ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Som alle andre kemikalier anvendes nanomaterialer i forskellige produkter, der er omfattet af forskellig lovgivning, navnlig REACH. Samlet bør denne lovgivning indeholde tilstrækkelige oplysninger om sikker anvendelse af nanomaterialer. Der er imidlertid mangel på klarhed om, hvordan nanomaterialer bør behandles og sikkerheden dokumenteres i REACH-registreringsdossierer. Oplysningskravene afhænger af den samlede mængde, hvori et stof (i alle former) markedsføres. De oplysninger, der dokumenterer sikkerheden, kan afhænge af formen af et stof, og selv om dossierstrukturen giver mulighed for det, og ECHA tilskynder til det, er der er intet udtrykkeligt krav i REACH om at identificere sådanne forskellige former, udføre specifikke forsøg for forskellige former eller begrunde, hvorfor de oplysninger, der er givet, gælder for alle former. På grundlag af en evaluering af registreringsdossierer indsendt i 2010 for stoffer, der også findes i nanoform, konstaterede Kommissionen, at der er behov for mere specifikke krav til, hvordan nanoformer bør behandles i registreringsdossierer. Hvis der ikke gøres noget, er det muligt, at den observerede mangelfulde dokumentation af den sikre anvendelse af nanoformer vil fortsætte, hvilket vil medføre en øget risiko for sundhed og miljø som følge af potentielt dårlige risikohåndterings- og sikkerhedsforanstaltninger, og virksomheder, der ønsker at registrere nanoformer, vil stå i en usikker situation, hvilket vil medføre en ineffektiv gennemførelse og øgede omkostninger, der vil påvirke innovation, investeringsbeslutninger og konkurrenceevne.
Den foretrukne løsning 3.2 vil indebære omkostninger til forbedring, der er forbundet med at opnå en højere effektivitet for PSU'er, som forventes at koste 10 EUR pr. PSU-enhed for en opgradering fra klassen 80 PLUS Silver til Gold, 17 EUR for en opgradering fra Gold til Platinum og 23 EUR for en opgradering til Titanium. De omkostninger, der er forbundet med at forbedre driftstemperaturen, anslås til at ligge på 150 EUR pr. salgsenhed, hvilket omtrent svarer til prisen for et sæt højtydende blæsere. Forbedring af effektforbruget i tomgangstilstand vil koste yderligere 0,2 % til 0,35 % af serverens pris, således at CPU'ens effektivitet forbedres. Det anslås, at kravene til materialeeffektivitet vil medføre omkostninger på yderligere 8 EUR pr. server eller datalagringsprodukt. Den samlede stigning i omkostningerne til køb af produkter som følge af disse forbedringer vil i 2030 ligge på ca. 41 mio. EUR i hele EU. De omkostninger til afprøvning, der er forbundet med måling af serverens effektivitet, vil ligge på ca. 21 000 EUR pr. virksomhed med 15 servermoduler. For store virksomheder anslås det, at overensstemmelsesafprøvningen vil koste ca. 30 000 EUR pr. virksomhed med 25 servermoduler. De omkostninger til afprøvning, der er forbundet med driftstemperaturen, anslås til at ligge i nærheden af 1 000 EUR pr. enhed.
Interessenterne har ikke bakket særlig meget op om PO1, da den positive effekt hvad angår håndtering af de største problemer og dermed indførelse af C-ITS og interoperabilitet ses som værende begrænset på grund af den manglende retssikkerhed.

Den største gruppe interessenter anså PO2 som den mest egnede til at opnå målene. Ikke desto mindre støtter mange respondenter, primært fra telekommunikationssektoren, ikke denne valgmulighed, da de har i sinde at indføre konkurrerende C-ITS-teknologi, som i øjeblikket ikke er kompatibel med veletablerede teknologier. Nogle interessenter er også imod bindende forordninger for interoperabilitet og en fælles sikkerhedspolitik, fordi de da vil være nødt til at justere deres tjenester for at integrere dem i C-ITS.

