30. 9. 74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 116/35 
2.1.4.2.  Udvalget  går  ud fra,  at kun  veterinærret-
lige grunde;  og de grunde  i forbindelse  med  hus-
dyravl,  der  er nævnt  i forslaget  til direktiv,  på dette 
område  kan  føre  til hindringer  for samhandelen. 
2.1.5.  Artikel  3 
2.1.5.1.  Der  blev  givet  udtryk  for  frygt  for,  at an-
vendelse  af både  artikel  2 og 3 i denne  rækkefølge 
kunne  gøre  det  muligt,  at avlsdyr,  som  opfyldte 
eksportlandets  krav,  også  kunnen  optages  i import-
landets  stambog. 
2.1.5.2.  Udvalget  mener,  at man  kun  kan  være 
forpligtet  til at optage  de avlsdyr  i stambogen,  som 
opfylder  importlandets  betingelser. 
2.1.6.  Artikel  4 
2.1.6.1.  Udvalget  anmoder  om  en bedre  oversæt-
telse  til tysk,  hollandsk  og engelsk  af det  franske 
udtryk  »race  laitiére  ou mixte«. 2.1.7.  Artikel  6 
2.1.7.1.  Efter  Udvalgets  opfattelse  bør  det  fastsæt-
tes, at repræsentanter  for  de faglige  organisationer 
skal høres  om  de forestående  beslutninger,  der  skal 
træffes  i Den  stående  komité  for Husdyravl.  Udvalget 
kan i fremtiden  kun  godkende  dette  forslag  til for-
ordning  og ligenende  forslag,  såfremt  denne  betin-
gelse  opfyldes. 
2.1.8.  Bilag 
2.1.8.1.  Udvalget  undlader  at fremsætte  bemærk-
ninger  til de forskellige  tekniske  detaljer  i bilaget.  Det 
anmoder  dog  Kommissionen  om  nøje  at gennemgå 
disse  i samarbejde  med  sammenslutningerne  for avls-
dyr, da det  er dets  indtryk,  at bilagets  oplysninger 
ikke  svarer  til den  nyeste  videnskabelige  viden  på 
dette  område. 
2.2. Udkast  til Rådets  afgørelse 
2.2.1.  Fortegnelsen  over  opgaverne  for Den  stående 
komité  for Husdyravl  i begrundelsens  punkt  III skal 
efter  Udvalgets  opfattelse  kun  betragtes  som  en 
opremsning  af eksempler  og  ikke  som  værende 
udtømmende. 
Udfærdiget  i Bruxelles,  den  27. juni  1974. 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg 
Alfons  LAPPAS 
Formand 
Udtalelse  om  »Udkast  til Rådets  henstilling  til medlemsstaterne  om  udgiftsfordelingen 
og de offentlige  myndigheders  indgriben  i forbindelse  med  miljøbeskyttelse« 
Den tekst,  som  har  været  genstand  for  udtalelsen,  er offentliggjort  i De Europæiske 
Fællesskabers  Tidende  nr.  C 68 af 12. juni  1974,  side  1 til 5. 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Rådet  besluttede  den  18.  marts  1974  i medfør  af artikel  198  i traktaten  om  oprettelse 
af Det  europæiske  økonomiske  Fællesskab,  at høre  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg 
om det nævnte  emne. 
