Nr. C 131/82 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 12. 6. 76 
Udtalelse  om  regionaludviklingsproblemer  i Fællesskabet  i perioden  1975/1977 
og udarbejdelsen  af en fælles  regionalpolitik 
Udvalgets  udtalelse  har ingen  tekst  som  grundlag. 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Udvalget  besluttede  på sin 137.  plenarforsamling  den  25.  og 26. februar  1976  på 
forslag  fra sit præsidium  at afgive  en udtalelse  om det nævnte  emne. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin 138.  plenarforsamling,  afholdt  i 
Bruxelles  den 31. marts  og den 1. april  1976,  sin udtalelse  om det nævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR  — 
under  henvisning  til artikel  20, fjerde  afsnit,  i dets 
forretninsorden, 
under  henvisning  til dets  studie  af 26.  februar 
1976  over  Regionaludviklingsproblemer  i Fæl-
lesskabet  i perioden  1975/1977  og udarbejdelsen 
af en fælles  regionalpolitik, 
under  henvisning  til plenarforsamlingens  beslut-
ning  af 26. februar  1976  om at afgive  en udtalelse 
om det nævnte  emne  på grundlag  af dets  studie, 
under  henvisning  til udtalelse  forelagt  af ordføre-
ren hr.  Maher  og vedtaget  af Afdelingen  for 
regionaludvikling  ved  skriftlig  procedure  i hen-
hold  til forretningsordenens  artikel  47, 
under  henvisning  til forhandlingerne  på den  138. 
plenarforsamling  den  31.  marts  og 1. april  1976, 
mødet  den  31. marts  1976  — 
VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE: 
énstemmigt, 
Udvalget  ser positivt  på Rådets  beslutning  om at 
oprette  en europæisk  regionalfond  og nedsætte  et udvalg  for regionalpolitik  og støtter  bestræbelser-
ne på at iværksætte  en regionalpolitik  for Fælles-
skabet.  I denne  forbindelse  fremsætter  afdelingen 
følgende  bemærkninger: 
Udvælgelse  af de regioner,  der  kan  få regional-
støtte 
1.1. I  forordningen  om oprettelse  af fonden  for 
regionaludviklingen  afsættes  der  et beløb  på 
1300000  RE  for  perioden  1975/1977.  Disse 
midler  skal  fordeles  efter  følgende  fordelings-
nøgle: 
Belgien 1,5% 
Danmark 1,3% 
Frankrig 15,0% 
Irland 6,0% 
Italien 40,0% 
Luxembourg 0,1% 
Nederlandene 1,7% 
Forbundsrepublikken  Tyskland 6,4% 
Det forenede  Kongerige 28,0% 
Der tildeles  endvidere  Irland  et beløb  på 6 mill. 
RE, som  fradrages  andelen  til de øvrige  med-
lemsstater  undtagen  Italien. 
1.2. Udvalget  erkender,  at det  i begyndelsen 
måske  vil være  nødvendigt  med  en vis fleksibili-
12. 6. 76 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 131/83 
tet, hvad  angår  kriterierne  for  fordelingen  af 
fondsmidler.  Det  mener  også,  at det  nuværende 
fordelingssystem  i et vist  omfang  sikrer,  at støtten 
koncentreres  der,  hvor  behovet  er størst,  og 
afviser  anvendelsen  af det  uønskede  princip  om 
»juste  retour«,  hvilket  ville  være  en trussel  mod 
fondens  fremtidige  aktiviteter  og skabelsen  af en 
fælles  regionalpolitik. 1.7. I  sin udtalelse  af 25.  oktober  1973  om 
Kommissionens  forslag  om oprettelse  af et udvalg 
for regionalpolitik  og en fond  for regionaludvik-
ling,  krævede  Udvalget,  at støtten  skulle  koncen-
treres  om  de ringest  stillede  regioner  og ikke 
spredes  over  områder,  som,  selv  om  de  må 
betegnes  som  underudviklede  områder,  ikke  kan 
betragtes  som  prioriterede,  når  der  kun  er 
begrænsede  ressourcer  til fordeling. 