Interessenterne foretrak i moderat grad V2V-mandatet i PO3. Mange respondenter angav, at det vil give den fornødne sikkerhed ved indførelse, men argumenterede for, at specifikke omstændigheder samt systemets modenhed skulle genovervejes, før et sådant mandat blev defineret. Interessenter, der blev interviewet til casestudier angående indførelsen, støttede etableringen af forvaltning, politikker og driftsorganer i EU, da dette blev anset som værende vigtigt for koordineringen af indføringen på tværs af Europa.
Den foretrukne løsning, både når det gælder positive virkninger på sundheden og omkostningerne for producenterne, er at indføre en lovbestemt begrænsning af industrielt fremstillede transfedtsyrer i fødevarer. Man har overvejet andre løsninger, som er mindre effektive, herunder en frivillig aftale med aktørerne for at fastsætte en grænse for industrielt fremstillede transfedtsyrer, indførelse af en mærkningsforpligtelse for industrielt fremstillede transfedtsyrer, et forbud mod at anvende delvist hydrogenerede olier (som indeholder transfedtsyrer) eller en frivillig foranstaltning til at reducere anvendelsen af delvist hydrogenerede olier.

Fødevarevirksomhedsledere, forbrugere, herunder NGO'er, og et stort antal medlemsstater støtter EU's tiltag for at begrænse forekomsten af industrielt fremstillede transfedtsyrer i fødevarer. Europa-Parlamentet har også opfordret til, at der træffes foranstaltninger. EU's tiltag vil også støtte opfordringen til på internationalt plan (WHO) at fjerne industrielt fremstillede transfedtsyrer fra fødevareforsyningskæden.
Eksterne strømforsyninger bruges til at levere elektricitet til og/eller oplade indbyggede batterier i en lang række elektriske og elektroniske produkter, som anvendes både i private hjem og på kontorer (primære produkter). De enkelte eksterne strømforsyningers energiforbrug er begrænset, men samlet set er deres forbrug stort, fordi de sælges i store mængder og bruges til mange formål (der sælges årligt 500 mio. enheder, og det anslås, at der anvendes 2 mia. enheder i EU). Den gældende forordning (EF) nr. 278/2009 har vist sig at være effektiv, når det drejer sig om at reducere eksterne strømforsyningers energiforbrug med anslåede energibesparelser på omkring 10 TWh om året. Deres effektivitet kan dog hæmmes af i) forældede krav til miljøvenligt design vedrørende energieffektivitet og ii) et forældet anvendelsesområde. Slutbrugerne vil kunne nå yderligere energibesparelser på 4,3 TWh om året inden 2030, hvis forordningen bliver ajourført, så den tager højde for den teknologiske udvikling og nye regler i andre lande og markeder. Drivhusgasemissionerne vil således også kunne begrænses yderligere, ligesom der vil blive sikret lige vilkår for fabrikanter af særlige typer af eksterne strømforsyninger (eksterne flerspændingsstrømforsyninger). Et andet område, der skal fokuseres på, er at gøre oplysninger om eksterne strømforsyninger og deres ydeevne let tilgængelige for forbrugerne og de nationale markedsovervågningsmyndigheder.
Det Europæiske Institut for Innovation og Teknologi (EIT) har til formål at imødegå store samfundsudfordringer ved at forbedre EU's innovationsresultater gennem integrering af videntrekanten – forskning, uddannelse og innovation.

EIT blev oprettet i 2008 ved forordning (EF) nr. 294/2008 ("EIT-forordningen") . I EIT-forordningen fastlægges EIT's mission, mål og budget, og forordningen skal derfor stemme overens med det gældende rammeprogram for forskning og innovation.

