternes uensartede fremgangsmåder med hensyn til retsforfølgelse af alvorlige overtrædelser af den fælles fiskeripolitiks regler blev seminarer og medieredskaber – for at øge opmærksomheden om behovet for at bekæmpe ulovligt fiskeri – med ordningen for 2004-2006 føjet til de støtteberettigede udgiftskategorier. Endvidere blev medlemsstaternes omkostninger ved undersøgelser på fiskerikontrolområdet, som udføres på Kommissionens initiativ, støtteberettiget i kraft af en ændring ved udgangen af 2005[3].

2.2. Medfinansieringssatser

I artikel 5 til 10 i Rådets beslutning 2001/431/EF og i artikel 6, stk. 2, i Rådets beslutning 2004/465/EF fastsættes maksimale medfinansieringssatser for hver type af de støtteberettigede udgifter for henholdsvis årene 2001-2003 og 2004-2006. Som det fremgår af venstre del af tabellen i bilag I, har ordningen for 2004-2006 kun ført få ændringer med sig sammenlignet med den tidligere ordning.

3. KOMMISSIONENS ÅRLIGE FINANSIERINGSBESLUTNINGER

3.1. Medfinansieringssatser

Som det fremgår af højre del af tabellen i bilag I, er der i de årlige finansieringsbeslutninger, som Kommissionen har vedtaget med henblik på at gennemføre bestemmelserne i Rådets beslutning 2001/431/EF og 2004/465/EF, som hovedregel anvendt de maksimalt tilladte medfinansieringssatser i medfør af de to beslutninger.

Den eneste undtagelse er medfinansieringssatsen for it-udgifter i finansieringsbeslutningerne for 2002 og 2003, hvor der blev ydet 50 % i stedet for de tilladte 65 %.

Bestemmelserne vedrørende FOS blev ligeledes gennemført i perioderne 2001-2003 og 2004-2006. I begge perioder blev der fastsat et maksimum for støtteberettigede udgifter, som kunne opnå medfinansiering, til anskaffelse af satellitovervågningsudstyr, samt en øvre grænse, over hvilken medfinansieringssatsen ændres fra 100 % til 50 %.

3.2. Samlede forpligtelser

I såvel beslutning 2001/431/EF som i den ændrede beslutning 2004/465/EF er der i henholdsvis artikel 4, stk. 2, og artikel 5, stk. 1, fastsat et maksimalt EF-bidrag til fiskerikontrollen på 105 mio. EUR fordelt over tre år. Gennemførelsen af disse bestemmelser har fundet sted via Kommissionens årlige finansieringsbeslutninger. I disse beslutninger er der for hver medlemsstat fastsat støtteberettigede udgifter for hver udgiftskategori samt finansielle medfinansieringssatser, der har resulteret i en samlet maksimal medfinansiering på 100 890 377 EUR for 2001-2003 og 98 319 418 EUR for 2004-2006[4].

3.3. Maksimal medfinansiering fordelt på støtteberettigede udgiftskategorier

En sammenligning af de forskellige udgiftsposters relative andele af den samlede maksimale medfinansiering for perioderne 2001-2003 og 2004-2006 (se figur I) udviser fællestræk overordnet set. Bygning/modernisering af skibe og luftfartøjer står for den langt største del (56 % og 62,2 %) efterfulgt af medfinansiering af ny teknologi (20,6 % and 16,6 %), der af hensyn til den grafiske fremstilling er

[pic][pic] Figur I – Maksimal medfinansiering opdelt efter type støtteberettiget udgift

lagt sammen med Fællesskabets medfinansiering af FOS og andre elektroniske indberetningsanordninger. Finansiel støtte til oprettelsen af it-net indtager tredjepladsen (16,7 % og 15,3 %), og er dermed mere omfattende end den finansielle støtte til fiskerikontrollørers uddannelseskurser (6,1 % og 3,9 %).