1.3. Udvalget  er imidlertid  af den  opfattelse,  at 
en tildeling  af støtte  fra regionalfonden  til med-
lemsstaterne  i overensstemmelse  med  faste  natio-
nale kvoter,  måske  ikke  altid  vil være  forenelig 
med en fælles  regionalpolitiks  krav  om,  at regio-
nernes  relative  behov  bør  være  det  eneste  krite-
rium  for  tildeling  af regionalstøtte.  Udvalget  læg-
ger vægt  på, at der  træffes  foranstaltninger  til at 
sikre,  at fremtidige  fondsmidler  tildeles  i over-
ensstemmelse  med  dette  krav. 1.8. Udvalget  noterer  med  tilfredshed,  at Rådet 
har taget  hensyn  til henstillingen  ved  oprettelsen 
af regionalfonden  og beder  indtrængende  Kom-
missionen  om  at fastholde  dette  princip  ved 
tildeling  af støtte  i medlemsstaterne.  Udvalget 
påpeger,  at man  inden  for De forenede  Nationers 
udviklingssystem  har  anvendt  et lignende  princip 
ved udpegelsen  af de 25 mindst  udviklede  ud-
viklingslande,  der  kan  få speciel  og  forhøjet 
udviklingsstøtte. 
1.4. Udvalget  påpeger,  at anvendelsen  af dette 
princip  forudsætter,  at der fastlægges  fælles  krite-
rier for  udvælgelsen  af de dårligst  stillede  regio-
ner, og at disse  gælder  for hele  Fællesskabet. 
1.5. Sådanne  fælles  kriterier  skulle  gerne  være 
så enkle  som  muligt  og bør  omfatte  indkomsten 
pr. capita,  afvandrings-  og arbejdsløshedsniveauet 
samt  tilstedeværelsen  af infrastruktur,  sociale-  og 
uddannelsesmæssige  faciliteter.  Ved  fastlæggelsen 
af kriterierne  må  man  ikke  glemme,  at økono-
misk  vækst  ikke  nødvendigvis  er ensbetydende 
med udvikling,  og at de sociale  og miljømæssige 
hensyn  derfor  bør  spille  en væsentlig  rolle  ved 
udformningen  af regionernes  fremtid. 
1.6. Udvalget  er klar  over,  at der  i visse  lande 
allerede  anvendes  nationale  kriterier  for tildeling 
af regionaludviklingstøtte  og opfordrer  Kommis-
sionen  til at undersøge  de erfaringer,  man  har 
indvundet  ved  anvendelsen  af disse  kriterier  med 
henblik  på fastsættelsen  af kriterier  for Fællesska-
bet. Udvalget  mener,  at den  grundige  gennem-
gang  af de nationale  regionaludviklingsprogram-
mer,  som  omtales  i artikel  6 i fondsforordningen, 
er yderst  relevant  i forbindelse  med  udarbejdelsen 
af fælles  kriterier  og insisterer  på, at forelæggel-
sen af  disse  programmer  fremskyndes  mest 
muligt. 1.9. Udvalget  henleder  opmærksomheden  på, 
at der  er betydelig  forskel  fra én medlemsstat  til 
en anden  på de regionale  strukturer  og admini-
strative  systemer,  som  i øjeblikket  danner  grund-
laget  for  planlægning  og gennemførelse  af den 
regionale  udvikling  på nationalt  plan.  Dette  kan 
desuden  udgøre  en hindring  for en effektiv  plan-
lægning  og  vanskeliggøre  gennemskueligheden. 
Udvalget  tilskynder  derfor  Kommissionen  til at 
fremme  harmoniseringen  af de nationale  systemer 
som udgangspunkt  for et fælles  system. 
1.10.  Udvalget  anbefaler,  at der  gennemføres 
yderligere  undersøgelser  af de særlige  problemer  i 
grænseegne  inden  for Fællesskabet.  Skønt  Udval-
get erkender,  at områder,  der  grænser  op  til 
tredjelande,  rejser  andre  og mere  komplicerede 
problemer,  føler  det dog,  at Fællesskabet  har  et 
ansvar  over  for disse  områder  og deres  udvikling, 
og at deres  problemer  burde  undersøges  omhyg-
geligt. 