I Kommissionens forslag om oprettelse af Horisont Europa — rammeprogrammet for forskning og innovation for perioden 2021-2027 — fastlægges det foreslåede budget for EIT for den næste periode samt dets rationale, merværdi og indsatsområder samt hovedlinjerne for aktiviteterne og en række performanceindikatorer. I forslaget er EIT en af de vigtigste komponenter i søjlen "Et innovativt Europa".

Selve forslaget om Horisont Europa udgør ikke retsgrundlaget for videreførelse af EIT's drift fra og med 2020. Det er derfor nødvendigt at ændre EIT-forordningen.

I henhold til artikel 17 i EIT-forordningen skal Kommissionen desuden hvert syvende år forelægge Europa-Parlamentet og Rådet et forslag til en strategisk innovationsdagsorden, der fastlægger EIT's strategiske prioriteter på lang sigt og dets finansielle behov, og som skal være i overensstemmelse med det gældende rammeprogram for forskning og innovation. Den nuværende strategiske innovationsdagsorden dækker perioden 2014-2020 . Derfor skal der fremlægges et forslag til en ny strategisk innovationsdagsorden for EIT for 2021-2027 sammen med forslaget om at revidere EIT-forordningen.

Dette initiativ har til formål at ændre EIT-forordningen ved hjælp af en omarbejdning og tilpasse SID til Horisont Europa. Det dækker EIT's nye prioriterede områder samt instituttets finansielle behov. Det har også til formål at forbedre EIT's funktionsmåde under hensyntagen til de seneste års erfaringer.

Initiativet er navnlig rettet mod at løse problemerne inden for tre hovedområder. For det første indeholder initiativet foranstaltninger til at imødegå udfordringerne, som knytter sig til EIT's finansieringsmodel, og for det andet foreslås der løsninger med henblik på at øge virkningen af EIT's uddannelsesaktiviteter, dvs. øge kendskabet til EIT-mærket inden for uddannelse og fremme videregående uddannelsesinstitutioners kapacitet og færdigheder inden for iværksætteri og innovation. Endelig vil initiativet medvirke til at øge EIT's regionale rækkevidde gennem bedre integrering af VIF'erne i lokale innovationsøkosystemer. Initiativet skal også skitsere de fremtidige prioriterede områder for VIF'erne.

Derudover tages der i initiativet fat om en række tekniske spørgsmål for at skabe større effektivitet og sammenhæng i EIT's aktiviteter. Dette omfatter VIF'ernes åbenhed og gennemsigtighed, EIT's forvaltning og de kontraktlige bestemmelser for EIT's personale.

De spørgsmål, der er peget på, vil blive håndteret gennem en ændring af EIT-forordningen og vedtagelsen af EIT's strategiske innovationsdagsorden for 2021-2027. Nærværende konsekvensanalyse bygger på den konsekvensanalyse, der blev foretaget for Horisont Europa.
Fire politiske løsningsmodeller blev overvejet:

·Løsningsmodel 1 — "business as usual": Dette er referencescenariet, hvor den nuværende situation forbliver uændret

·Løsningsmodel 2 — selvregulering: Kommissionen gav industrien mulighed for at udvikle selvregulering, men der blev ikke fremsat nogen forslag

·Løsningsmodel 3 —. energimærkning: Modellen foreslås generelt for handel med produkter mellem virksomheder og forbrugere (B2C) kombineret med miljøvenligt design for at øge synligheden og konkurrencen for de bedste produkter. Den er dog vanskelig at gennemføre, når der ikke eksisterer nogen dækkende database over data for energieffektivitet, der bygger på veletablerede målemetoder

·Løsningsmodel 4a — "lavest mulige livscyklusomkostninger": Obligatoriske grænseværdier for effektiviteten af strømkilder, der maksimerer slutbrugerens investering over produktets livscyklus, skal nås i 2028 med et mellemliggende skridt i 2023