Såvel i perioden 2001-2003 som perioden 2004-2006 er medfinansieringen af systemer til vurdering af udgifterne til kontrol den mindste udgiftspost (0,5 % og 0,1 %), og den ligger dermed under støtten til opmærksomhedsskabende seminarer (1,7 % i 2004-2006) og gennemførelsen af nye inspektionsordninger (0,3 % i 2004-2006).

3.3.1. Den relative betydning af Fællesskabets medfinansiering af kontroludstyr

Som det fremgår af figur I, tegner anskaffelse og modernisering af skibe og luftfartøjer sig med en andel, som der er øget fra 56 % til 62 %, for mere end 50 % af Fællesskabets forpligtelser i såvel 2001-2003 som 2004-2006. Dette forhold skyldes primært de gennemsnitlige omkostninger for enheder i denne udgiftskategori. Bygning af søgående skibe kan medføre udgifter på flere millioner euro til forskel fra andre kategorier, der aldrig vil komme i nærheden af sådanne udgiftsniveauer. For trods alt at nedbringe Fællesskabets medfinansiering inden for denne udgiftskategori benyttede Kommissionen den begrundelse, der ledsagede forslaget om den finansielle støtteordning for 2001-2003[5], til at annoncere en overgang fra en politik for "anskaffelse af udstyr" til fordel for en mere selektiv politik, der alene fokuserer på "fornyelse og supplering". Dette blev fulgt op med en stadig mere restriktiv praksis for ydelse af finansiel støtte til denne udgiftskategori. For perioden 2001-2003 udgjorde forpligtelserne for kontroludstyr kun 74 % af udgifterne til det kontroludstyr, som der blev ansøgt om i nationale kontrolprogrammer, og denne andel blev nedbragt yderligere til 48 % i forbindelse med ordningen for 2004-2006. Kommissionens indsats blev dog modvirket af medlemsstaternes tilbøjelighed til at kræve stadig større beløb. Selv om de forventede udgifter til kontroludstyr i 2001 var ca. 40 mio. EUR, voksede de til mere end 190 mio. EUR i kontrolprogrammerne for 2006. Selv nedbringelsen af den maksimale medfinansieringssats for udgifter til udstyr i finansieringsbeslutningerne fra 2004 og frem (25 % medfinansiering i stedet for 35 %) vendte ikke denne tendens.

3.3.2. Udgiftskategorier, der sjældent eller aldrig benyttes

Som det fremgår af figur I, forårsagede visse støttekategorier ingen eller næsten ingen støtteberettigede udgifter. For perioden 2001-2003 gælder dette medlemsstaternes omkostninger til gennemførelse af nye inspektions- og observatørordninger inden for RFO'er. Og der er tilsyneladende et tilsvarende problem med oprettelsen af et system til vurdering af udgifter til kontrol, da blot to medlemsstater fik godkendt deres ansøgninger om sådan medfinansiering.

Ligeledes i perioden 2004-2006 resulterede disse to udgiftstyper kun i forpligtelser for to medlemsstaters vedkommende. Blandt de udgiftskategorier, som er indført i ordningen for 2004-2006, anmodede medlemsstaterne alene om medfinansiering af seminarer om ulovligt fiskeri, hvilket resulterede i tilsvarende forpligtelser[6].

4. OVERSIGT OVER DE FINANSIEREDE POSTER

Med finansieringsbeslutningerne for perioden 2001-2006 er der indtil nu ydet godtgørelse for 472 ud af 900 projekter, som var berettiget til EF-medfinansiering. De følgende tal vedrører et udvalg af udgiftsposter, som er relativt standardiserede og derfor kan kumuleres for medlemsstaterne. De bidrager til at give et mere konkret billede af, hvilke resultater der indtil videre er opnået med Fællesskabets støtte.

