DA Den Europæiske Unions Tidende C 321/45

Initiativ fra Republikken Østrig med henblik på vedtagelse af Rådets afgørelse om forbedring af samarbejdet mellem EU-medlemsstaternes særlige indsatsenheder i krisesituationer

(2006/C 321/15)

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Union, særlig artikel 30, artikel 32 og artikel 34, stk. 2, litra c),

under henvisning til initiativ fra Republikken Østrig (1),

under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (2), og

ud fra følgende betragtninger:

(1) I henhold til traktatens artikel 29 har Unionen som mål at give borgerne et højt tryghedsniveau i et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed gennem udformning af fælles handling mellem medlemsstaterne inden for politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager.

(2) EU's stats- og regeringschefer fastslog i deres erklæring af 25. marts 2004 om solidaritet imod terrorisme, at de er fast besluttet på, at medlemsstaterne skal tage alle de instrumenter i brug, der står til deres rådighed, med henblik på at yde bistand til en medlemsstat eller en tiltrædende stat på dennes område efter anmodning fra dens politiske myndigheder i tilfælde af et terroristangreb.

(3) Efter angrebene den 11. september 2001 har alle de retshåndhævende myndigheders særlige indsatsenheder i medlemsstaterne allerede indledt samarbejde under taskforcen af politichefer. Dette netværk, der benævnes »Atlas«, har siden 2001 gennemført forskellige seminarer og undersøgelser samt udveksling af materialer og fælles øvelser.

(4) Ingen medlemsstat kan med rette hævde, at den råder over alle de midler og ressourcer og den ekspertise, der er nødvendig for effektivt at kunne imødegå alle mulige former for omfattende krisesituationer, som kræver en særlig indsats. Det er derfor af afgørende betydning, at hver medlemsstat kan anmode om bistand fra en anden medlemsstat.

(5) I denne afgørelse fastsættes nogle grundlæggende regler om ansvar, herunder strafferetligt ansvar, med henblik på at fastlægge de retlige rammer i tilfælde af, at de berørte medlemsstater bliver enige om at anmode om og yde bistand. Med disse retlige rammer og erklæringen om kompetente myndigheder vil medlemsstaterne kunne reagere hurtigt og spare tid, hvis der opstår en krisesituation —

TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:

Artikel 1

Formål

I denne afgørelse fastlægges almindelige regler og betingelser, som skal gøre det muligt for en medlemsstats særlige indsatsenheder at yde bistand og/eller operere på en anden medlemsstats område, hvis denne medlemsstat (i det følgende benævnt »den anmodende medlemsstat«) anmoder herom med henblik på at imødegå en krisesituation.

Artikel 2

Definitioner

I denne afgørelse forstås ved:

1) »særlig indsatsenhed«: enhver retshåndhævende myndighed i en medlemsstat, der er specialiseret i kontrol af krisesituationer

2) »krisesituation«: enhver menneskeskabt situation i en medlemsstat, der udgør en alvorlig direkte fysisk trussel mod personer eller institutioner i denne medlemsstat, navnlig gidseltagning, kapring og lignende hændelser.

Artikel 3

Bistand til en anden medlemsstat

1. En medlemsstat kan anmode om bistand fra en særlig indsatsenhed i en anden medlemsstat med henblik på at imødegå en krisesituation. En medlemsstat kan acceptere eller afvise en sådan anmodning eller foreslå en anden form for bistand.

2. Med forbehold af en aftale mellem de berørte medlemsstater kan bistanden bestå af levering af udstyr eller ekspertise til den anmodende medlemsstat eller gennemførelse af operationer på medlemsstatens område.

3. I tilfælde af operationer på den anmodende medlemsstats område skal embedsmænd fra den særlige indsatsenhed, der yder bistand,

a) have tilladelse til at handle som støttekapacitet på den anmodende medlemsstats område

b) operere under den anmodende medlemsstats ansvar og ledelse og i overensstemmelse med den anmodende medlemsstats lovgivning

c) operere inden for rammerne af deres beføjelser i henhold til deres nationale lovgivning.