·Løsningsmodel 4b — ambitiøst mål for lavest mulige livscyklusomkostninger: Samme grad af strenghed af krav til miljøvenligt design som i løsningsmodel 4a baseret på de lavest mulige livscyklusomkostninger, men de skal nås tidligere (i 2025) uden mellemliggende skridt

·Løsningsmodel 5 — oplysning: obligatorisk afgivelse af oplysninger om energi- og materialeeffektivitet, men ingen kvantitative krav til effektivitet

Derudover omfatter både løsningsmodel 4a og 4b:

-udvikling af beregningsmetoder ved hjælp af standardisering

-fremlæggelse af oplysninger om materiale- og energiforbrug samt

-fremlæggelse af oplysninger om aspekter vedrørende den cirkulære økonomi (med henblik på at forbedre reparerbarhed og genvindelighed).

Kravene til fremlæggelse af oplysninger vil finde anvendelse fra den 1. januar 2021.

Løsningsmodel 4a er den foretrukne løsning ud fra et økonomisk og miljømæssigt synspunkt, og den sikrer en balance mellem de samlede energi- og materialebesparelser og opbakning fra interessenterne. Det lever også op til kravene i direktivet om miljøvenligt design om at foreslå produktspecifikke gennemførelsesforanstaltninger.
Husholdningsopvaskemaskiner bruger betydelige mængder elektricitet og er underlagt minimumskrav til energieffektivitet og energimærkning. Som resultat af disse krav og de teknologiske fremskridt falder de fleste opvaskemaskiner, der p.t. findes på markedet, inden for de tre højeste energimærkningskategorier (A+ eller højere). Selv om dette er en positiv udvikling, betyder det også, at forbrugerne ikke er i stand til at skelne tilstrækkeligt mellem de apparater, der er på markedet, og derfor kan ende med at købe A+-opvaskemaskiner uden at være klar over, at disse opvaskemaskiner overhovedet ikke er effektive, men tværtimod hører til de dårligste på markedet. Da mere effektive apparater følgelig ikke har nogen markedsfordel, har producenterne ikke længere noget incitament til at udvikle innovative og energieffektive apparater.

Til trods for de gældende krav til miljøvenligt design og energimærkning har energiforbruget for husholdningsopvaskemaskiner i Unionen været støt stigende i de senere år og forventes fortsat at stige pga. udbredelsen af opvaskemaskiner i de europæiske husstande. Det er derfor vigtigt at ajourføre de gældende krav vedrørende energi- og vandforbrug og drage fordel af de teknologiske fremskridt for at forhindre forbruget i at vokse.

I den gældende forordning om miljøvenligt design er der ingen krav til ressourceeffektivitet og holdbarhed, reparationsmuligheder og genanvendelighed, som vil kunne være med til at forlænge den gennemsnitlige levetid for opvaskemaskiner og bidrage til at nå målsætningerne for den cirkulære økonomi. Opvaskemaskiner kan dog ligesom mange andre produkter forbedres væsentligt med hensyn til flere aspekter af den cirkulære økonomi såsom adgang til og priser på reservedele og levering heraf, adgang til oplysninger om reparation og vedligeholdelse og lettere behandling af udtjente apparater, hvilket alt sammen kan nås gradvist gennem foranstaltninger vedrørende miljøvenligt design.