Regionalpolitiske  målsætninger  og principper 
2.1. Udvalget  ønsker  at understrege,  at økono-
misk  vækst  ikke  bør  betragtes  som  et mål  i sig 
selv,  ej heller  som  den  eneste  målestok  for men-
neskelig  velfærd.  Nogle  af de alvorlige  problemer, 
Nr. C 131/84 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 12. 6. 76 
som de vestlige  lande  i øjeblikket  kæmper  med,  er 
i realiteten  opstået  eller  er blevet  forværret  i en 
periode  med  økonomisk  vækst,  og det i regioner, 
som har kunnet  notere  den  kraftigste  økonomiske 
udvikling. 
2.2. På  den  anden  side  har økonomisk  stagna-
tion eller  tilbagegang  vist  sig at være  kilden  til 
andre  lige  så alvorlige  sociale  onder,  som  f.eks. 
arbejdsløshed  og afvandring,  hvilket  i øjeblikket 
truer  den  sociale  og politiske  stabilitet  i visse 
mindre  gunstigt  stillede  regioner  i hele  Fællesska-
bet, og som  hæmmer  skabelsen  af en europæisk 
økonomisk  og monetær  union. 
2.3. Man  må  imidlertid  ikke  glemme,  at en-
hver  form  for menneskeligt  miljø,  hvad  enten  det 
er bymæssigt  eller  landligt,  har sine  egne  karakte-
ristiske  træk,  sine  egne  fordele  og ulemper.  Det 
ville derfor  være  ganske  urealistisk  at forvente,  at 
nogen  regionalpolitik  kunne  skabe  identiske  livs-
betingelser  i de forskellige  regioner.  Det,  man  kan 
gøre,  er at øge  fordelene  og mindske  ulemperne  i 
en sådan  grad,  at de forskellige  egne  tilbyder 
livsbetingelser,  som  på trods  af deres  forskellig-
hed almindeligvis  betragtes  som  tilfredsstillende. 
2.4. Udvalget  er derfor  af den  opfattelse,  at det 
endelige  mål  for  regionalpolitikken  må  være  at 
gøre  livsbetingelserne  attraktive  eller  i det mind-
ste acceptable  i alle  områder  af Fællesskabet  ved 
at forbedre  de dårligt  udviklede  regioners  stilling. 
Dette  betyder  bl.a.,  at man  må  kontrollere  og 
ændre  de nuværende  udviklingstendenser,  som 
forringer  livsbetingelserne  i storbyerne  samt  i de 
perifere  landområder,  og som  i stadig  større 
udstrækning  har skadelige  politiske,  økonomiske 
og sociale  konsekvenser. 
Regionalpolitiske  midler  og prioriteter 
3.1. Fællesskabet  og de nationale  regeringer 
råder  over  en lang  række  midler  og metoder  til at 
nå de ovenfor  nævnte  regionalpolitiske  mål,  som 
f.eks.  skabelse  af infrastruktur  og fremme  af 
industri-  og  servicevirksomhed  ved  hjælp  af 
finansiel  støtte,  skattebegunstigelse  og subsidier. 
En decentralisering  af den  offentlige  administra-
tion kan  også  bidrage  hertil.  Nøglen  til en effektiv 
regionalpolitik  er en korrekt  kombination  og afpasning  af disse  midler  og metoder.  På grund  af 
emnets  indviklethed  ønsker  Udvalget  på nuværen-
de stadium  at begrænse  sig  til nogle  generelle 
bemærkninger  om midlerne  og deres  prioritering 
under  hensyntagen  til de særlige  problemer,  der 
skal løsse  i de forskellige  regioner  af Fællesskabet. 
Sagen  burde  gøres  til genstand  for  yderligere 
studie. 
3.2. Udvalget  er af den  opfattelse,  at skabelsen 
eller bevarelsen  af et grundlæggende  infrastruk-
tursystem  er en uomgængelig  nødvendighed  for 
en generel  økonomisk  udvikling  i de dårligere 
stillede  regioner.  Erfaringen  synes  dog  at vise,  at 
tilstedeværelsen  af sådanne  systemer  ikke  i sig 
selv er tilstrækkelig  til at tiltrække  økonomisk 
aktivitet,  men  at der kræves  yderligere  foranstalt-
ninger  og en anden  politik  for at fremme  skabel-
sen af produktionsaktivitet. 
