ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
I 2005 indførte EU sit emissionshandelssystem (ETS) for at reducere drivhusgasemissionerne og bekæmpe klimaændringer. EU's mål om klimaneutralitet senest i 2050 og beslutningen om at hæve klimaambitionerne for 2030 førte til en bredere genovervejelse af eksisterende foranstaltninger mod kulstoflækage. Navnlig forhindrer gratistildelingen af kvoter risikoen for kulstoflækage, men den svækker også CO2-prissignalet for EU's industri sammenlignet med fuld auktionering. Som et alternativ til gratistildeling vil CO2-grænsetilpasningsmekanismen (CBAM) sikre, at prisen på importerede varer mere nøjagtigt afspejler deres kulstofindhold.

Hvis der fortsat er forskelle i ambitionsniveauet på klimaområdet på verdensplan, vil EU's øgede ambitioner øge risikoen for kulstoflækage fra EU's side. En sådan lækage skyldes, at produktionen af energiintensive produkter flyttes fra EU til andre lande med lavere omkostninger til overholdelse af miljøreglerne, og at de samme EU-produkter erstattes af en mere kulstofintensiv import fra disse lande. I så fald er resultatet en generel stigning i de globale emissioner, hvilket undergraver effektiviteten af EU's klimapolitikker.

Mere specifikt har foranstaltningen til formål at: i) imødegå risikoen for kulstoflækage, ii) bidrage til dekarboniseringsmålene i EU, iii) tilskynde producenter i tredjelande, der eksporterer til EU, til at indføre kulstoffattige teknologier og iv) sikre, at prisen på importerede varer mere nøjagtigt afspejler deres kulstofindhold.

Indførelsen af en CBAM har til formål at opfylde det overordnede mål om at tackle klimaændringer ved at reducere drivhusgasemissionerne i EU og globalt.

Reduktion af drivhusgasemissioner er grundlæggende et grænseoverskridende problem, der kræver en effektiv indsats i videst muligt omfang. EU har som en overnational organisation gode forudsætninger for at fastlægge en effektiv klimapolitik på sit territorium, som det har gjort med EU ETS. Den eneste meningsfulde måde at sikre ækvivalens mellem den prissætningspolitik for CO2, der anvendes på EU's indre marked, og den CO2-prissætningspolitik, der anvendes på importen, er at træffe foranstaltninger på EU-plan. Desuden opfyldes behovet for minimale administrative omkostninger bedst ved hjælp af konsekvente regler for hele det indre marked.

Hvilke løsninger er der overvejet for at nå målene? Foretrækkes en bestemt løsning frem for andre? Hvis ikke, hvorfor?
Et centralt element er en styrkelse af den eksisterende ETS for at øge dens ambitioner i overensstemmelse med nettomålet på mindst -55 % i 2030. Mulighederne er forskellige med hensyn til, hvornår den lineære reduktionsfaktor strammes, og om stramningen starter med det nuværende loft eller fra et nyt grundlag. Alle løsningsmodeller vil være effektive og virkningsfulde med hensyn til at nå 2030-målet. Valget mellem de forskellige muligheder for at styrke ETS og relaterede pakker med andre muligheder, f.eks. om markedsstabilitetsreserven, er derfor fortsat et politisk valg. Der er behov for en mere målrettet beskyttelse mod risikoen for kulstoflækage, samtidig med at der tilskyndes til innovation, som kan tage form af styrkede benchmarks for gratistildeling. Der er fire hovedmuligheder for at udvide de klimapolitiske rammer til også at omfatte søtransport: Integration i det eksisterende emissionshandelssystem, som også kan kombineres med en kulstofintensitetsstandard, et særskilt emissionshandelssystem og en emissionsafgift. Den foretrukne løsning er integrationen i det nuværende emissionshandelssystem, som afhængigt af politiske valg kan omfatte emissioner fra sejladser inden for EØS eller kan udvides yderligere til at omfatte halvdelen af emissionerne fra sejladser uden for EØS. Med henblik på en eventuel udvidelse til andre sektorer er oprettelsen af et særskilt emissionshandelssystem enten for bygninger og transport eller for alle emissioner fra forbrænding af fossile brændstoffer de to vigtigste muligheder, der er valgt som supplement til andre politikker i "Fit for 55"-pakken, som er rettet mod teknologistøtte, ikke-prisrelaterede hindringer og fortsatte incitamenter til nationale foranstaltninger, der afspejler nationale forhold. Den største fordel ved et anvendelsesområde, der kun omfatter bygninger og vejtransport i forhold til en udvidelse til al forbrænding af fossile brændstoffer, er økonomisk effektivitet, navnlig fordi det vil forhindre, at der skabes en ny ordning for beskyttelse mod risikoen for kulstoflækage. Der er behov for at støtte lavemissionsteknologier ved at øge innovationsfonden. Den valgte mængde er imidlertid i sidste ende et politisk valg, der hænger sammen med beslutningerne om de eksisterende ETS-ambitioner og med beslutningen om at udvide emissionshandelssystemet til nye sektorer. Solidaritetsbestemmelserne til håndtering af de fordelingsmæssige udfordringer mellem medlemsstaterne kan udvikles yderligere, uden at det berører et bidrag fra ETS til nye egne indtægter i EU. Alle angivelser af de foretrukne foranstaltninger skal betragtes som vejledende, uden at dette berører tilpasninger for at bevare den overordnede effektivitet og sammenhæng i "Fit for 55"-pakken.
Referencescenariet for alle problemer er "at undlade at handle".

