De fleste af de indberettede problemer vedrører bygninger, transport og IKT, herunder internettet. Disse områder er centrale elementer med hensyn til tilgængeligheden af tjenesteydelser. Der er blevet oprettet en prioritetsliste på baggrund af en screening, der afspejler EU's beføjelser, og som er udført efter en metode, der er beskrevet i nærmere enkeltheder i konsekvensanalysen. På listen opføres de produkter og tjenesteydelser, hvor der er størst behov for tilgængelighedselementer, inden for de områder, hvor der enten er de største lovgivningsmæssige forskelle og den største opsplitning af markedet, eller hvor der er stor sandsynlighed for, at dette vil ske med en deraf følgende trussel mod det indre marked:

Erhvervsdrivende, der gerne vil sælge deres produkter eller tjenesteydelser i andre medlemsstater, oplever måske ekstra omkostninger forbundet med at forstå de forskellige gældende regler, samt – hvilket har større betydning – med at tilpasse deres produkt/tjenesteydelse til at opfylde kravene på et bestemt nationalt eller endog regionalt marked. Dette forhindrer dem i at få mest muligt gavn af stordriftsfordele og betyder, at de ikke kan udnytte det indre marked fuldt ud. Produkter og tjenesteydelser, der kun er produceret til et begrænset antal forbrugere, er dyrere, fordi de erhvervsdrivende ikke kan få gavn af større markeder, som ellers ville have givet dem mulighed for at absorbere de faste omkostninger, der er forbundet med tilgængelighedselementerne. Omkostningerne ved at tilpasse produkter eller tjenesteydelser til de forskellige nationale krav kan især være en hindring for små og mellemstore virksomheder (SMV'er).

Den nuværende forskel mellem de nationale lovgivninger vil sandsynligvis stige fremover, da medlemsstaterne har forpligtet sig til at gennemføre de generelle bestemmelser i De Forenede Nationers konvention om rettigheder for personer med handicap, som EU også er part i. Medlemsstaterne gennemfører disse bestemmelser på forskellige måder på nationalt plan. På nuværende tidspunkt er der på EU-plan ingen koordinering af national lovgivning, hvad angår produkters og tjenesteydelser tilgængelighed. Især er der ingen fælles definition af, hvordan produkter og tjenesteydelser bør gøres tilgængelige. Fordi der er bestemmelser i nogle EU-love, som kræver, at visse produkter eller tjenesteydelser skal være tilgængelige, kan det forventes, at medlemsstaterne vil definere tilgængelighedskrav for at kunne opfylde disse forpligtelser, og uden en koordineret indsats er der en risiko for, at der formuleres forskellige fremgangsmåder og krav.

De nuværende nationale tilgængelighedskrav til specifikke produkter og tjenesteydelser er forskellige fra medlemsstat til medlemsstat, og nogle gange også inden for en medlemsstat (hvor der er tilgængelighedskrav på regionalt/lokalt plan). Dette fører til en opsplitning af det indre marked, hvilket øger industriens omkostninger til at give forbrugerne adgang til tilgængelige produkter og tjenesteydelser. De nationale tilgængelighedskrav er forskellige med hensyn til dækning (hvad, og hvem de gælder for), detaljeringsgraden samt udformningen af de tekniske detaljer. Forskellen i dækningen betyder også, at nogle medlemsstater har indført detaljerede regler for visse produkter eller tjenesteydelser, mens der i andre medlemsstater ikke findes nogen regler.

Manglende koordinering på EU-niveau af, hvordan der skal indføres forpligtelser med hensyn til tilgængelighed på områder såsom offentlige indkøb eller de europæiske struktur- og investeringsfonde er et andet problem. Den nuværende situation opmuntrer ikke til, at der deltages i tværnationale offentlige indkøb. Nye undersøgelser viser, at den nuværende andel af tværnationale offentlige indkøb er meget lav, og at forskellene i de nationale retlige krav samt forskellene på de anvendte fremgangsmåder hos de ordregivende myndigheder, herunder i forbindelse med tilgængelighed, udgør en hindring for tværnationale offentlige indkøb. Situationen kan skabe usikkerhed for EU-erhvervsgrenen om, hvad der faktisk kræves af den ordregivende myndighed, og hvordan man konkurrerer med andre industrier, der udbyder tilsvarende produkter og tjenesteydelser.

Denne forskel i lovgivningen om tilgængelighed og de problemer, det giver anledning til, på det indre marked inden for områder såsom offentlige indkøb og de europæiske struktur- og investeringsfonde, forventes at stige. Selv om tilgængelighedskrav er blevet bindende i de nye europæiske retlige rammer, definerer den relevante EU-lovgivning ikke, hvad tilgængelighed er, og hvad det indebærer, hvilket betyder, at definitionen af det bliver overladt til nationale eller sektorspecifikke regler. Det er vigtigt at bemærke, at EU-støtte fra programmer, såsom de europæiske struktur- og investeringsfonde eller Connecting Europe-facilitet, ofte bliver anvendt i forbindelse med offentlige indkøb.