3.3. I  landområder,  der ikke  er egnet  til omfat-
tende  industrivirksomhed,  skal  infrastrukturfor-
anstaltninger,  som  f.eks.  veje,  kloakering,  vand-
ledninger  og telekommunikationsfaciliteter,  tjene 
til at mindske  menneskenes  isolation  og skabe 
livsbetingelser,  der  er tilstrækkeligt  attraktive  til 
at fastholde  befolkningen  i disse  områder.  Men 
også  her  er selve  skabelsen  af et infrastruktur-
system  måske  ikke  tilstrækkeligt  til at nå målene 
og bør  kombineres  med  andre  foranstaltninger, 
som f.eks.  fremme  af små  virksomheder  og 
tilskyndelse  til en strukturomlægning  af landbru-
get. 
3.4. Visse  omfattende  infrastrukturprojekter, 
som det  måske  er naturligt,  at Fællesskabet 
påtager  sig,  bør  især  gennemføres  med  det  mål 
for øje,  at de perifere  regioner  i Fællesskabet 
knyttes  til de centralt  beliggende  regioner.  Som 
eksempel  herpå  kunne  nævnes  en forbedring  af 
kommunikationssystemerne  mellem  Irland/Det 
forenede  Kongerige  og  Kontinentet.  Udvalget 
erkender  imidlertid,  at regionalfondens  nuværen-
de utilstrækkelighed  er en alvorlig  hindring  for 
gennemførelsen  af sådanne  projekter  på fælles-
skabsniveau  og betragter  dette  som  et væsentligt 
argument  for en betydelig  forøgelse  af fonden. 
3.5. En  decentralisering  af den  offentlige  admi-
nistration  har  den  dobbelte  virkning,  at trykket 
lettes  i tætbefolkede  områder,  og at der kommer 
nye impulser  til de regioner,  hvortil  den  flyttes. 
Det samme  gælder  for uddannelsesmæssige,  kul-
12. 6. 76 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 131/85 
turelle  og sociale  faciliteter  og institutioner,  som 
f.eks.  centre  for erhvervsuddannelse,  hvilket  sam-
tidig  er medvirkende  til at fastholde  de unge  i de 
pågældende  regioner. støtte  sådanne  virksomheder.  Udvalget  støtter  sit 
synspunkt,  at beskæftigelseseffekten  af investerin-
ger almindeligvis  synes  at være  større  for små  end 
for store  projekter. 
3.6. Hvilke  aktiviteter,  der  skal  være  den 
økonomiske  rygmarv  i regionerne,  vil afhænge  af 
den enkelte  regions  karakteristika,  f.eks.  tilstede-
værelsen  af grundlæggende  infrastruktursystemer, 
miljømæssige  hensyn  og muligheder  for landbrug 
eller  turisme.  Valget  mellem  landbrugs-,  industri-
eller  servicevirksomhed  vil  således  variere  alt 
efter,  hvilken  af følgende  regioner  det  drejer  sig 
om: 
— landbrugsregioner  i tilbagegang  eller  med  en 
stagnerende  udvikling  og stor  afvandring; 
— regioner  med  en forældet  industri  og stor 
arbejdsløshed; 
— perifere  regioner; 
— grænseområder. 
Udvalget  er af den  opfattelse,  at skønt  det  er 
ønskeligt,  at der  fastlægges  fælles  kriterier  og 
retningslinjer  for valget  og kombinationen  af de 
forskellige  midler  og instrumenter  i en regional-
politik,  er en betydelig  fleksibilitet  nødvendig  for 
at kunne  tage  hensyn  til de enkelte  regioners 
særegenheder  og muligheder. 
3.7. En  lignende  fleksibilitet  er nødvendig  med 
hensyn  til strukturen,  finansieringen  og admini-
strationen  af de projekter,  der skal  gennemføres  i 
henhold  til en regionalpolitik.  I denne  forbindelse 
bemærker  Udvalget,  at i henhold  til fondsforord-
ningen  er en af betingelserne  for  at yde  fælles-
skabsstøtte  til finansiering  af projekter,  at der 
skabes  10 nye  arbejdspladser  (eller  at bestående 
opretholdes).  Udvalget  erkender,  at administrati-
ve hensyn  kræver  en vis forenkling  af fondenes 
aktivitet,  men  det  ønsker  dog  at påpege,  at dette 
kan komme  til at udelukke  projekter,  som  under 
omstændighederne  måske  ville  have  størst  indfly-
delse  på en regions  udvikling  eller  på fastholdel-
sen af befolkningen  i regionen. 