Nr. C 116/36 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 30. 9. 74 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin  121.  plenarforsamling  afholdt  i 
Bruxelles  den 26. og 27. juni  1974  sin udtalelse  om det nævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR  — 
under  henvisning  til den  anmodning  Rådet  for  De 
europæiske  Fællesskaber  den  19.  marts  1973  frem-
satte  om en udtalelse  om »Udkast  til Rådets  henstil-
ling til medlemsstaterne  om udgiftsfordelingen  og de 
offentlige  myndigheders  indgriben  i forbindelse  med 
miljøbeskyttelse  «, 
under  henvisning  til den  beslutning,  som  Udvalgets 
præsidium  traf  den  26.  marts  1974  om  at pålægge 
Afdelingen  for  miljøbeskyttelse,  sundhedsvæsen  og 
forbrug  at udarbejde  en udtalelse  herom, 
under  henvisning  til artikel  198  i traktaten  om opret-
telse  af EØF, 
under  henvisning  til den  udtalelse,  som  nævnte  afde-
ling fremsatte  på sit møde  den  18. juni  1974, 
under  henvisning  til den  beretning,  som  ordføreren, 
hr. Ventejol,  aflagde, 
under  henvisning  til forhandlingerne  på den  121.  ple-
narforsamling  den  26.  og 27. juni  1974,  mødet  den 
26. juni  1974,  og 
ud fra følgende  betragtninger: 
Anvendelsen  af princippet  kaldet  »forureneren  beta-
ler« skal  være  en hovedmålsætning  for inværksættel-
sen af en miljøpolitik  på fællesskabsplan, 
en sådan  politik  bør  gøre  det  muligt,  at medlem-
merne  af Det  europæiske  Fællesskab  føler  sig helt 
solidariske  og ansvarlige,  ikke  alene  i bekæmpelsen  af 
forureningen  og dens  gener,  men  også  i bestræbel-
serne  på at bevare  naturen, 
udbyttet  af denne  indsats  afhænger  i stor  udstræk-
ning  af de bestræbelser,  som  gøres  på alle  niveauer 
for at uddanne  og oplyse  befolkningen, 
enstemmigt  — 
VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE: 
Udvalget  godkender  udkastet  til henstilling  med  for-
behold  af følgende  bemærkninger: 1. Først  og fremmest  synes  Udvalget,  at det havde 
været  ønskeligt,  at teksten  havde  været  udformet  som 
et; direktiv  snarere  end  som  en henstilling,  og at 
Fællesskabet  stærkt  understreger,  at det  er nødven-
digt at iværksætte  en fælles  miljøpolitik,  som  i øvrigt 
skal være  knyttet  til regional-  og socialpolitikken. 
2. Hvad  angår  de foranstaltninger,  som  er nødven-
dige for at undgå,  at det bliver  de offentlige  myndig-
heder,  som  skal  mindske  forureningen  til det ønskede 
niveau,  kan  Udvalget  kun  erklære  sig enig  i, at fore-
byggelse  er nødvendig.  Da udbedring  af materielle 
skader  altid  er mest  bekostelig,  vil det være  passende 
at forkaste  enhver  fremgangsmåde,  som  tilsigter  at 
overføre  de udgifter  og det ansvar,  der påhviler  for-
ureneren  til samfundets  budgetter  og de administrative 
myndigheder. 
3. Selv  om Udvalget  i øvrigt  bekræfter  det ansvar, 
som både  juridiske  og fysiske  personer  har,  så peger 
det alligevel  på, at det er vanskeligt,  så snart  det dre-
jer sig om en person,  at finde  frem  til alle  de gener  og 
den forurering,  som  denne  forvolder. 
4. Udvalget  rejser  det problem,  hvorvidt  brugeren 
af et produkt,  som  ofte  er den  endelige  forbruger, 
kan holdes  ansvarlig  selv  i princippet.  Anvendelsen  af 
dette  princip  ville  forudsætte,  at de produkter,  der er 
til rådighed  for forbrugeren,  ikke  i sig selv  er kilder 
til forurening  eller  gener.  Det  er også  påkrævet,  at 
forbrugeren  er ordentlig  informeret  om produkternes 
sammensætning  og særlige  egenskaber. 
5. Udvalget  mener,  at det  er nødvendigt  at give 
klare  og præcise  oplysninger  og at tage  hensyn  til 
disse  i programmerne  for faglig  og anden  uddannelse, 
hvis man  vil forebygge  mod  forurening.  Disse  krav  vil 
gøre  det lettere  at vurdere  forbrugerens  virkelige  an-
svar.  Det  siger  sig selv,  at han  er fuldt  ansvarlig,  når 
som helst  han  henkaster  affald. 
6. Når  det drejer  sig om erstatninger  til ofrene  for 
en forurening  eller  en gene,  stiller  Udvalget  sig det 
spørgsmål,  hvorledes  man  i alle  tilfælde  skal  kunne 
bedømme,  om nogen  er offer  for en forurening  eller 
en gene;  i virkeligheden  viser  nogle  foreliggende 
præcise  eksempler  på katastrofer,  som  ofte  rammer 
hele samfund,  at spørgsmålet,  hvorvidt  der er tale  om 
ofre eller  ej, afhænger  af disse  samfund.  Udvalget 
30.9.74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 116/37 
bemærker,  at man  ved  uformningen  af de dokumen-
ter, der  skal  være  gældende  i medlemsstaterne  og 
Fællesskabet,  nøje  må påse,  at de ved lov fastsatte  be-
stemmelser  ikke  giver  anledning  til konflikter  eller 
retssager,  og at erstatningerne  til" de skadelidte  bliver 
udbetalt  hurtigst  muligt. 9. Udvalget  anmoder  Kommissionen  om,  at man 
inden  for  rammerne  af de mere  specifikke  forslag, 
man senere  skal  fremsætte,  foretager  en undersøgelse 
af, hvorvidt  det rent  undtagelsesvis  og for visse  af de 
nødvendigste  varer  er nødvendigt  at foretage  skat-
temæssige  indgreb  for at lette  de byrder,  der hviler  på 
de mindrebemidlede  forbrugere. 