Med hensyn til langsigtede og grønne investeringer er de foretrukne løsninger at fremme langsigtede investeringer i egenkapital ved at lempe kriterierne for præferencebehandling af sådanne investeringer og at styrke risikostyringskravene i forbindelse med klima- og bæredygtighedsrisici. Andre løsninger, der blev overvejet, omfattede en generel lempelse af kapitalkravene for alle egenkapitalinvesteringer og/eller en lempelse af kapitalkravene for grønne investeringer.

Med hensyn til risikofølsomhed og volatilitet var den første mulighed at afhjælpe alle tekniske mangler. Den foretrukne løsning er imidlertid at gå videre med sådanne løsninger, samtidig med at det sikres, at den kumulative virkning af alle ændringer forbliver moderat med hensyn til kapitalkrav.

Med hensyn til proportionalitet er én tilgang at følge EIOPA's rådgivning. Dette indebærer meget højere tærskler for udelukkelse fra Solvens II's anvendelsesområde og identifikation af forsikringsselskaber med lav risikoprofil, som ville være underlagt automatiske proportionalitetsforanstaltninger. Den foretrukne tilgang er at gå videre med en lavere forhøjelse af udelukkelsestærsklerne, men at gå videre end EIOPA med hensyn til at øge proportionaliteten inden for Solvens II, herunder med hensyn til offentliggørelse af oplysninger

Med hensyn til kvaliteten af tilsynet og beskyttelsen af forsikringstagerne er det valgt at forbedre kvaliteten af det grænseoverskridende tilsyn og samtidig indføre minimumsharmoniseringsregler, der har til formål at sikre, at forsikringstagerne er tilstrækkeligt beskyttet i tilfælde af (næsten) konkurs.

Med hensyn til finansiel stabilitet foreslår EIOPA og ESRB at indføre en omfattende makroprudentiel ramme svarende til det, der findes i banksektoren, og den foretrukne løsning er at foretage målrettede ændringer for at sikre, at tilsynsmyndighederne har tilstrækkelige værktøjer til at forebygge risici for den finansielle stabilitet i overensstemmelse med internationale standarder.

Denne kombination af foretrukne løsninger er den mest omkostningseffektive og er i overensstemmelse med de vigtigste mål for Solvens II (beskyttelse af forsikringstagere, finansiel stabilitet) og med de nuværende politiske prioriteter (kapitalmarkedsunionen, den europæiske grønne pagt).
Vi har identificeret 11 løsninger og 19 delløsninger, som er beskrevet i vedlagte tabel. Den overordnede konklusion, der fremgår af den ledsagende undersøgelse og midtvejsevalueringen, er, at de tre generelle mål for GSP bedst kan opfyldes ved at tilstræbe kontinuitet og opretholde den nuværende GSP-arkitektur med sine tre ordninger. GSP-rammen bør ajourføres ved at indføre tekniske ændringer for at forbedre GSP's effektivitet.