3.8. I  visse  tilfælde  er små  og  mellemstore 
virksomheder  måske  det  eneste  eller  det  mest 
egnede  middel  til at løse  en regions  økonomiske 
og sociale  problemer,  og Kommissionen  opfor-
dres til at undersøge,  i hvilket  omfang  man  kan 3.9. På  den  anden  side  erkender  Udvalget,  at 
administrationen  og informationen  af offentlighe-
den lettes  betydeligt  ved,  at man  koncentrerer 
Fællesskabets  støtte  om  større  projekter  i stedet 
for at sprede  den  over  en lang  række  små 
separate  projekter.  Som  anført  ovenfor  er det dog 
meget  værdifuldt  at kunne  hjælpe  små  og mel-
lemstore  virksomheder  i visse  regioner.  Udvalget 
opfordrer  derfor  Kommissionen  til at undersøge, 
på hvilken  måde  man  kan  stimulere  sådanne 
virksomheder,  der  selv  er grupperet  i faglige  eller 
tværfaglige  organisationer,  som  kan  virke  som 
mellemmænd  ved  fordelingen  og administratio-
nen af regionalstøtten. 
3.10.  Jo  mere  indlysende  og iøjnefaldende  pro-
jekterne  er, des  lettere  er det for befolkningen  at 
erkende,  at Fællesskabet  yder  en aktiv  udviklings-
bistand  og gør  noget,  som  ellers  ville  være  blevet 
undladt. 
3.11.  Udvalget  går  ind  for  store  fællesskabs-
projekter,  der  omfatter  mere  end  én medlems-
stat. Sådanne  projekter  er især  nødvendige  for at 
fremme  udviklingen  i grænseegne  og  perifere 
områder  og for at skabe  en effektiv  infrastruktur. 
Når det drejer  sig om sådanne  projekter,  må man 
dog ved  en  passende  kontrol  i hvert  enkelt 
tilfælde  sikre  sig,  at fællesskabsstøtten  udgør  et 
supplement  til medlemsstaternes  normale  støtte 
(komplementaritetsprincippet).  Udvalget  er imid-
lertid  klar  over  de betydelige  problemer  af poli-
tisk,  administrativ  og  teknisk  art,  som  denne 
fremgangsmåde  medfører  og anbefaler,  at sådan-
ne projekter  ikke  sættes  i gang  uden  grundig 
forskning  og forberedelse. 
Vertikal  og horisontal  planlægning  og koordine-
ring af foranstaltninger  og aktiviteter,  der direkte 
eller  indirekte  berører  den  regionale  udvikling 
4.1. Udvalget  er af den  opfattelse,  at en effek-
tiv og realistisk  planlægning  af den  regionale 
Nr. C 131/86 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 12. 6. 76 
udvikling  i Fællesskabet  på lang  sigt  kun  er 
mulig,  hvis  myndighederne  på regionalt,  nationalt 
og fællesskabsplan  inddrages  i planlægningspro-
cessen  på en afbalanceret  og integreret  måde. 
Udvalget  tilskynder  derfor  fællesskabsinstitutio-
nerne  til i samarbejde  med  medlemsstaterne  at 
undersøge  dette  problem  for at fastlægge  proce-
durer,  som  kan  sikre  de myndigheder,  der  be-
skæftiger  sig med  regional  planlægning,  en pas-
sende  indflydelse. 
4.2. For  at sikre  en realistisk  og tidssvarende 
planlægning  anbefaler  Udvalget,  at der  indføres 
flerårige  planlægningsperioder,  med  bestemte 
årlige  mål  og revision  af de årlige  og flerårlige 
mål.  Denne  revision  af målene  bør  omfatte  en 
analyse  af, i hvilket  omfang  målene  er blevet  nået, 
og, hvor  dette  ikke  er sket,  årsagerne  hertil. effektiv  gennemførelse  af regionaludviklingsfor-
anstalninger  og for at undgå  spild  af bestræbelser 
og ressourcer. 