Der er blevet medfinansieret 161 projekter angående uddannelse af fiskerikontrolpersonale, og i forbindelse med flere af disse blev der udvekslet personale mellem medlemsstaterne. Desuden vedrørte 5 projekter udelukkende udveksling af kontrolpersonale, og de havde til formål at fremme samarbejde og koordinering blandt medlemsstaterne. Det er i den forbindelse bemærkelsesværdigt, at fire ud af de syv medlemsstater, som tiltrådte i 2004, og som er kyststater, har fået medfinansieret projekter, der helt eller delvis havde til formål at udveksle inspektører. Imidlertid fandt der for tre af disse syv medlemsstater ingen medfinansieret udveksling sted, og for to af dem lykkedes det ikke engang at gennemføre et medfinansieret uddannelseskursus. I lyset af de potentielle fordele, navnlig for de nye medlemsstater, udnyttes udvekslingsprogrammernes potentiale tilsyneladende endnu ikke fuldt ud.

Ved første øjekast synes et samlet antal på 5 066 transceivere, de såkaldte ”blå bokse”, som er medfinansieret i medfør af finansieringsbeslutninger i perioden 2001-2006, at være imponerende. Men en nærmere undersøgelse afslører, at dette antal langt fra er tilfredsstillende. Eksempelvis vedrører Kommissionens finansieringsbeslutning 2004/690/EF[7] udelukkende FOS og er udarbejdet på baggrund af konkrete anmodninger fra medlemsstaterne. Men den er mundet ud i medfinansiering af blot 1 050 transceivere, selv om 4 653 blev betragtet som støtteberettigede. Idet det antages, at medlemsstaternes anmodninger byggede på en realistisk evaluering af det antal fartøjer, som er forpligtet til at medbringe en transceiver om bord, forekommer det rimeligt at prioritere FOS-relaterede udgifter i forbindelse med fremtidige finansieringsbeslutninger.

For udgifternes vedkommende er det i betragtning af den store variation i henseende til finansiering af skibe hensigtsmæssigt at klassificere udgifterne i forhold til de samlede byggeomkostninger. This runs parallel with the different classes of vessels involved. Den mindste klasse omfatter skibe, der koster op til 50 000 EUR, inklusive stive oppustelige både (Rib-både), som normalt anvendes på korte afstande, og som også kan operere i kystfarvande. Fællesskabet har bidraget til leveringen af ca. 27 skibe af denne klasse.

Prisintervallet 50 000-1 000 000 EUR dækker hovedparten af fiskerikontrolskibene, hvoraf 33 er bygget med EF-medfinansiering. Skibe, som koster betydeligt mere end 1 000 000 EUR, tilhører klassen af fiskerikontrolfartøjer, som har til opgave at udføre kontrol på åbent hav, til tider fjernt fra europæiske farvande. Der er bygget 13 af disse skibe med medfinansiering fra Fællesskabet.

5. GENNEMFØRELSE AF DE ÅRLIGE KONTROLPROGRAMMER

Efter at have beskrevet strukturen af Fællesskabets forpligtelser og opgivet konkrete tal for de hidtil finansierede udgiftsposter kan det være interessant at give et mere fyldestgørende overblik over, i hvilket omfang de nationale kontrolprogrammer reelt er gennemført.

En beregning af forholdet mellem de samlede frigørelser og de oprindelige forpligtelser giver som resultat en ikkegennemført andel på 25 % for perioden 2001-2003 og på 14 % for perioden 2004-2006. Idet disse tal skal ses i sammenhæng med et forhold mellem uindfriede forpligtelser og oprindelige forpligtelser på henholdsvis 33 % og 53 %, er det alene den ikkegennemførte andel for perioden 2001-2003, som forekommer tilstrækkeligt moden til at blive analyseret nærmere.

Da en ikkegennemført andel på 25 % og en andel af uindfriede forpligtelser på 33 % indebærer, at den resterende del (42 % af de oprindelige forpligtelser) er gennemført, er forholdet mellem frigørelser og udbetalt medfinansiering ca. 1:2[8]. Dette lader formode, at frem til tidspunktet, hvor alle programmer for perioden 2001-2003 afsluttes, vil den ikkegennemførte andel sandsynligvis stige til mindst 33 % som følge af nye frigørelser. Antages det, at sandsynligheden for, at en uindfriet forpligtelse frigøres, er stigende, jo længere tid der er gået, siden den oprindelige forpligtelse blev indgået, forekommer 33 % endog at være et ret forsigtigt overslag. Det står klart, at såvel den indberettede ikkegennemførte andel og i endnu højere grad den skønnede, endelige, ikkegennemførte andel er utilfredsstillende høje.