De foretrukne løsninger er derfor:

-at afskaffe det nuværende sårbarhedskriterium for begrænset eksportkonkurrenceevne for at sikre, at alle lande, der mister EBA-status, kan komme i betragtning til GSP+ (delløsning 3Ba)

-at udvide den negative konditionalitet (dvs. muligheden for at tilbagetrække toldpræferencer i tilfælde af alvorlige og systematiske overtrædelser) til også at omfatte de internationale konventioner om klima/miljø og god regeringsførelse, der er opført i bilag VIII til forordningen (løsning 6B)

-at ajourføre listen over konventioner i bilag VIII til forordningen (delløsning 8Bc)

-at indføre yderligere trin efter den formelle indledning af en tilbagetrækningsprocedure (delløsning 9Bb), afkorte procedurens varighed under ekstraordinære omstændigheder (delløsning 9Bd) og indføre tilbagetrækning i forbindelse med migration (delløsning 9Bc)

-at vedtage praktiske foranstaltninger til at forbedre overvågningen af GSP-gennemførelsen: give en detaljeret beskrivelse af overvågningsprocessen og tydeliggøre inddragelsen af civilsamfundet (løsning 10B).

-at udvide overvågningscyklussen til tre år (løsning 10D).

For alle de resterende løsninger fastholder vi i det store og hele referencescenariet.
EU-lovgivningen vil gøre det muligt for medlemsstaterne at indføre foranstaltninger til håndhævelse, når der sælges produkter, der ikke opfylder kravene. Det vil bidrage til at udvikle EU's (digitale) indre marked og skabe retssikkerhed for fabrikanter og forbrugere. Ved at standardisere kravene i hele EU vil det skabe lige konkurrencevilkår for fabrikanterne.

For at undgå at hæmme innovationen foreslås det, at Kommissionen tillægges beføjelser til at ajourføre de tekniske specifikationer for interoperabilitet i lyset af den tekniske udvikling, forudsat at denne udvikling også respekterer målet om at sikre fuld interoperabilitet.
Adskillige medlemsstater (MS) og forbrugersammenslutninger har gjort opmærksom på fraværet af visse sikkerhedsfunktioner i radioudstyr, der er forbundet til internettet, og har understreget behovet for at anvende et minimumsniveau af sikkerhed. I modsætning til direktivet om radioudstyr 2014/53/EU (RED) omhandler flere gældende dele af EU-lovgivningen ikke obligatoriske betingelser for markedsadgang for produkter og tillader ikke, at MS foretager korrigerende målinger af udstyret

Hovedformålet med dette initiativ er at give MS mulighed for at håndhæve, at radioudstyr, der markedsføres på EU-markedet, effektivt understøtter de politiske mål (med hensyn til privatlivets fred, beskyttelse mod svig og netværkssikkerhed). Borgere og fagfolk bør have tillid til, at de produkter, de bruger, har et øget niveau af beskyttelse. Et andet mål er at sikre et indre marked uden hindringer ved divergerende lokale eller nationale regler. Disse kræver klare og forholdsmæssige regler, der håndhæves effektivt og ensartet over alt i EU
For at kunne træffe fornuftige investeringsbeslutninger skal investorer på kapitalmarkederne have adgang til og være i stand til digitalt at anvende de oplysninger, som enhederne skal offentliggøre i henhold til EU-lovgivningen (finansielle og bæredygtighedsrelaterede, produktrelaterede osv.). I dag er adgangen til disse oplysninger spredt på tværs af medlemsstaterne og kan næppe anvendes digitalt. Andre hindringer omfatter sprogbarrieren, men også restriktive anvendelsesbetingelser. Dette gør det dyrt for brugere af virksomheds- og produktoplysninger at søge efter, anvende og analysere de relevante oplysninger. Dette bidrager til mindre effektive og integrerede finansielle tjenesteydelser i EU og hindrer bæredygtig vækst.