4.7. På  fællesskabsplan  er det  uomgængelig 
nødvendigt,  at der foretages  en institutionaliseret, 
systematisk  og permanent  samordning  af de for-
skellige  former  for  fællesskabspolitik  og fælles-
skabsmidler,  der  har  betydning  for  regionalud-
viklingen  (landbrugsfonden,  socialfonden,  inve-
steringsbanken,  EKSF,  transportpolitikken,  indu-
stripolitikken  osv.)  Udvalget  ser derfor  med  til-
fredshed  på det initiativ,  Kommissionen  for nylig 
har taget  med  skabelsen  af en planlægnings-  og 
koordinationsgruppe  bestående  af flere  tjeneste-
grene,  og den  vil med  levende  interesse  følge  det 
vigtige  arbejde,  som  vil blive  udført  af denne 
gruppe. 
4.3. Udvalget  noterer  sig  med  tilfredshed  de 
initiativer,  som  visse  medlemsstater  har  taget  i 
denne  forbindelse.  Et eksempel  herpå  er den 
regionalberetning,  der  for nylig  blev  udført  i de 
skotske  regioner.  Udvalget  anbefaler,  at der gen-
nemføres  yderligere  studier  på dette  område. 
4.4. Udvalget  udtrykker  tilfredshed  med  den 
»Ramme  for  egnsudviklingsprogrammer«,  som 
for nylig  blev  vedtaget  af udvalget  for regionalpo-
litik.  Dette  dokument,  som  tjener  som  en vejled-
ning  for  medlemsstaterne  ved  udarbejdelsen  af 
deres  nationale  regionaludviklingsplaner,  betyder 
et vigtigt  skridt  i retning  af de ovenfor  nævnte 
planlægningsprocedurer. 
4.5. Udvalget  understreger,  at regionalpolitik-
ken bør  udformes  i etaper,  som  hver  især  bør 
anses  for  at være  lige  væsentlige.  En af disse 
etaper  er den  øjeblikkelige  indsats,  som  må gøres 
på nationalt-  og fællesskabsplan  for at hjælpe  de 
regioner,  der  har  størst  behov  herfor,  og for at 
standse  og ændre  de mest  katastrofale  tendenser  i 
den økonomiske  og sociale  udvikling  i Fællesska-
bet. En anden  etape  består  i langtidsplanlægning, 
der tager  sigte  på at rette  op på eller  forhindre 
skadelige  regionale  skævheder,  samt  sikre  en 
rimelig  fordeling  af goder  og muligheder  i alle 
Fællesskabets  regioner. 
4.6. Udvalget  mener,  at en tværsektoriel  plan-
lægning  og samordning  både  på fællesskabsplan 
og nationalt  plan  er af afgørende  betydning  for en Harmonisering  og forbedring  af det  statistiske 
materiale 
5.1. Hvis  man  skal  kunne  videreudvikle  den 
regionale  planlægning,  få klarere  regnskaber  og 
budgetter,  kontrol  med  regionaludviklingen, 
oversigt  over  de regionale  problemer  osv.  afhæn-
ger dette  i meget  høj  grad  af, man  råder  over 
pålidelige  og standardiserede  informationssyste-
mer,  der kan  anvendes  i hele  Fællesskabet.  Sådan-
ne systemer  synes  ikke  at foreligge  i øjeblikket, 
selv om man  både  inden  for og uden  for Fælles-
skabet  har  taget  skridt  i denne  retning.  Udvalget 
tilskynder  Kommissionen  til at fremskynde  og 
intensivere  sine  bestræbelser  på at løse  dette 
problem. 
Komplementaritetsprincippet 
6.1. Udvalget  støtter  fuldt  ud det  princip,  at 
hele fællesskabsstøtten  skal  tildeles  de dårligst 
stillede  regioner  i Fællesskabet  og skal  supplere 
den nationale  indsats  i disse  regioner.  Fælles-
skabsstøtten  bør  anvendes  til  at finansiere 
udviklingsaktiviteter  som  ellers  ikke  ville  være 
blevet  gennemført,  eller  som  først  ville  være 
blevet  gennemført  på et senere  tidspunkt.  Det  må 
under  ingen  omstændigheder  tillades,  at de natio-
nale regeringer  lader  fællesskabsmidler  indgå  helt 
eller delvist  i de nationale  budgetter,  eller  at de 
beskærer  deres  egen  oprindelige  udviklingsindsats 
i forventning  om støtte  fra Fællesskabet. 