5.1. Forbindelsen mellem ikkegennemførte andele og maksimal medfinansiering

Tabellen i bilag II illustrerer de bagvedliggende strukturer og rangordner de medlemsstater, der er omfattet af ordningen for 2001-2003, efter deres ikkegennemførte andel. Medlemsstater, der er markeret med en (*), bør ikke tages i betragtning, fordi de har en andel af uindfriede forpligtelser, som ligger væsentligt over den faktiske samlede andel (og derigennem misvisende lave ikkegennemførte andele). Men de resterende ti medlemsstater kan uden problemer analyseres nærmere.

Som det fremgår af tabellen, svinger den ikkegennemførte andel for medlemsstaterne, der er rangordnet 1 til 10, fra en fjerdedel af den maksimale medfinansiering til næsten et hundrede procent. En sammenligning af disse tal med rangordenen i midten af tabellen (maksimal medfinansiering tildelt medlemsstaterne) viser tydeligt, at der ikke er tegn på en systematisk positiv sammenhæng mellem ikkegennemførte andele og omfanget af den maksimale medfinansiering. Et land som Belgien har til trods for, at det fik tildelt den næstmindste maksimale medfinansiering, stadig den næsthøjeste ikkegennemførte andel. Modsat har Spanien, som opnåede den næsthøjeste EF-medfinansiering, en ikkegennemført andel, der stadig ligger betydeligt under den gennemsnitlige andel på 51 %. Som det fremgår af situationen for Finland og Grækenland, er der heller ikke belæg for, at der skulle være en sammenhæng i modsat retning. Omfanget af den maksimale medfinansiering, der tildeles en medlemsstat, har derfor tilsyneladende ingen indflydelse på medlemsstatens gennemførelse af programmet.

5.2. Forbindelsen mellem maksimal medfinansiering og frigørelser

Konklusionen ændres, hvis man i stedet for den relative størrelse betragter den absolutte størrelse af frigørelserne, som er anført i tabellens højre del. Sammenlignes denne rangordning med rangordningen efter den maksimale medfinansiering pr. medlemsstat, er sammenhængen udtalt. De fem lande med den højeste maksimale medfinansiering (bortset fra de medlemsstater, som er markeret med en (*)) er samtidig de fem lande med de højeste frigjorte beløb. Selv om dette mønster har sin oprindelse i den struktur, som udgiftsforpligtelserne fordeles efter (de syv største modtagerlande tegner sig for 87 % af den samlede maksimale medfinansiering), kunne denne sammenhæng stadig svækkes, hvis de lande, som drager størst fordel af ordningen, styrkede deres indsats for at nedbringe deres ikkegennemførte andele. Fremover vil det være hensigtsmæssigt, at alle medlemsstater, der drager fordel af en maksimal medfinansiering over gennemsnittet, sørger for, at den ikkegennemførte andel ligger under gennemsnittet.

5.3. Årsager til ikkeoptimal gennemførelse af kontrolprogrammer

Der er forskellige årsager til, at en betydelig del af de årlige kontrolprogrammer ikke gennemføres, og da medlemsstaterne ofte ikke angiver årsager, er det umuligt at opstille en repræsentativ liste. Generelt set findes der to relevante begrundelser for at forkaste et projekt.

5.3.1. Medlemsstaterne overvurderer deres budgetmæssige kapacitet

Først og fremmest er den hyppighed, hvormed projekter annulleres af medlemsstater, der allerede har fået en god del af deres forventede udgifter i kontrolprogrammet afvist som ikke-støtteberettiget af Kommissionen, et tegn på, at kontrolprogrammerne i sig selv er for omfattende. På den baggrund ville det være hensigtsmæssigt med mere beskedne og realistiske årlige kontrolprogrammer.