Oprettelsen af et fælles europæisk adgangspunkt (European Single Access Point (ESAP)) blev bebudet i Kommissionens handlingsplan for kapitalmarkedsunionen i september 2020. Det har til formål at mindske hindringerne for adgang til oplysninger ved hjælp af digitale midler. Det vil øge informationsstrømmen inden for Unionen, herunder på tværs af grænserne. Det har også til formål at fremme digital anvendelse og videreanvendelse af oplysninger. Disse resultater med hensyn til informationsstrømme og -anvendelse vil således bidrage til at integrere finansielle tjenesteydelser og kapitalmarkeder og til en bedre fordeling af kapital. Som et fælles dataområde vil ESAP også gøre det muligt at udvikle nye teknologier og tjenester, f.eks. baseret på automatisering eller kunstig intelligens.
For at nå ovennævnte tilstræbte mål undersøges med dette initiativ en række løsningsmodeller, med identifikation af foretrukne løsninger på følgende områder: i) indførelse af harmoniserede regler for FAIF'er, der forvalter fonde, som er aktive på markedet for direkte udlån (LOF'er), ii) forbedring af udbuddet af depositartjenester på mindre markeder, iii) yderligere præcisering af kravene til fondsforvaltere, der delegerer visse funktioner til tredjemand, iv) forbedring af dataniveauet for de data, der indsamles som led i indberetningen med henblik på tilsyn, v) harmonisering af tilgængeligheden af likviditetsstyringsværktøjer (LMT'er) i hele Unionen og vi) inkludering af værdipapircentraler i opbevaringskæden med henblik på at sikre, at depositarer kan varetage deres opgaver, og garantere investorbeskyttelsen.

Teoretisk set kunne Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed (ESMA) være blevet anmodet om at fortsætte arbejdet med at sikre tilsynsmæssig konvergens. Man måtte imidlertid konkludere, at forhandlingerne i denne henseende er blevet udtømt, uden der er gjort tilstrækkelige fremskridt, og at der er behov for fælles standarder med normativ kraft.
Følgende fem løsningsmodeller er blevet overvejet: 1) En forbedret obligatorisk due diligence-ordning, 2) et benchmarkingsystem og en liste over virksomheder, der har overtrådt reglerne, kombineret med en trinvist forbedret obligatorisk due diligence-ordning, 3) en obligatorisk offentlig certificeringsordning kombineret med et skærpet krav om due diligence, 4) obligatorisk mærkning kombineret med et skærpet krav om due diligence og 5) et krav om, at produkter skal være skovrydningsfrie, for at de kan blive bragt i omsætning i EU, understøttet af benchmarking og country card-systemer.

Løsning 2 er den foretrukne løsning. Den omfatter et landespecifikt benchmarkingsystem, som kategoriserer lande efter skovrydningsmønstre i forbindelse med de relevante omfattede råvarer. Der vil være tre kategorier af lande — lande med lav, standard og høj risiko. Forpligtelserne for virksomhederne og for medlemsstaternes myndigheder vil variere efter produktionslandets risikoniveau, idet der vil være lempede due diligence-forpligtelser for produkter fra lavrisikolande og øget kontrol af produkter fra højrisikolande.

Alle de overvejede løsningsmodeller er baseret på fælles elementer: 1) en definition af skovrydningsfri, som er baseret på FAO-definitionen, som produkter skal overholde, og et yderligere krav om, at produkter skal være lovlige i henhold til lovgivningen i produktionslandet, 2) en progressiv varedækning, som regelmæssigt revideres og opdateres, med fokus på de råvarer med den største skovrydning på grund af EU (oksekød, palmeolie, soja, træ, kakao og kaffe) og relaterede afledte produkter.
Referencescenariet (løsningsmodel 1) består i at opretholde status quo og ikke revidere forordning nr. 1141/2014, senest ændret ved forordning (EU, Euratom) 2019/493. Denne løsningsmodel efterlader imidlertid de ovenfor konstaterede problemer uafklarede og egner sig muligvis ikke til den fremtidige udvikling.