12. 6. 76 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 131/87 
6.2. Udvalget  mener,  at det er imod  fondfor-
ordningens  præambel  og selve  forordningens  ånd, 
hvis komplementaritetsprincippet  ikke  overhol-
des. Dette  ville  udgøre  en trussel  mod  fondens 
mål og værdi  og betyde  et alvorligt  slag  mod  den 
fællesskabssolidaritet,  man  har  givet  udtryk  for 
på topkonferencerne.  Bliver  det  praksis  at lade 
statskasserne  helt  eller  delvist  opsuge  fællesskabs-
midler  til regionaludvikling  vil det  også  skabe 
modvilje  hos  nettobidragsyderne  til regionalfon-
den. 
6.3. Udvalget  anmoder  derfor  indtrængende 
Kommissionen  om,  at  alle  medlemsstaterne 
overholder  komplementaritetsprincippet,  og at 
der indføres  passende  kontrolforanstaltninger 
hermed.  Udvalget  er også  af den  opfattelse,  at 
flerårige  planlægningsperioder  og større  klarhed 
og harmonisering  af de nationale  budgetter  er et 
vigtigt  skridt  imod  fuld  overholdelse  af dette 
princip. 
Forhåndenværende  ressourcer 
7.1. Udvalget  understreger,  at regionalfondens 
nuværende  størrelse  er ganske  utilstrækkelig  til at 
imødekomme  de eksisterende  behov,  og at dens 
indflydelse  på regionaludviklingen  vil være  mini-
mal sammenlignet  med  medlemsstaternes  indsats 
på dette  område.  Udvalget  er af den  opfattelse,  at 
det er umuligt  at indlede  og gennemføre  en fælles 
regionalpolitik,  hvis  man  ikke  råder  over  tilstræk-
kelige  finansielle  midler. 
7.2. Dette  forhindrer  dog  ikke  Udvalget  i at 
erkende  betydningen  af fondens  oprettelse  og den 
betydelige  positive  psykologiske  virkning,  som 
dens  eksistens  og virke  vil udløse.  Det  er et første 
afgørende  skridt  til at rette  op på de regionale 
skævheder  inden  for  Fællesskabet  og  til at 
udtrykke  fællesskabssolidariteten  i praktisk  hand-
ling. 
7.3. Udvalget  tilskynder  imidlertid  til at der 
øjeblikkeligt  træffes  foranstaltninger  til at sikre, 
at fremtidige  udviklingsfonds  bliver  af tilstrække-
lig størrelse  til at imødekomme  behovene,  og at 
de oprettes  på grundlag  af objektive  kriterier. 
7.4. Udvalget  anbefaler,  at man  søger  at finde 
supplerende  måder  at finansiere  fonden  på og ønsker  at påpege  muligheden  for fællesskabslån. 
Dette  bør undersøges  yderligere. 
De berørte  regionale  myndigheders  og faglige 
organisationers  inddragelse  i planlægningen  og 
gennemførelsen  af den  regionale  udvikling 
8.1. Udvalget  er af den  opfattelse,  at der er et 
voksende  behov  for,  at regionerne  inddrages  mere 
direkte  i planlægningen  og gennemførelsen  af 
udviklingsarbejdet  og ligeledes  i Fællesskabets 
planlægning  af medlemsstaternes  regionaludvik-
ling.  Der  er ingen  tvivl  om,  at de nationale 
regeringer  endnu  i nogen  tid vil være  det vigtigste 
politiske,  administrative  og finansielle  center  for 
regionaludviklingsforanstaltninger,  men  man  kan 
ikke se bort  fra tendensen  til en uddelegering  af 
magten  og ansvaret  til regionerne  på den  ene side 
og til planlægning,  koordinering  og gennemførel-
se på fællesskabsniveau  på den  anden. 
8.2. Da  dette  spørgsmål  er så kompliceret  og 
omfattende,  opfordrer  Udvalget  Rådet  og Kom-
missionen  til i samarbejde  med  medlemsstaterne 
at fastlægge  fælles  principper  og retningslinjer  for 
de forskellige  myndigheders  rolle,  især  hvad 
angår  de regionale  myndigheder  samt  faglige  og 
sociale  organisationer,  der  øver  indflydelse  på 
planlægnings-  og gennemførelsesprocessen  på det 
regionalpolitiske  område. 