Artikel 4

Generelle regler for ansvar

1. Når en medlemsstats embedsmænd opererer på en anden medlemsstats område i overensstemmelse med denne afgørelse, er sidstnævnte medlemsstat ansvarlig for de skader, de måtte forvolde under deres operationer.

2. Uanset stk. 1 og når skaden skyldes aktioner, der er i modstrid med de retningslinjer, som den anmodende medlemsstat har givet, eller ligger uden for rammerne for de pågældende embedsmænds beføjelser i henhold til deres nationale lovgivning, finder følgende bestemmelser anvendelse:

a) Den medlemsstat, på hvis område skaden forvoldes, erstatter disse skader på samme måde som skader forvoldt af dens egne embedsmænd.

b) Den medlemsstat, hvis embedsmænd forvolder skade på personer på en anden medlemsstats område, godtgør fuldt ud alle de beløb, som sidstnævnte medlemsstat har udbetalt i skadeserstatning til skadelidte eller disses retssuccessorer.

c) Bortset fra det i litra b) nævnte tilfælde giver den enkelte medlemsstat i det tilfælde, der er nævnt i dette stykke, afkald på at kræve skadeserstatninger godtgjort af en anden medlemsstat, dog med forbehold af eventuelle rettigheder over for tredjemand.

Artikel 5

Strafferetligt ansvar

Under de i artikel 3 omhandlede operationer sidestilles embedsmænd, der opererer på en anden medlemsstats område, med embedsmænd fra denne medlemsstat for så vidt angår eventuelle strafbare handlinger, der begås mod eller af dem.

Artikel 6

Møder og fælles uddannelse

Medlemsstaterne sørger for, at deres relevante myndigheder afholder møder og tilrettelægger fælles uddannelse og øvelser, når det er nødvendigt, med henblik på at udveksle erfaringer og ekspertise samt generelle, praktiske og tekniske oplysninger om at yde bistand i krisesituationer.

Artikel 7

Omkostninger

Hver medlemsstat afholder sine egne omkostninger, medmindre andet aftales mellem de berørte medlemsstater.

Artikel 8

Sammenhængen med andre instrumenter

1. Medlemsstaterne kan fortsat anvende de bilaterale eller multilaterale aftaler eller ordninger, der gælder den … (3), for så vidt disse aftaler eller ordninger giver mulighed for at uddybe eller udvide denne afgørelses mål mellem medlemsstaterne.

2. Medlemsstaterne kan indgå bilaterale eller multilaterale aftaler eller ordninger eller sætte dem i kraft efter den … (3), for så vidt sådanne aftaler eller ordninger giver mulighed for at uddybe eller udvide denne afgørelses mål mellem medlemsstaterne.

3. De aftaler og ordninger, der er omhandlet i stk. 1 og 2, må under ingen omstændigheder berøre forbindelserne med de medlemsstater, der ikke er parter deri.

4. Medlemsstaterne underretter også Rådet og Kommissionen om eventuelle nye aftaler eller ordninger som omhandlet i stk. 1 og 2.

Artikel 9

Afsluttende bestemmelser

Inden den … (3) meddeler hver medlemsstat i en erklæring, der deponeres i Generalsekretariatet for Rådet, hvilke myndigheder der er omfattet af definitionen på en særlig indsatsenhed, og hvilke kompetente myndigheder der kan fremsætte anmodninger om bistand og give tilladelse til at yde bistand, jf. artikel 3. En sådan erklæring kan til enhver tid ændres.

Artikel 10

Virkningsdato

Denne afgørelse har virkning fra den … (4).

Udfærdiget i Bruxelles, den … På Rådets vegne … Formand

(1) EUT C …

(2) Udtalelse af … (endnu ikke offentliggjort i EUT).

(3) …

(4) …