5.3.2. Udgifter, der ikke er støtteberettigede

Den anden begrundelse hænger sammen med, at nogle udgifter ikke er støtteberettigede. Projekter, der optages i et givet kontrolprogram, men påbegyndes forud for det år, som kontrolprogrammerne gælder for, er typiske eksempler og fører konsekvent til, at Kommissionen må afvise de tilknyttede anmodninger om godtgørelse.

En mere stringent overholdelse fra medlemsstaternes side af de gældende regler for EF-finansiering af fiskerikontrollen ville bidrage til at nedbringe hyppigheden af sådanne problemer. Tilsvarende bør medlemsstaterne opmuntres til at kontakte Kommissionens ansvarlige personale i tilfælde af tvivl om fortolkningen af visse regler og derved undgå at arbejde ud fra antagelser, som i sidste ende viser sig fejlagtige og fører til, at Fællesskabet må afvise medfinansiering.

Det bør i den sammenhæng nævnes, at den oprindelige misligholdelse af reglerne om støttedokumenter, som skal vedlægges enhver anmodning om godtgørelse[9], er en hyppig kilde til forsinket godtgørelse. Betalingerne ville blive fremskyndet, hvis medlemsstaterne fulgte reglerne til punkt og prikke.

6. 2001-2006-KONTROLPROGRAMMETS INDVIRKNING

Ifølge artikel 16, litra b), i Rådets beslutning 2004/465/EF, ændret ved Rådets beslutning 2006/2/EF, stilles der krav bl.a. om en endelig evalueringsrapport om indvirkningen af Fællesskabets medfinansiering på fiskerikontrolprogrammerne i hele perioden 2001-2006. Denne forpligtelse opfyldes imidlertid kun på tilfredsstillende vis af et fåtal af medlemsstater[10].

Denne uensartede rapportering gør det vanskeligt at redegøre fyldestgørende for indvirkningen. Men visse tendenser forekommer i flere medlemsstaters evalueringsrapporter og kan derfor antages at afspejle bredere udviklingstendenser.

6.1. Stimuleringsvirkninger kontra besparelsesvirkninger

Først og fremmest har EF-støtten tilsyneladende haft en mærkbar virkning på medlemsstaternes udgiftsadfærd. I stedet for blot at nedbringe udgifter, som ville have været afholdt under alle omstændigheder, erklærer to medlemsstater udtrykkeligt, at EF-medfinansieringen tilskyndede dem til at gennemføre projekter, som de ellers ikke ville have sat i værk[11]. I de tilfælde, hvor EF-finansieringen ikke har medført, at der er blevet gennemført ellers økonomisk uoverkommelige projekter, førte den i nogle tilfælde til, at der i det mindste er valgt løsninger af højere kvalitet[12] og/eller en tidligere gennemførelse af projekter[13].

6.2. Forbindelser og koordinering mellem medlemsstater

Et andet fællestræk i mange rapporter er den vægt, som lægges på forbindelser og koordinering, der siges at være forbedret medlemsstaterne imellem[14]. Udvekslingsprogrammer for fiskerikontrollører og nyt edb-programmel til fiskeriovervågningscentrene, der gør det nemmere at udveksle oplysninger blandt medlemsstaterne, er blot to eksempler på dette.

6.3. Kvantitative virkninger

Foruden de kvalitative virkninger understreger medlemsstaterne EF-støttens kvantitative virkninger. Dette gælder navnlig investeringer i kontroludstyr (f.eks. skibe og luftfartøjer) og uddannelseskurser, som har gjort det muligt at forberede et stort antal nye medarbejdere på deres arbejde i fiskerikontrollen.

6.4. Kontrolprogrammernes indvirkning i tal

Selv om hovedparten af de medlemsstater, der rapporterer om EF-støttens indvirkninger, ikke oplyser konkrete tal, anvender fire af medlemsstaterne numeriske indikatorer som fastsat i artikel 16, litra b), nr. iii), i Rådets beslutning 2004/465/EF.