Løsningsmodel 2 har fokus på en revision af forordningens finansieringsbestemmelser. Denne løsningsmodel stemmer nøje overens med det tilsagn, som kommissionsformand Ursula von der Leyen i sine politiske retningslinjer afgav om at fremsætte lovgivningsforslag inden for rammerne af handlingsplanen for europæisk demokrati med henblik på at sikre større gennemsigtighed i forbindelse med betalt politisk reklame og klarere regler for finansiering af europæiske politiske partier. Denne løsningsmodel vil forbedre europæiske politiske partiers og fondes finansielle levedygtighed, skabe et yderligere værn mod udenlandsk indblanding gennem donationer samt gøre det muligt for europæiske politiske partier og fonde at indgå i mere relevante forbindelser med ligesindede medlemspartier fra lande uden for EU.

Løsningsmodel 3 går videre end blot at revidere finansieringsbestemmelserne til også at omfatte andre dele af forordningens tekst, som ifølge Kommissionens analyse og de interesserede parters input med fordel kan underkastes en målrettet forbedring. Ud over at revidere finansieringsbestemmelserne omfatter denne løsningsmodel mindskelse af den administrative byrde, styrkelse af håndhævelses- og sanktionsordningen, operationalisering af kontrolmekanismen for EU's værdier samt fremme af ligestilling mellem kønnene.

I konsekvensanalysen foreslås det at gå videre med løsningsmodel 3, da denne valgmulighed bedst opfylder de overordnede mål med revisionen.
Da bygninger tegner sig for 40 % af det samlede energiforbrug og 36 % af de energirelaterede drivhusgasemissioner i EU, er dekarboniseringen af bygningssektoren afgørende for at opfylde EU's klima- og energimål for 2030 og 2050 som fastsat i den europæiske klimalov og i forslagene vedrørende "Gennemførelse af den europæiske grønne pagt". I klimaplanen påpeges behovet for at reducere drivhusgasemissionerne fra bygninger med ca. 60 % for at nå det samlede emissionsreduktionsmål på 55 % senest i 2030. Dette kræver mindst en fordobling af renoveringsprocenten.

Revisionen af bygningsdirektivet har to overordnede formål, nemlig at: 1) bidrage til at reducere bygningers drivhusgasemissioner og endelige energiforbrug senest i 2030 og 2) sikre, at byggesektoren yder et tilstrækkeligt stort bidrag til opnåelse af klimaneutralitet senest i 2050. De konkrete mål er at: øge andelen og omfanget af bygningsrenoveringer (politikområde A), oplyse bedre om bygningers energimæssige ydeevne og bæredygtighed ved hjælp af digitale værktøjer (inden for alle politikområder), sikre, at nye bygninger er i overensstemmelse med målet om klimaneutralitet i 2050 (politikområde B), samt integrere bygninger i dekarboniserede og digitaliserede energisystemer (politikområde C).
Schengenområdet er et område uden kontrol ved de indre grænser mellem medlemsstaterne, hvor personer og varer kan bevæge sig frit. Europæerne værdsætter Schengenområdet, navnlig de fordele, det giver for handel, og fraværet af paskontrol ved passage af de indre grænser, hvilket gør det lettere at rejse. Schengenområdet er vigtigt for det indre markeds funktion. Det har medført betydelige sociale og økonomiske fordele for europæerne og har hjulpet grænseregionerne med at udvikle sig.

De seneste seks år er Schengenområdet successivt blevet udsat for en række udfordringer: et ekstraordinært migrationspres i 2015, terrorangreb og senest covid-19. Som reaktion herpå besluttede nogle medlemsstater at genindføre ind- og udrejsekontrol ved deres indre grænser. Disse beslutninger udgjorde i første omgang en reaktion på klart indkredsede begivenheder, men nu synes de ofte at være blevet en permanent beskyttelsesforanstaltning. I nogle tilfælde er beslutningen om genindførelse af ind- og udrejsekontrol blevet truffet, som om den var en "førstehjælpsforanstaltning" og ikke den sidste udvej, som det burde være. Derudover har medlemsstaterne anvendt de foranstaltninger, der blev aftalt for at beskytte de ydre grænser i relation til covid-19, på en usammenhængende måde, hvilket har undermineret tilliden mellem medlemsstaterne og påvirket Schengenområdets troværdighed over for tredjelande.