Formålet med at revidere kravene til miljøvenligt design af husholdningsopvaskemaskiner er at ændre markedsvilkårene og optimere apparaterne, uden at det skader de seneste års øgede udbredelse af opvaskemaskiner på EU-markedet.
Elektroniske skærme er nogle af de apparater i hjemmet, der forbruger mest strøm (næstefter køle/fryseapparater), og de er underlagt mindstekrav til energieffektivitet og -mærkning i de fleste dele af verden. De nuværende EU-krav til miljøvenligt design af fjernsyn og tv-monitorer sikrer ikke længere omkostningseffektive energibesparelser. Det aktuelle energimærke sætter ikke længere forbrugerne i stand til at skelne effektivt mellem apparaterne på markedet, og oplysningerne på mærket afspejler ikke længere de reelle brugsmønstre. Samtidig er anvendelsesområdet for de gældende forordninger om miljøvenligt design og energimærkning uklart, og der hersker en vis usikkerhed med hensyn til, hvorvidt visse produkter er omfattet. En stigende andel af de apparater, der findes på markedet, er ikke omfattet af kravene. Der er behov for at skabe mere lige vilkår for industrien, og det kan være vanskeligt for markedstilsynsmyndighederne at vurdere forordningernes anvendelsesområde i forbindelse med deres tilsynsopgaver. Endelig har elektroniske skærme en betydelig indvirkning på miljøet, ikke kun på grund af deres energiforbrug, men navnlig fordi de indeholder materialer, som kræver særlig opmærksomhed, når produkterne er udtjente: Skærme tegner sig for 75 % af det elektriske og elektroniske affald i kategorien forbrugerelektronik. Denne revision vil give EU mulighed for: ·at opnå yderligere omkostningseffektive energibesparelser ·at videreføre effektive foranstaltninger inden for miljøvenligt design og energimærkning ·at fremme målene for den cirkulære økonomi.
Det arbejdsdokument, der blev rundsendt til Konsultationsforummet, omhandlede et LML-scenarie med en mere ambitiøs tidsplan. På baggrund af de modtagne bemærkninger stod det klart, at denne løsning ville være for ambitiøs, og den blev derfor droppet. De interesserede parter fremsatte bemærkninger til denne droppede løsning og til de løsninger, der er præsenteret i konsekvensanalysen.

Nogle medlemsstater og den største brancheorganisation for denne produktgruppe mente, at kombinationen af minimumskrav til energieffektivitet og tidsplanen for den droppede løsning var for ambitiøs. De fleste interesserede parter bad om at få udsat anvendelsesdatoen i stedet for at sænke ambitionsniveauet for energieffektivitetskravene.

Industrien argumenterede for det milde scenarie, men kunne godt gå med til LML-scenariet.

Miljøorganisationerne ville have mere ambitiøse effektivitetsniveauer. Hvad angår tidsplanen var de fleste enige i, at der bør være tilstrækkelig tid til, at producenterne kan gennemføre nye test af apparaterne i henhold til de nye standarder og parametre. Derudover ønskede de flere krav, der er knyttet til den cirkulære økonomi.
Belysningsprodukter er stadig en af de mest elforbrugende sektorer i Den Europæiske Union (ca. 12 % af den samlede bruttoelproduktion i EU-28). Besparelserne i elforbruget som følge de eksisterende krav forventedes at nå op på 110 TWh i 2020, men ifølge de seneste skøn vil de blive begrænset til 70 TWh. Ifølge evalueringen, der danner grundlag for konsekvensanalysen, nås de forventede besparelser muligvis ikke på grund af: (1)forældede energieffektivitetskrav (2)byrdefuld gennemførelse og overvågning, der skyldes: a) en kompleks lovgivning b) et uklart anvendelsesområde og uklare undtagelser c) for mange parametre at kontrollere for markedstilsynsmyndighederne og krav om verifikationsprøvning, der er for dyr/langvarig (3)den nylige fremkomst på markedet af "fuldt integrerede lysarmaturer" (hvorfra lyskilden ikke kan fjernes med henblik på kontrol): der hersker uklarhed om, hvorvidt disse belysningsprodukter er omfattet af den eksisterende lovgivning, og om reglerne for kontrol af overholdelsen. Energibesparelserne i forbindelse med disse produkter risikerer at blive begrænset.
Den gældende kommissionsforordning (EF) nr. 640/2009 om krav til miljøvenligt design for motorer ("motorforordningen") yder et væsentligt bidrag til opfyldelsen af EU's politiske mål hvad angår energieffektivitet, klimaændringer og fremme af det indre marked. De motorer, der er omfattet af forordningens anvendelsesområde, forbruger tæt på en tredjedel af EU's elproduktion. Minimumskravene til energieffektivitet er reguleret i mange større økonomier, herunder Asien, Nord- og Sydamerika og Australien. Den gældende motorforordning har haft en meget positiv virkning, men de teknologiske fremskridt gør det nødvendigt at foretage en ajourføring af de eksisterende krav i overensstemmelse med den internationale udvikling. Dette vil bidrage til, at de europæiske slutbrugere kan opnå yderligere økonomiske besparelser, medvirke til at nå EU's energi- og klimamål for 2030 og sikre EU's konkurrenceevne. Desuden er der under gennemførelsen af motorforordningen fremkommet yderligere, specifikke spørgsmål, som bør behandles samtidig for at gøre forordningen mere virkningsfuld, såsom lukningen af potentielle smuthuller i lovgivningen.