7. Udvalget  bemærker  ligeledes,  at vanskeligheden 
ved i alle  tilfælde  at fastsætte  et optimalt  renhedsni-
veau  kan  medføre,  at der opstår  store  uoverensstem-
melser  mellem  love  og bestemmelser  i de forskellige 
medlemslande,  hvorved  en harmonisering  og i endnu 
højere  grad  en politik  på fællesskabsplan  vanskelig-
gøres.  Selv  om det optimale  renhedsniveau  kan  være 
forskelligt  fra område  til område,  må  dette  ikke  i 
praksis  bevirke,  at dette  princip  medfører,  at man  an-
erkender  en opdeling  i industriområder  beregnet  til 
forurenende  virksomhed  og turistområder,  der  skal 
nyde  godt  af denne  optimale  grad  af renhed. 
8. Hvad  angår  undtagelserne  fra gennemførelsen  af 
princippet  »forureneren  betaler«,  bemærker  Udvalget, 
at en længere  eller  kortere  tilpasningsfrist  burde  gøre 
det muligt,  at man  med  tiden  foretager  en fordeling 
af de bestræbelser,  der skal  sættes  ind i forurenings-
bekæmpelsen,  og således  ikke  afventer,  at den  tids-
frist,  der er fastsat  for tilpasningen,  er forbi.  På, den 
anden  side  burde  den  fastsatte  støtte  have  karakter  af 
en overgangsforanstaltning,  og en offentlig  kontrol 
med anvendelsen  heraf  burde  gøre  det muligt  at måle 
effektiviteten  af forureningsbekæmpelsen  i forhold  til 
den givne  støtte  og at undgå  konkurrencefordrejnin-
ger på fællesskabsplan. 10. I  forureningsbekæmpelsen  vil  forebyggelse, 
opstilling  af normer,  anvendelse  af afgifter,  informa-
tion af eventuelle  forurenere,  påvirkning  og formning 
af den  offentlige  mening,  indseende  med  støtteforan-
staltningerne  og disses  virkningsfuldhed  kræve,  at der 
i medlemsstaterne  og i Fællesskabet  finder  offentlig 
administration  sted  heraf.  Det  drejer  sig ikke  om at 
skabe  en eller  flere  nye  strukturer,  da disse  opgaver 
og målsætninger,  i den  udstrækning  der er rationelt 
samordnede,  kan  varetages  inden  for rammerne  af de 
bestående  institutioner. 
11. Endelig  finder  Udvalget,  at iværksættelsen  af 
en europæisk  miljøpolitik,  der ganske  vist kun  er gen-
stand  for  ufuldstændige,  og dermed  utilstrækkelige, 
henstillinger,  ikke  må bringes  i fare,  og at det vil være 
hensigtsmæssigt  på samme  tid at forlige  hensynet  til 
Fællesskabets  konkurrenceevne  med  den  meget  nød-
vendige  bekæmpelse  af forurening  og gener.  Denne 
indsats  bør  tilsigte  at overbevise  landene  uden  for 
Fællesskabet  om,  at de, eventuelt  gennem  beskyttel-
sesforanstaltninger  på fællesskabsplan,  på samme 
måde  må indlede  en miljøpolitik,  som  på forskellige 
områder  medtager  de nødvendige  finansielle  midler  i 
omkostningerne  hertil.  Det  ville  være  en kortsigtet 
overvejelse  kun  at tage  visse  fysiske  omkostninger  i 
betragtning,  så at de kostbareste  goder,  som  ofte  er 
menneskenes  fælles  gode,  går til spilde. 
Udfærdiget  i Bruxelles,  den 26. juni  1974. 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg 
Alfons  LAPPAS 
Formand