Spanien angiver antallet af årlige inspektioner. Antallet af inspektioner udført pr. skib er steget fra 320 i 2001 til 2 612 i 2006, hvilket har givet en stigning i antallet af fastslåede overtrædelser fra 129 i 2001 til 959 i 2006.

De italienske myndigheder angiver for samme periode en stigning i det samlede antal kontroller (ikke alene kontroller på havet) på 71 %. Også i dette tilfælde kunne der konstateres gavnlige virkninger, idet antallet af afslørede alvorlige og administrative overtrædelser steg med henholdsvis 58 % og 26 %.

I den portugisiske rapport opstilles antallet af observerede og inspicerede fartøjer i 2006 i forhold til de tilsvarende tal for 2001. Der konstateres en imponerende stigning, nemlig fra henholdsvis 1 432 til 33 975 og 1 929 til 6 750.

Estland gav en indikator for udviklingen med hensyn til overtrædelser inden for rapportering og registrering af data fra 2004 til 2007. Det generelt lave antal konstaterede overtrædelser gør det imidlertid umuligt at udlede statistisk signifikante konklusioner.

En ekstrapolering af tallene i dette afsnit med henblik på at opstille et overslag over investeringernes indvirkning på andre medlemsstater er ikke mulig af forskellige årsager. Men tallene giver i det mindste et vist belæg for at antage, at EF-finansiering har haft en mærkbar indvirkning på medlemsstaternes kontrolkapacitet og umiddelbare fordele for kontrolmyndighedernes præstationer.

7. AFSLUTTENDE ANBEFALINGER

Trods EF-støttens gunstige indvirkning på fiskerikontrol påpeger denne rapport også, at der er plads til forbedringer, der kan udmøntes i følgende praktiske foranstaltninger:

Kommissionen bør:

- fortsat lade det stigende antal projekter vedrørende bygning og modernisering af skibe og luftfartøjer være underkastet en kritisk behovsanalyse

- i fremtidige finansieringsbeslutninger lægge vægt på medfinansiering af automatisering og forvaltning af data, e-logbøger og FOS samt uddannelseskurser og udvekslingsprogrammer, især inden for ulovligt fiskeri

- indgå aftalememoranda med medlemsstater, som endnu ikke har undertegnet et sådant[15]. Sigtet med sådanne aftaler er at fastlægge behovet for forbedring i de nationale kontrolordninger for så vidt angår finansielle EF-støtte til fiskerikontrol. Med sådanne aftaler skabes en ramme for en strategisk risikoanalyse og gør det muligt at definere benchmarks for sådanne forbedringer. Disse benchmarks vil omfatte alle emner vedrørende inspektion, fra nationale regelsæt til inspektionsmidler og –procedurer eller anvendelse af FOS og andre data. De vil også være en rettesnor for de forbedringer, der er behov for i den administrative del af kontrollen, i den nationale organisationsstruktur og i opfølgningen af overtrædelser.

Medlemsstaterne bør:

- begrænse omfanget af de årlige kontrolprogrammer, så det er realistisk at alle projekter kan gennemføres

- (EU-10) ikke være tilbageholdende med at investere i uddannelseskurser og udvekslingsprogrammer for kontrolpersonale

- gøre administrationen mere opmærksom på muligheden for at medfinansiere udgiftskategorier, som hidtil ikke har været udnyttet i nævneværdigt omfang i medlemsstaternes kontrolprogrammer. Opmærksomheden bør navnlig henledes på en indsats for at oprette en ordning til vurdering af udgifterne, idet et sådant system kunne gøre det lettere for medlemsstaterne at nå ovennævnte mål om mere selektive årlige kontrolprogrammer

- sikre, at deres ikkegennemførte andel nedbringes yderligere. Medlemsstater, der i den forbindelse drager fordel af maksimal medfinansiering over gennemsnittet, har et særligt ansvar og bør sørge for, at den ikke-gennemførte andel ligger under gennemsnittet

- sikre, at personale med ansvar for programmernes gennemførelse har fuldt kendskab til reglerne om udgifters støtteberettigelse for derigennem at mindske risikoen for, at Kommissionen erklærer udgifterne i støtteanmodningerne for ikkestøtteberettigede

- sikre gennemførelse af aftalememoranda, som indgås i forståelse med Kommissionen

- nøje følge det foreskrevne format og fristerne for indgivelse af de årlige evalueringsrapporter.