8.3. Udvalget  henstiller  især: 
— at hver  region  sikres  mulighed  for at udøve 
rimelig  indflydelse  på planlægning  og gennem-
førelse  af udviklingsaktiviteter  i dets  eget 
område  og for at deltage  aktivt  i administra-
tionen  af sådanne  aktiviteter.  Til gengæld  skal 
den bidrage  til de nationale  regionaludvik-
lingsprogrammer; 
— at regionen  høres  i forbindelse  med  fastsættel-
sen af kriterierne  for udvælgelsen  af de regio-
ner, de kan  få støtte,  angående  midler,  meto-
der og fremgangsmåder  inden  for regionalud-
viklingen  samt  andre  vigtige  regionalpolitiske 
forhold; 
— at regionerne  får  mulighed  for  konstant  at 
følge  udviklingen  i og resultaterne  af regional-
politikken  og ret til at stille  forslag  til eller 
blive  hørt  om ændringer  i denne  politik. 
Nr. C 131/88 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 12. 6. 76 
8.4. Udvalget  konstaterer  med  tilfredshed,  at 
man  i visse  medlemsstater  er nået  langt  med  at 
sikre  regionerne  en tilstrækkelig  deltagelse  og 
indflydelse  og opfordrer  Kommissionen  til at 
stimulere  og fremme  denne  udvikling  i alle  med-
lemsstater. 
8.5. Udvalget  noterer  sig,  at indhentelsen  af 
udtalelser  fra  regionale  kredse  og faglige  sam-
menslutninger  nævnt  i artikel  5 i afgørelsen  om 
nedsættelse  af et udvalg  for regionalpolitik  kun  er 
fakultativ,  og beklager  Fællesskabets  manglende 
initiativ  og indsats  for  at sikre  de berørte  parter 
rimelig  deltagelse  og indflydelse. 
8.6. Udvalget  ønsker,  at  det  regelmæssigt 
informeres  og høres  om arbejdet  i regionalfonden 
og udvalget  for regionalpolitik.  I denne  forbindel-
se minder  Udvalget  om,  at det  ikke  nævnes  i 
artikel  16,  stk.  1 i fondsforordningen,  som  et af 
de organer,  der  skal  modtage  Kommissionens 
årsberetning  om  anvendelsen  af fondsforordnin-
gen og udtrykker  ønske  om,  at der hurtigst  muligt 
rådes  bod  på denne  udeladelse. 
Regionalfondens  andre  aktiviteter 
9.1. Udvalget  er af den  opfattelse,  at oplys-
ningsvirksomhed  om  fondens  aktivitet  bør  indgå som en del af fondens  arbejdsopgaver.  Mulighe-
der, tid og ressourcer  vil være  spildt,  hvis  regiona-
le og lokale  myndigheder  og investorer  ikke  i tide 
informeres  i tilstrækkelig  grad  om  mulighederne 
og betingelserne  for  opnåelse  af støtte  fra regio-
nalfonden. 
9.2. Det  er ligeledes  vigtigt  at holde  offentlig-
heden  informeret  om  fondens  arbejde  og om 
gennemførelsen  af programmer  og projekter,  der 
støttes  af fonden.  I denne  forbindelse  åbner  store 
fællesskabsstøttede  projekter  særlige  muligheder 
for at fremhæve  Fællesskabets  aktive  deltagelse  i 
udviklingsarbejdet.  Kommissionen  kunne  benytte 
skilte  eller  andre  former  for reklame  i forbindelse 
med fællesskabsstøttede  projekter  samt  udføre 
direkte  oplysningsvirksomhed  i regionerne. 
9.3. Udvalget  opfordrer  Kommissionen  til at 
undersøge,  i hvilket  omfang  der kan  træffes  andre 
foranstaltninger  af administrativ  eller  teknisk  art, 
som kunne  støtte  medlemsstaterne  og sikre,  at 
fonden  kan  virke  gnidningsløst  og  effektivt. 
Udvalget  påpeger  muligheden  af at skabe  et eller 
flere  tværfaglige  hold  af formidlende  eksperter, 
som efter  opfordring  fra  regeringerne  i en 
begrænset  periode  skal  hjælpe  med  til f.eks.  at 
starte  fællesskabsunderstøttede  projekter.  Med-
lemsstaterne  ville  også  kunne  drage  nytte  af 
skabelsen  af et permanent  konsultationskontor  på 
højt plan. 
Udfærdiget  i Bruxelles,  den  1. april  1976. 
Formand  for 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg 
Henri  CANONGE