De omhandlede motorer er varer, der handles globalt, på grundlag af standarderne fra Den Internationale Elektrotekniske Kommission (IEC). En regulering af disse motorer på nationalt plan vil være mindre effektiv og virkningsfuld og vil desuden indebære en uberettiget byrde for fabrikanter og importører, således at den frie bevægelighed for varer reelt skades. Derfor er der ingen interessent, som ønsker denne løsningsmodel. Det er nødvendigt, at disse produkter fortsat reguleres på EU-plan for at sikre et velfungerende indre marked og samtidig bidrage til at nå målsætningerne om energieffektivitet og øgede energibesparelser for slutbrugerne.
Vaskemaskiner bruger betydelige mængder elektricitet i husholdningerne og er underlagt minimumskrav til energieffektivitet og energimærkning. Det er obligatorisk at energimærke vaske/tørremaskiner. Som resultat af disse krav og de teknologiske fremskridt falder de fleste vaskemaskiner, der p.t. findes på markedet, inden for de tre højeste energimærkningskategorier, mens de fleste vaske/tørremaskiner falder inden for de to højeste kategorier (A+ eller højere). Selv om dette er en positiv udvikling, betyder det også, at forbrugerne ikke er i stand til at skelne tilstrækkeligt mellem de apparater, der er på markedet. De kan derfor ende med at købe vaskemaskiner og vaske/tørremaskiner i kategorien A+ uden at være klar over, at disse vaskemaskiner overhovedet ikke er effektive, men tværtimod er blandt de dårligste på markedet.

Desuden afspejler de programmer, der anvendes til prøvning af vaskeprocessen ikke virkelighedens forhold, og forbrugerne undlader ofte at anvende dem, fordi varigheden er så lang. Resultatet er, at forbrugerne ikke opnår det energiforbrug, der er anført på energimærket. En ajourføring af kravene til miljøvenligt design og energimærkning vil gøre det muligt at opnå flere omkostningseffektive energibesparelser.

I de gældende forordninger om miljøvenligt design og energimærkning er der ingen krav, der bidrager til at nå målsætningerne for den cirkulære økonomi, såsom krav til holdbarhed, reparationsmuligheder og genanvendelighed, eftersom de fokuserer på energieffektivitet. Vaskemaskiner og vaske/tørremaskiner kan dog ligesom mange andre produkter forbedres væsentligt med hensyn til flere aspekter af den cirkulære økonomi såsom adgang til og priser for reservedele og levering heraf, adgang til oplysninger om reparation og vedligeholdelse og mere fuldstændige oplysninger om behandling af udtjente apparater, hvilket alt sammen kan nås gradvist gennem foranstaltninger vedrørende miljøvenligt design. Derfor vil indførelsen af krav til reparationsmuligheder og genanvendelighed kunne være med til at forlænge den gennemsnitlige levetid for vaskemaskiner og bidrage til at nå målsætningerne for den cirkulære økonomi.