Annex I – Maximum contribution rates per Council Decision & actual contribution rates per Commission Financing Decision

TYPES OF ELIGIBLE EXPENDITURE & MAXIMUM CONTRIBUTION RATES (in %) | ACTUAL CONTRIBUTION RATES (in %) |

Council Decision 2001/431/EC | Council Decision 2004/465/EC | Financing Decisions: |

2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |

IT: | 65% | 50% |

65% | 50% |

NEW TECHNOLOGIES: | 50%; 50%/100% for VMS, electr. logbook | 50% |

50%;>50% for VMS/logbook | >50% |

VMS/REPORT. DEVICES: | for VMS: 50%/100% |

lump sum |

TRAINING: | 50% |

50% | 50% |

NEW INSPECTION SCHEDULES: | n/a | 50% | n/a |

50% | 50% |

EQUIPMENT: | 35% | 25%;50% for new MS |

35% | 25%; 50% for new MS |

EXPENDITURE ASSESSMENT: | 50% | n/a | 50% |

50% | 50% |

SEMINARS: | 75% |

>50% |

STUDIES: | n/a |

100% |

Annex II – Ranking of the Member States regarding non-execution rate, maximum contribution & de-commitment (for the period 2001-03)

Annex III [16] – Overview of the Execution of Community Funds per Member State for the Periods 2001-03 and 2004-06 respectively

[1] EFT L 154 af 9.6.2001, s. 22.

[2] EUT L 157 af 30.4.2004, s. 114. Ændret ved Rådets beslutning 2006/2/EF (EUT L 2 af 5.1.2006, s. 4).

[3] Rådets beslutning 2006/2/EF af 21. december 2005.

[4] Denne manglende udnyttelse af det maksimalt tilladte beløb på 105 mio. EUR skyldes medfinansieringens udgiftsbegrænsende karakter, og at nogle projekter blev afvist for at bibeholde en vis balance mellem bidragene til de forskellige medlemsstater og udgiftskategorier.

[5] KOM(2000) 684 endelig af 27.10.2000.

[6] Da den støtteberettigede kategori vedrørende undersøgelser om fiskerikontrol, der udføres på Kommissionens initiativ, først blev en del af 2004-2006-ordningen ved udgangen af 2005 (ved ændring 2006/2/EF), forekommer det at være for tidligt at bedømme, i hvor høj grad denne udnyttes af medlemsstaterne.

[7] EUT L 314 af 13.10.2004, s. 11.

[8] Disse beregninger bygger på Kommissionens interne opfølgningsskemaer over udnyttelsen af EF-midler, og de er senest ajourført den 12.12.2008.

[9] Bilag VI til Kommissionens forordning (EF) nr. 391/2007 (EUT L 97 af 12.4.2007, s. 30) indeholder krav til indholdet af godtgørelsesanmodninger.

[10] Bemærk, at dette er tilfældet på trods af, at Kommissionen fremsendte adskillige breve i begyndelsen af 2008, hvori der blev gjort opmærksom på de kriterier, som en sådan rapport skal opfylde.

[11] Rapporteret af Malta og Tyskland.

[12] Rapporteret af Spanien.

[13] Rapporteret af Belgien, Sverige og Malta.

[14] Rapporteret af Danmark, Estland, Frankrig, Litauen, Sverige og Tyskland.

[15] Indtil videre er der undertegnet et aftalememorandum mellem Kommissionen og henholdsvis Grækenland, Polen og Sverige.

[16] All tables in this Annex are based upon Commission-internal follow-up tables of the execution of Community funds and have last been updated on 12/12/2008.