I denne konsekvensanalyse ses der ikke på den instrumentalisering af irregulære migranter, som har vist sig hen over sommeren ved landgrænserne til Belarus, dvs. efter at arbejdet med dette dokument er afsluttet.
Politikområde 1 omhandler løsningsmodeller til at forbedre målingen og rapporteringen af metanemissioner i energisektoren ved at forpligte virksomhederne til at foretage målinger på aktivniveau og rapportere direkte emissioner af metan for økonomiske aktiviteter på EU's område. Politikområde 2 indeholder løsningsmodeller for reduktion af metanemissioner i EU og omfatter retningslinjer eller obligatoriske foranstaltninger fra Kommissionen om reduktion af metanemissioner i olie- og gassektoren, obligatoriske foranstaltninger til reduktion af metanemissioner i sektorer, der indgår i produktionen af olie, gas og kul, samt indirekte emissioner og en lovgivningsmæssig foranstaltning til at opnå en vis reduktion af metanemissioner ved hjælp af et funktionelt krav. Politikområde 3 indeholder muligheder for at måle, rapportere og begrænse metanemissioner, der er knyttet til EU's forbrug af fossile brændstoffer, men som finder sted uden for EU, herunder gennemsigtighedsværktøjer, obligatorisk måling, rapportering og reduktion af emissioner fra fossile energikilder, gennemsigtighed med hensyn til måling, rapportering og reduktion af emissioner fra sektoren for fossil energi og lovgivningsmæssige foranstaltninger for at opnå en vis reduktion af metanemissioner.

Alle politikområder omfatter et business as usual-scenarie. Der er indkredset nogle foretrukne løsningsmodeller for alle tre politikområder.
Denne konsekvensanalyse danner grundlag for et lovgivningsforslag om revision af direktiv 2010/40/EU om rammerne for indførelse af ITS. Det er en nøgleaktion i den europæiske grønne pagt, strategien for bæredygtig og intelligent mobilitet og for at gøre Europa klar til den digitale tidsalder. ITS-direktivet har til formål at øge udbredelsen og anvendelsen af kontinuerlige ITS-tjenester i hele EU for at forbedre vejtransportsystemets funktion, herunder dets grænseflader med andre transportformer, og dermed mindske de negative eksterne virkninger af vejtransport. En evaluering fra 2019 bekræfter ITS-direktivets relevans, men fremhæver, at indførelsen af ITS fortsat er langsom og fragmenteret, hvilket ifølge evalueringen har medført spildte muligheder for at opbygge et inklusivt multimodalt transportsystem. Der er behov for at medtage nye udviklinger på områder som f.eks. opkoblet og automatiseret mobilitet og mobilitetsplatforme. For transportnettet som helhed er der også behov for yderligere at forbedre tilgængeligheden af og adgangen til i) infrastrukturdata, ii) trafikdata og iii) rejsedata.
De vigtigste problemer, der behandles i konsekvensanalysen, er skatteundgåelse og skatteunddragelse forårsaget af virksomheders og enkeltpersoners brug af skuffeselskaber til skattemæssige formål. Skuffeselskaber kan defineres som virksomheder og andre enheder, som ikke har indhold (de har ikke kontorer, ansatte, udstyr osv.) og ikke udøver nogen egentlig økonomisk aktivitet, men kun opfylder de væsentlige krav til registrering og organisation. Skuffeselskaber kan antage forskellige former afhængigt af den påtænkte anvendelse.

Samlet set beløber skattetab som følge af virksomheders skatteunddragelse sig til et tocifret milliardbeløb i euro om året. Det er særlig vanskeligt at estimere skattemæssige tab som følge af brugen af skuffeselskaber. En første estimering af fænomenet tyder på et skattemæssigt tab, der kan anslås til ca. 23 mia. EUR om året. Der er desuden solid anekdotisk dokumentation for, at skuffeselskaber fortsat anvendes til at reducere skattetilsvaret på lovlig og til tider ulovlig vis af en række økonomiske aktører, herunder store multinationale selskaber.

De tre hovedårsager til problemet er: a) mangel på EU-regler, der definerer fælles minimumskrav til indhold i forbindelse med skatteformål EU, b) manglende oplysninger, som skattemyndighederne har brug for for at kunne anvende de eksisterende regler mod skatteunddragelse og skatteundgåelse effektivt, og c) visse mellemmænds fremme af skuffeselskaber.