De nuværende og stigende forskelle mellem standarderne for tilgængelighed i forbindelse med offentlige indkøb resulterer i en mangel på tværnational konkurrence, som forventes at have en negativ effekt på de offentlige budgetter, da priserne sandsynligvis vil stige.

2.Analyse af nærhedsprincippet

På grundlag af artikel 114 i TEUF har EU beføjelse til at handle med henblik på at forbedre betingelserne for etablering og funktion af det indre marked for tilgængelige produkter og tjenesteydelser. Denne artikel tillader harmonisering af tilgængelighedskrav på EU-plan og giver samtidig mulighed for at løse problemerne vedrørende de barrierer, der er en hindring for at erhvervsdrivende kan få fuldt udbytte af fordelene ved det indre marked. De nuværende forskelle i lovgivning vedrørende tilgængelighed i forbindelse med produkter og tjenesteydelser skaber en retslig usikkerhed samt højere transaktionsomkostninger, og det kan måske afskrække virksomheder fra at investere i nye og mere innovative tilgængelige produkter og tjenesteydelser.

Dette initiativ er fuldt ud i overensstemmelse med nærhedsprincippet ved kun at fokusere på de produkter og tjenesteydelser, for hvilke der er indikatorer på et problem på det indre marked, og hvor det derfor er nødvendigt at håndtere det på EU-plan — enten fordi forskellige nationale krav skaber en effektiv handelshindring, eller fordi det allerede hører under EU's kompetenceområde. Eftersom medlemsstaterne ikke kan løse dette problem alene, er der behov for at fastlægge en sammenhængende juridisk ramme, der vil skabe fri bevægelighed inden for det indre marked for tilgængelige produkter og tjenesteydelser. Medlemsstaterne ville fortsat være ansvarlige for at regulere tilgængelighedskravene i forbindelse med de produkter og tjenesteydelser, der ikke giver problemer med hensyn til det indre marked.

Dette ville desuden respektere proportionalitetsprincippet ved at give medlemsstaterne fleksibilitet til at afgøre, hvordan de vil opfylde EU-målsætningerne, og ved at tillade en gradvis gennemførelse. Der vil også blive taget hensyn til dette princip i forhold til de erhvervsdrivende, da visse garantier for forpligtelsernes proportionalitet inkluderes.

Dette initiativ er i overensstemmelse med international politik samt øvrig EU-politik og vil have en positiv effekt på flere af de rettigheder, der er nedfældet i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

3.EU-initiativets målsætninger

For at løse problemerne vedrørende den nuværende og potentielle opsplitning af det indre marked er initiativets generelle målsætninger at forbedre funktionen af det indre marked for specifikke tilgængelige produkter og tjenesteydelser, samtidig med at erhvervsgrenens og forbrugernes behov opfyldes, og at der bidrages til gennemførelsen af Europa 2020-strategien, den europæiske handicapstrategi 2010-2020 og FN-konventionen om rettigheder for personer med handicap. De specifikke målsætninger er at reducere hindringer for tværnational handel og at øge konkurrencen for udvalgte tilgængelige produkter og tjenesteydelser samt inden for offentlige indkøb. De operationelle målsætninger vil være at fastlægge EU-tilgængelighedskrav for udvalgte produkter og tjenesteydelser, som også kunne anvendes ved indførelse af generelle forpligtelser i forbindelse med tilgængelighed i EU-lovgivning — f.eks. EU-regler for offentlige indkøb — samt at forbedre håndhævelsen af kravene om tilgængelighed.

4.Politiske løsningsmodeller

Fem politiske løsningsmodeller blev kasseret på et tidligt stadium af arbejdet med konsekvensanalysen, da de henholdsvis var for urealistiske, ikke var i stand til at opfylde målsætningerne eller ikke var i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet. Det drejede sig om følgende:

en horisontal ramme gældende for alle relevante produkter og tjenesteydelser

fastsættelse af tilgængelighedskrav til alle hjemmesider i den private sektor

regulering udført af erhvervsgrenen selv

rent frivillig europæisk standardisering og

en forordning, der fastsætter fælles tilgængelighedskrav i alle medlemsstaterne.

En foreløbig gennemgang viste, at dette EU-initiativ kun bør omfatte udvalgte prioriterede områder, hvor hindringerne for, at det indre marked fungerer, var synlige, hvor det var sandsynligt, at de ville blive større, og hvor tiltag på europæisk niveau ville skabe merværdi. Regulerende indgreb, der giver medlemsstaterne fleksibilitet med hensyn til gennemførelsen, synes at være den mest effektive form for indgriben fra EU's side, når det handler om at tackle aktuelle og forventede problemer i forbindelse med funktionen af det indre marked. Et direktiv ville være i overensstemmelse med den fremgangsmåde, der blev benyttet i Kommissionens tidligere meddelelser og instrumenter og ville sikre den frie bevægelighed for tilgængelige produkter og tjenesteydelser, uden at gå ud over hvad der er nødvendigt.

Følgende fire modeller blev udvalgt til yderligere konsekvensanalyse: