Nr. C 37/30 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 1.4.74 
se med  anvendelsen  af myresyren  og dens  salte  i 
frugtsaft  bestemt  til fremstilling  af koncentreret 
frugtsaft  af heksametylentetramin  i halvkonserves  af 
fiskeriprodukter  og af borsyre  i rognprodukter,  i 
overensstemmelse  med  de  nationale  lovgivningers 
bestemmelser.  På baggrund  af de talrige  udsættelser 
af tidsfristerne,  der er foreslået  i direktivet  fra 1963, 
skal der imidlertid  ikke  påregnes  en udsættelse  af fri-
sten til 30. juni  1976.  Direktivet  fra 1963  — (64/54 
EØF)  fastsatte  opretholdelsen  af de nationale  lovgiv-
ningers  bestemmelser  vedrørende  anvendelsen  af de 
nævnte  tilsætningsstoffer  i en periode  på tre år efter 
meddelelsen  af direktivet.  Den  nu foreslåede  undta-
gelsesbestemmelse  i det  foreliggende  direktiv  bety-
der, at de nationale  lovgivninger  vil have  mulighed 
for at fortsætte  i et tidsrum  på i alt tretten  år. På 
denne  baggrund  kan  Udvalget  ikke  godkende  yderli-
gere undtagelsesbestemmelser. 
Udfærdiget  i Strasbourg,  den  29. november  1973. 
Formanden  for 
Det økonomiske  og  sociale  Ifdvalg 
Alfons  LAPPAS 
HØRING  AF DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG 
vedrørende  udkast  til rådsresolution  om  et arbejdsmarkedsmæssigt  og socialt  hand-
lingsprogram 
A. ANMODNING  OM  UDTALELSE 
Rådet  har den  30. oktober  1973  besluttet  fakultativt  at høre  Det  økonomiske  og sociale 
Udvalg  vedrørende  ovennævnte  resolutionsudkast. 
Anmodningen  om  udtalelse  er af formanden  for Rådet  rettet  til formanden  for Det 
økonomiske  og sociale  Udvalg  den  30. oktober  1973. 
B. TEKST  HVOROM  DER  ER FORETAGET  HØRING 
Den tekst,  hvorom  der er foretaget  høring,  er endnu  ikke  offentliggjort  i De Europæiske 
Fællesskabers  Tidende. 
C. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Udvalget  har  på sin  115.  plenarsamling,  der  afholdtes  den  29.  november  1973  i 
Strasbourg,  vedtaget  sin udtalelse  om  den  under  pkt.  B ovenfor  nævnte  tekst  med 
enstemmighed  idet  9 undlod  at stemme. 
Udtalelsen  lyder  som  følger: 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR 
under  henvisning  til anmodningen  fra formanden  for 
Rådet  for De europæiske  Fællesskaber  af 30. oktober Beretninger  fra  den  videnskabelige  kommission  for 
levnedsmidler 
Udvalget  har  været  hæmmet  i sit arbejde,  fordi  det 
ikke har  kunnet  råde  over  beretningerne  fra den  vi-
denskabelige  kommission  for  levnedsmidler,  hvori-
mod  beretningerne  fra  det  sammensatte  ekspertud-
valg FAO/WHO  for  tilsætningsstoffer  i levnedsmid-
ler og fra talrige  nationale  udvalg  er tilgængelige,  når 
undersøgelserne  er tilendebragt.  Kommissionen  hen-
viser  i sin begrundelse  til udtalelser  fra den  viden-
skabelige  kommission  for  levnedsmidler  uden  at 
fremkomme  med  oplysninger  om dennes  argumenter 
eller  om de beviser,  hvorpå  den  støtter  sine  udtalel-
ser. Udvalget  anbefaler  meget  kraftigt,  at beretnin-
gerne  fra denne  kommission  offentliggøres. 
1973  om  en udtalelse  om  »Udkast  til et socialt 
handlingsprogram«, 
under  henvisning  til artikel  198  i traktaten  om 
oprettelse  af Det  europæiske  økonomiske  Fællesskab, 
1.4. 74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 37/31 
under  henvisning  til den  beslutning,  som  Det  økono-
miske  og sociale  Udvalg  traf den  25. maj  1973  i hen-
hold  til artikel  22 i forretningsordenen  om at pålæg-
ge Afdelingen  for  sociale  anliggender  at udarbejde 
en udtalelse  og en beretning  herom, på grund  af det komplicerede  emne  forekommer  det, 
at det for visse  punkters  vedkommende,  ikke  er hen-
sigtsmæssigt  at afgive  en flertalsudtalelse, 
under  henvisning  til forhandlingerne  på mødet  den 
15. november  1973  i Afdelingen  for sociale  anliggen-
der, VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE: 
under  henvisning  til den  beretning,  som  ordføreren 
hr. Muhr  har aflagt, 
under  henvisning  til forhandlingerne  på den  115. 
plenarforsamling  den 29. november  1973,  og 
ud fra følgende  betragtninger: 
Traktaten  om-  oprettelse  af Det  europæiske  økono-
miske  Fællesskab  tildeler  ikke  socialpolitikken  sam-
me betydning  som  de store  fællesskabsmål; 
oprettelsen  af det fælles  marked  har på den  ene  side 
bidraget  til en betydelig  økonomisk  vækst  og frem-
skyndet  strukturforandringerne,  men  dette  har på den 
anden  side  øget  den  regionale  uligevægt  og indledt 
en tendens  til koncentration  af virksomheder  og ka-
pital; 
visse  af disse  faktorer  er af en sådan  art,  at de kan 
forbedre  de europæiske  borgeres  levestandard; 
disse  samme  faktorer  kan  forøge  afhængigheden  og 
usikkerheden  for et stigende  antal  personer  i Fælles-
skabet; 
det er af afgørende  betydning  for  de enkelte  i 
Fællesskabet  at supplere  den  økonomiske  integration 
med en social  og politisk  integration  af Vesteuropa 
for at kunne  udnytte  den  økonomiske  vækst  til for-
del for socialt  fremskridt,  forbedring  af livskvaliteten 
og demokratiseringen  af samfundet; 
spændingen  mellem  den  enkeltes  personlige  frihed 
og lighed  i samfundet  løses  ikke  blot  ved  den  for-
melle  lighed  for loven,  men  kun  ved  lige  muligheder; 
de sociale  problemer  er dels  forskellige  alt efter  de 
pågældende  personers  sociale  status  og dels  alt efter 
deres  tilhørsforhold  til den  ene  eller  den  anden  er-
hvervsgren,  og der må i definitionen  af Fællesskabets 
socialpolitik  tages  hensyn  til hver  enkelt  af disse 
gruppers  særlige  behov; A. ALMINDELIGE  BEMÆRKNINGER  TIL  ET 
SOCIALT  HANDLINGSPROGRAM 
Udvalget  bifalder  derfor  den  erklæring,  der  blev 
fremsat  af stats-  og regeringscheferne  for det udvide-
de Fællesskab  på topmødet  i Paris  i oktober  1972, 
om at kraftig  handling  på det  sociale  område  skal 
tillægges  samme  betydning  som  gennemførelsen  af 
den økonomiske  og monetære  union.  Det  støtter  især 
opfordringen  til Fællesskabets  institutioner  om inden 
1. januar  1974  at vedtage  et handlingsprogram,  der 
indebærer  både  konkrete  foranstaltninger  og tilsva-
rende  midler  for en fællesskabssocialpolitik. 
Udvalget  venter  ikke  blot,  at en fællesskabssocialpo-
litik knyttes  nært  sammen  med  politikken  på andre 
områder,  men  det  går  også  ind  for,  at målene  for 
det sociale  handlingsprogram  betragtes  som  en for-
pligtende  rettesnor  ved  alle  fællesskabsbeslutninger. 
Målet  med  en fællesskabssocialpolitik  skal  være,  at 
folk kan  udfolde  deres  evner  og tilfredsstille  deres 
behov.  Den  skal  gøre  det muligt  at have  en sikker 
arbejdsplads,  at have  en rimelig  indkomst  — såvel  i 
den erhvervsaktive  alder  som  efter  — at være  be-
skyttet  imod  livets  uforudsete  omskiftelser,  at leve  i 
sunde  omgivelser,  at bidrage  til udformningen  af de-
res familieliv  og sociale  liv og til stadighed  at forbed-
re disse. 
Udvalget  er dog  klar  over,  at en socialpolitik  på 
fællesskabsplan  forudsætter  effektive  virkemidler,  der 
kræver  en vidtgående  overførsel  af socialpolitiske  be-
slutningsbeføjeilser  til Fællesskabet.  Men  dette  kan 
kun accepteres  af de økonomiske  og sociale  grupper, 
hvis fællesskabsinstitutionerne  demokratiseres  i ud-
strakt  grad,  og folk  bliver  draget  stærkere  ind  i de 
økonomiske,  sociale  og politiske  beslutninger.  Et 
fællesskab,  der består  af medlemsstater,  der betragter 
en demokratisk  grundopbygning  som  den  eneste  ga-
ranti  for sikringen  af menneskeværdigheden  og beva-
relsen  af frihedsrettighederne,  må også  — for at kun-
ne vise  indre  og ydre  troværdighed  — basere  sin op-
bygning  på demokratiske  principper. 
Nr. C 37/32 De Europæiske  Fællesskabers  Tideride 1. 4. 74 
I. FULD  BESKÆFTIGELSE  OG  BEDRE  BESKÆFTI-
GELSESBETINGELSER 
Retten  til arbejde  er ligesom  arbejdskraftens  frie 
bevægelighed  en væsentlig  social  grundrettighed.  Folk 
har ikke  blot  krav  på en arbejdsplads,  men  også  den 
størst  mulige  sikring  af en til deres  evner  og interes-
ser svarende  beskæftigelse  i det område,  hvor  de bor. 
Ligeledes  må de selvstændige  erhvervsdrivendes  etab-
leringsret  betragtes  som  en social  grundrettighed;  de 
sociale  konsekvenser  og udviklingen  heraf  er hidtil 
blevet  forsømt  af Fællesskabet. 
Det må derfor  anerkendes,  at det vigtigste  mål  for en 
fællesskabsøkonomisk  og -socialpolitik  er gennemfø-
relsen  og sikringen  af den  fulde  beskæftigelse  — 
både  kvantitativt  og kvalitativt  set — og forbedrin-
gen af beskæftigelsesbetingelserne  for alle  erhvervs-
drivende.  Dette  skal  sikres  ved  hjælp  af en afstemt 
økonomisk  politik,  der  sikrer  en vedvarende  og af-
balanceret  økonomisk  vækst,  ved  hjælp  af en fælles-
skabs  regional-,  struktur-  og arbejdsmarkedspolitik, 
der tilvejebringer  et tilstrækkeligt  og differentieret 
udbud  af arbejdspladser  og stillinger  og ved  en grad-
vis udvikling  af en almen  og faglig  uddannelsespoli-
tik på fællesskabsplan  for at forøge  arbejdstagernes 
og de erhvervsdrivendes  faglige  bevægelighed,  der 
sætter  dem  i stand  til at udnytte  de muligheder,  ar-
bejdsmarkedet  og erhvervslivet  tilbyder. 
Det stående  udvalg  for beskæftigelse,  der skal  under-
søge  principperne  for iværksættelsen  af en fælles  be-
skæftigelsespolitik,  bør sættes  i stand  til at koordine-
re det arbejde,  der udføres  af de forskellige  nationa-
le og fælles  fonds  og institutioner,  der  sidder  inde 
med kompetence  på dette  område.  Det  bør  endvide-
re varetage  de indbyrdes  forbindelser,  der er mellem 
egnsudviklings-  og beskæftigelsespolitik.  Dette  bety-
der, at det  stående  udvalg  for  beskæftigelse  re-
gelmæssigt  holder  møder  inden  for rammerne  af sine 
særlige  beføjelser,  for i rette  tid at kunne  foreslå  de 
konkrete  foranstaltninger,  der  skal  skabe  mulighed 
for gennemførelsen  af en politik  for  fuld  og bedre 
beskæftigelse.  Det  er ønskeligt,  at det  har  et nært 
samarbejde  med  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg, 
hvis institutionelle  beføjelser  i økonomiske  og so-
cialpolitiske  spørgsmål  inden  for  Fællesskabet,  som 
fastsat  i traktaterne,  er langt  mere  vidtgående. 
1. Regionalpolitik 
De regionale  uligheder  truer  ikke  blot  den  fulde  be-
skæftigelse,  de formindsker  også  de lige  muligheder 
og påvirker  livskvaliteten.  Derfor  ser man  med  til-fredshed  på, at stats-  og regeringscheferne  i høj grad 
giver  fjernelsen  af regionale  og strukturelle  uligheder 
inden  for Fællesskabet  forrang. 
En regionaludviklingspolitik  er snævert  forbundet 
med Fællesskabets  sociale  handlingsprogram.  Udval-
get håber  derfor,  at den  europæiske  egnsudviklings-
fond  snarest  vil blive  oprettet.  Den  må have  tilstræk-
kelige  midler,  som  skal  tildeles  efter  objektive  krite-
rier, således  at den eksisterende  regionale  uligevægt  på 
det fælles  marked  kan  fjernes,  og især  i de områder, 
hvor  behovet  herfor  er størst. 
Triparitetiske  udvalg  på regionalt  plan,  sammensat  af 
repræsentanter  for  fagforeninger,  arbejdsgiverfor-
eninger  og andre  sociale  og økonomiske  grupper 
sammen  med  repræsentanter  for de myndigheder,  der 
er ansvarlige  for egnsplanlægning,  kan  yde  et værdi-
fuldt  bidrag  til samordningen  af medlemsstaternes 
politik  og til kontrollen  med  fondens  fordeling. 
I denne  forbindelse  kan  der  henvises  til studien  fra 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  over  »iværksæt-
telsen  af en fælles  regionalpolitik«.  Den  påpeger  nød-
vendigheden  af en langfristet  planlægning  af egnsud-
viklingen,  idet  de generelle  og specielle  foranstaltnin-
ger efter  fastlæggelsen  af den  ydre  ramme  skal  indfø-
jes i en sammenhængende  og omfattende  plan. 
»Fællesskabets  vigtigste  mål  — rodfæstet  i demokra-
tiets væsen  — består  i at sikre  det frie  valg  af bopæl, 
arbejdsplads  og erhverv.  Rent  konkret  betyder  dette, 
at der  på regionalt  plan,  i alle  dele  af Fællesskabet 
og på alle  områder  må være  så ensartede  levevilkår 
som muligt:  aflønning,  arbejdspladser,  kvalifikatio-
ner og avancement,  kollektive  og sociale  faciliteter, 
forskelligartede  beskæftigelsesmuligheder,  miljø  osv.« 
2. Arbejdsmarkedspolitik 
Allerede  i nær  fremtid  vil den  omfattende  vandring 
inden  for Fællesskabet  stille  tilvandringslandene  over 
for uløselige  sociale  problemer,  der er resultatet  af et 
stort  antal  vandrende  arbejdstageres  optagelse  i et 
fremmed  samfund.  Som  følge  deraf  må målet  for en 
arbejdsmarkedspolitik  på fællesskabsplan  være  ophæ-
velsen  af den  strukturelle  ulighed  mellem  udbud  og 
efterspørgsel  på de regionale  arbejdsmarkeder  for  i 
1. 4. 74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 37/33 
så stor  udstrækning  som  muligt  at fjerne  enhver 
form  for tvungen  vandring.  Tvungen  vandring  bela-
ster hele  samfundet  med  anselige  økonomiske  og so-
ciale  omkostninger  og griber  dybt  ind  i menneskets 
personlige  rettigheder. 
I denne  forbindelse  skal  man  også  tage  særligt  hen-
syn til beskæftigelsesmulighederne  for de ringere  stil-
lede befolkningsgrupper.  En tilfredsstillende  indlem-
melse  af disse  befolkningsgrupper  forøger  ikke  blot 
det økonomiske  udbytte,  men  er også  i overensstem-
melse  med  et grundlæggende  humanitært  krav  fra 
samfundets  side. må forstærke  deres  konsultationer,  kan  benytte  sig af 
informationssystemet  om  arbejdssituationen  i 
Fællesskabet. 
Samarbejdet  mellem  medlemsstaternes  arbejdsanvis-
ningsmyndigheder,  som  må tage  hensyn  til og støtte 
Fællesskabets  politik  inden  for styring  af investerin-
ger, egnsudvikling,  faglig  uddannelse  og arbejdsta-
gernes  flytninger,  bør  især  omfatte  formidlingen  af 
arbejdstagere,  også  fra andre  medlemsstater,  tilveje-
bringelsen  af arbejdspladser  i mindre  udviklede  egne 
og til de ringere  stillede  befolkningsgrupper  samt 
erhvervsvejledning. 
a) Harmonisering  af arbejdsmarkedsstatistikkerne 
En arbejdsmarkedspolitik  på  fællesskabsplan  må 
skabe  en omfattende  gennemsigtighed  af arbejdsmar-
kederne,  hvilket  skal  opnås  ved  detaljerede,  kort-  og 
mellemfristede  beskæftigelsesprognoser.  Medlemssta-
ternes  institutioner,  fremgangsmåde  og  statistiske 
data,  som  stadig  udviser  væsentlige  forskelle,  skal 
harmoniseres  for  at muliggøre  en kontinuerlig  un-
dersøgelse  af alle  aspekter  af det fælles  arbejdsmar-
ked. For  at opnå  bedre  forudsætninger  for at træffe 
arbejdsmarkedspolitiske  beslutninger  inden  for 
Fællesskabet,  bør  man  undersøge  arten,  omfanget  og 
følgerne  af den  konjunkturbestemte,  regionale  og 
sektorbestemte  underbeskæftigelse  og arbejdsløshed, 
også  med  henblik  på arbejdstagerens  faglige  evner. 
For at udnytte  alle  oplysninger,  især  for at sammen-
ligne  udbud  og efterspørgsel  på arbejdsmarkedet, 
skal der  ufortøvet  opbygges  et europæisk  databe-
handlingssystem.  Som  Det  økonomisk  og sociale  Ud-
valg har  understreget  det  i sin udtalelse  om  »For-
slag til Rådets  forordning  (EØF)  om udarbejdelse  af 
en ensartet  statistik  om  fremmed  arbejdskraft«,  er 
det i den  forbindelse  nødvendigt,  at alle  medlemssta-
ter bidrager  med  det nødvendige  materiale. 
I dette  system  bør  også  indgå  oplysninger  fra virk-
somhederne.  Som  det  allerede  er blevet  anført  i ud-
talelsen  fra Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  om 
»Foreløbige  retningslinjer  for  et program  for  en 
fællesskabssocialpolitik«,  må  investeringsplanerne 
være  kendt,  som  jo er hovedindikatorer  i forbindelse 
med prognoser  inden  for beskæftigelsen. 
b) Samarbejde  mellem  arbejdsanvisningsmyndighe-
derne 
Ai særlig  betydning  for fælles  arbejdsmarkedspolitik 
er et snævert  samarbejde  mellem  arbejdsformidlin-
gerne  i medlemsstaterne.  Arbejdsformidlingerne,  der Et af de mest  påtrængende  problemer,  der kræver  en 
snarlig  løsning,  er retten  til udlejning  og leje  af ar-
bejdstagere.  Medlemsstaternes  arbejdsanvisningsmyn-
digheder  bør  på grundlag  af en samordnet  lovgiv-
ning for Fællesskabet  især  beskæftige  sig med  dette 
aspekt  af arbejdsmarkedet. 
c) Udformning  af den europæiske  socialfond 
Den europæiske  socialfond  må videreudvikles  til et 
effektivt  instrument  i en fællesmarkedspolitik  på 
fællesskabsplan,  således  at man  ikke  blot  bekæmper 
den regionale  og sektorbestemte  underbeskæftigelse 
og arbejdsløshed,  som  må tillægges  større  betydning, 
men også  forebygger  truende  arbejdsløshed  og for-
bedrer  beskæftigelsesbetingelserne.  Med  henblik  her-
på bør  der  først  og fremmest  udvikles  en fælles-
skabsordning  for indkomststøtte  under  omskoling  og 
flytning. 
Visse  medlemmer  ønsker  at sikre,  at de arbejdstage-
re, der rammes  af omskolings-  og flytteforanstaltnin-
ger, opretholder  deres  hidtidige  fulde  arbejdsindtægt 
under  omstillingen. 
Andre  medlemmer  anser  kun  en rimelig  fast  udlig-
ning for rigtig,  fordi  de mener,  at tildelingen  af en 
fuld arbejdsindtægt  vil være  diskriminerende  over  for 
erhvervsaktive  arbejdstagere,  som  dog  tidligere  har 
haft forskellig  indtægt. 
Atter  andre  ønsker  at sikre,  at disse  foranstaltninger 
i lignende  udformning  også  kan  komme  de selvstæn-
dige erhvervsdrivende  til gode,  hvis  indtægt  eller  so-
ciale  stilling  ikke  tillader  dem  at deltage  i omsko-
lings-  og videreuddannelseskurser,  som  er en afgø-
rende  forudsætning  for deres  økonomiske  tilpasning. 
Den finansielle  støtte  fra den  europæiske  socialfond, 
som må  forhøjes  betydeligt,  må  koordineres  med 
foranstaltningerne  fra de andre  europæiske  fonds.  I 
» 
Nr. C 37/34 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 1. 4. 74 
den forbindelse  må kriterierne  for tildeling  af støtte 
forbedres  på grundlag  af indvundne  erfaringer. 
3. Faglig  uddannelse 
Som det  fremgår  af »Forslag  til en studie  over  de 
almene  og faglige  uddannelsessystemer  i De euro-
pæiske  Fællesskaber«,  skyldes  de strukturelle  forskelle, 
der i stor  udstrækning  påvirker  ligheden  i uddannel-
ses* og erhvervsmulighederne  i Fællesskabet,  de for-
skelligartede  sociale,  økonomiske  og teknologiske  ud-
viklingsbetingelser  i medlemsstaterne. 
For at yde  et ægte  bidrag  til retfærdighed  i uddannel-
sen, d.v.s.  til virkeliggørelsen  i praksis  af garantien 
om lige  uddannelsesmuligheder  inden  for  hele 
uddannelsessystemet,  for at være  på højde  med  den 
økonomiske  udvikling  og for at opfylde  industrisam-
fundets  teknologiske  krav,  skal  de i studiet  anførte 
principper  gennemføres  og den  faglige  uddannelse 
gradvist  samordnes. 
Efter  visse  medlemmers  mening  skal  den  faglige  ud-
dannelse  som  en fast  bestanddel  integreres  i det al-
mene  uddannelsessystem. 
»Sociale  fremskridt  i Fællesskabet  må  ikke  være  et 
mere  eller  mindre  tilfældigt  resultat  af den  økono-
miske  politik.  På baggrund  af en harmoniseret  ud-
dannelsespolitik,  som  selvfølgelig  også  omfatter  den 
faglige  uddannelse,  skal  de opnå  den  betydning,  der 
retteligt  tilkommer  dem«. 
a) Oprettelse  af et europæisk  institut  for  erhvervs-
uddannelsesforskning  og  erhvervsvejledning 
Udvalget  henviser  til sit forslag  om oprettelse  af et 
europæisk  institut  for  erhvervsuddannelsesforskning 
og erhvervsvejledning  for at sætte  de rådgivende  og 
beslutningsdygtige  forsamlinger  i stand  til at drage 
de nødvendige  følgeslutninger  og tage  beslutning  om 
den praktiske  harmonisering  af målene  for ungdoms-
og voksenundervisningen. 
b) Indførelse  af uddannelsesferie 
Industrisamfundets  økonomiske  og sociale  udvikling 
kræver  — både  med  henblik  på ændringerne  på ar-
bejdsmarkedet  og ændringerne  i de enkelte  fags  ind-
hold  — en hidtil  ukendt  investering  i uddannelsen, 
der ikke  afsluttes  med  endt  skolegang,  ej heller  knyt-
tes til en bestemt  alder,  men  varer"  hele  livet. For at støtte  den  enkeltes  uddannelsesbehov  skal  ar-
bejdskraften  i Fællesskabet  derfor  efter  visse  med-
lemmers  mening  og på betingelser,  der  senere  skal 
fastlægges,  sikres  en betalt  uddannelsesferie,  der skal 
anvendes  til almen  og samfundsmæssig  uddannelse  og 
til faglig  uddannelse  og videreuddannelse,  og som 
ikke må medføre  økonomiske  tab eller  andre  ulem-
per. Uddannelsesferien  bør  også  kunne  anvendes  til 
almindelig  og samfundsmæssig  uddannelse. 
Desuden  skal  det  undersøges,  hvordan  man  på lig-
nende  måde  kan  tage  hensyn  til de selvstændige 
erhvervsdrivendes  uddannelsesbehov. 
c) Anerkendelse  af eksamensbeviser 
En gradvis  harmonisering  af den  almene  og faglige 
uddannelses  mål  og  indhold  skal  hurtigst  muligt 
gøre  det muligt  at sammeligne  og gensidigt  anerken-
de certifikater  og eksamensbeviser. 
II. FORBEDRING  AF  ARBEJDS-  OG  LEVEVILKÅRENE 
Til forbedring  og gradvis  tilnærmelse  af arbejds-  og 
levevilkårene  må Fællesskabet  formulere  en socialpo-
litik,  der er baseret  på fælles  mål,  og som  tilvejebrin-
ger de nødvendige  instrumenter.  Dermed  ville  man 
forhindre,  at medlemsstaternes  sociale  systemer  fort-
sat udvikler  sig i forskellig  retning,  og man  kunne  i 
stedet  gradvist  tilnærme  deres  positive  udvikling  til 
hinanden. 
Først  og fremmest  må man  tænke  på sikringen  af ar-
bejdspladserne,  på forbedring  af den  sociale  sikring 
og på dennes  gradvise  udbredelse  til andre  befolk-
ningsgrupper.  De erfaringer,  man  i forskellige  med-
lemsstater  har  gjort  med  de sociale  omsorgsforan-
staltninger,  skal  af Fællesskabet  udnyttes  til at forbe-
dre socialforsorgen  i de andre  medlemsstater.  Der 
skal også  tages  særligt  hensyn  til familien  for i en 
ændret  samfundsmæssig  situation  at sikre  de menne-
sker,  der har  familieforpligtelser,  udstrakt  selvudfol-
delse  og beslutningsfrihed. 
Det er dog  ikke  hensigtsmæssigt  at gennemføre  en 
skematisk  harmonisering  af de sociale  ordninger  i 
Fællesskabets  forskellige  lande.  Det  er ikke  i over-
ensstemmelse  med  befolkningernes  traditioner  og 
værdiforestillinger.  Sålænge  Fællesskabet  endnu  ikke 
har fuldt  udbyggede  demokratiske  strukturer,  må 
der i medlemsstaterne  også  være  tilstrækkeligt  spille-
rum,  så der kan  tages  hensyn  dertil. 
Det er dog  nødvendigt  med  en harmonisering  ad 
fremskridtets  vej  på de områder,  hvor  forskellige 
løsninger  ville  føre  til, at de sociale  ordninger  udvik-
1. 4. 74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 37/35 
lede sig  bort  fra  hinanden.  Målet  er en overens-
stemmelse,  ikke  blot  af de sociale  ydelser,  men  også 
af de sociale  ordninger.  Inden  for  denne  definition 
bør man  ved  harmoniseringen  tage  hensyn  til de 
fremskridt,  der er opnået  i medlemsstaterne. 
4. Sikring  af arbejdspladserne 
Sikkerheden  på arbejdspladserne  trues  ikke  blot  af 
den konjunkturbestemte  udvikling,  men  også  af øko-
nomiske,  tekniske  og organisatoriske  ændringer.  Af 
denne  grund  må  arbejdstagerne  også  beskyttes  mod 
de sociale  ulemper  i forbindelse  med  fusioner,  ratio-
nalisering  og nedlæggelse  af virksomheder. 
Derfor  er fælles  bestemmelser  til sikring  af indkom-
sten ved  tab  af arbejdsplads  og til forbedring  af be-
skyttelse  mod  opsigelse  særlig  vigtige.  Der  må opstil-
les juridiske  bestemmelser,  der  gør  det  muligt  at 
kontrollere  de motiver,  der  påberåbes  i forbindelse 
med afskedigelser  under  forhold,  der  kan  kontrolle-
res retligt. 
Visse  medlemmer  er af den  opfattelse,  at også  de 
selvstændige  erhvervsdrivende  bør  nyde  effektiv  be-
skyttelse  imod  ulemperne  i forbindelse  med  økono-
miske  ændringer.  Dette  gælder  for  sikringen  af ar-
bejdspladser,  der  er underkastet  tekniske  og økono-
miske  ændringer  såvel  som  for  beskyttelsen  mod 
samfundsøkonomiske  beslutninger. 5. Social  sikring 
Udbygningen  af den  sociale  sikring  er det  vigtigste 
middel  til forbedring  af livskvaliteten  for  arbejdsta-
geren  og andre  befolkningsgrupper.  Fællesskabet  må 
opstille  en liste  over  sociale  grundprincipper  for  at 
nå frem  til fælles  kriterier  og mål  for videreudviklin-
gen af sociale  sikringssystemer  i medlemsstaterne. 
For at gøre  de sociale  systemers  gyldighedsområde, 
ydelser  og finansiering  sammenlignelige  og for  at 
gøre  det muligt  at videreudvikle  et retfærdigt  system, 
skal det  europæiske  socialbudget  snarest  udbygges. 
Frem  for  alt skal  informationsmanglerne  elimineres, 
statistikkerne  standardiseres  og de sociale  indikato-
rer ensartet  fastlægges.  Opstillelsen  af et europæisk 
socialbudget  skal  gøre  det  muligt  at etablere  den 
nødvendige  gennemsigtighed  af den  sociale  sikring  i 
Fællesskabet,  især  med  henblik  på udvidelsen  og fi-
nansieringen. 
For at udelukke  forskelsbehandling,  der  er i mod-
strid  med  den  sociale  retfærdighed,  skal  den  sociale 
sikrings  gyldighedsområde  udvides  til alle  arbejdsta-
gere og  andre  befolkningsgrupper.  Optagelse  af 
selvstændige  erhvervsdrivende  i den  på gensidigheds-
princippet  baserede  sooialforsikring,  der  finansieres 
via bidrag,  kan  dog  kun  forventes,  når ingen  negativ 
risikoselektion  følger  deraf  og nye  forsikringsgrup-
per ved  lige  rettigheder  også  overtager  de samme 
pligter. 
a) Beskyttelse  ved  masseafskedigelser 
Udvalget  opfordrer  Ministerrådet  til hurtigst  muligt 
at vedtage  de foreslåede  »Retningslinier  for samord-
ningen  af medlemsstaternes  retsforskrifter  om masse-
afskedigelser«.  Udvalget  udtrykker  det håb,  at Kom-
missionen  i sit ændrede  forslag  vil tage  hensyn  til de 
i udtalelsen  anførte  bemærkninger. 
Derefter  skal  der  især  fastsættes  ensartede  forskrifter 
for arbejdsgiverens  anmeldelsespligt,  således  at ar-
bejdsanvisningsmyndighederne  rettidigt  bliver  i stand 
til at iværksætte  foranstaltninger  til arbejdsformid-
ling,  omskoling  og fortsat  beskæftigelse  af arbejdsta-
geren. 
b) Sikring  af allerede  erhvervede  kraf 
Arbejdstagere,  der mister  deres  stilling,  skal  modtage 
en rimelig  erstatning  for tabet  af erhvervede  krav  på 
de socialydelser,  der  specielt  påhviler  virksomheden 
og af sådanne  tilsagn,  der må betragtes  som  udskud-
te lønbetalinger. a) Forbedring  af renteydelserne 
Renteforsikringerne  (folkepensionsordninger  på for-
sikringsbasis)  skal  sikre  opretholdelsen  af den  leve-
standard,  der blev  opnået  i den  erhvervsduelige  alder 
og tilpasse  ydelserne  efter  den  gennemsnitlige  lønud-
vikling.  Alle  ældre  borgere  må sikres  en rimelig  ind-
komst,  som  skal  gøre  det  muligt  at leve  et værdigt 
liv uden  mangler. 
For at fjerne  forskelsbehandlingen  af de mindre  be-
gunstigede  lønmodtagere  i struktursvækkede  områder 
og undervurderede  erhverv,  skal  der  i givet  fald  un-
der hensyntagen  til bidragstiden  — fastsættes  en 
mindsterente  i bidragssystemerne. 
Ifølge  visse  medlemmer  skal  forskelsbehandlingen  af 
kvinder  fjernes  igennem  en gradvis  gennemførelse  af 
et selvstændigt  rentekrav.  Forskelle  i indtægten,  der 
har indflydelse  på rentens  højde,  skal  udlignes  i ri-
melig  grad.  Den  tid,  der  medgår  til børnenes  opdra-
Nr. C 37/36 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 1. 4. 74 
gelse,  skal  i rimeligt  omfang  medregnes  i forsikrings-
riden. 
b) Standardisering  af arbejdsløshedsforsikringssyste-
merne 
Arbejdsløshed  er ikke  nogen  forsikringsberettiget  ri-
siko,  fordi  den  ikke  er afhængig  af forudberegnelige 
faktorer.  Overstiger  arbejdsløshedskvoten  i hele  øko-
nomien  eller  i enkelte  erhvervsgrene  en vis højde, 
der ikke  kan  forventes  dækket  af forsikringselska-
berne,  må hele  samfundet  bære  denne  byrde. 
Man  må også  sørge  for,  at der  ikke  findes  »huller« 
mellem  de sociale  ydelsessystemer.  Det  må sikres,  at 
der ikke  finder  nogen  standsning  af understøttelses-
betalingen  sted,  når  andre  endnu  ikke  er forpligtet 
til at betale  ydelser. 
c) Forbedring  af sikringen  i sygdomstilfælde 
Medlemsstaternes  sygeforsikringer  skal  sikre  lige  ad-
gang  til lægebehandling.  Klasseforskelle,  der giver  de 
mindre  begunstigede  befolkningsgrupper  en ringere 
lægebehandling,  skal  fjernes. 
Efter  visse  medlemmers  mening  burde  det  undersø-
ges, om  den  fortsatte  lønudbetaling  fra arbejdsgive-
rens side  i en vis periode,  hvor  arbejdstageren  er 
uarbejdsdygtig  — et system  der  i en medlemsstat 
gælder  for alle  arbejdstagere  — kan  overføres  på de 
andre  medlemsstater. 
6. Sundhedssikring 
Sundheden  påvirkes  i stadig  større  grad  af industri-
samfundets  byrder.  Et mål  for en progressiv  social-
politik  må derfor  være  at skabe  forudsætninger  for, 
at alle  mennesker  i Fællesskabet  i samme  udstræk-
ning  — frem  for alt uden  hensyntagen  til deres  øko-
nomiske  forhold  — har  mulighed  for at bevare  deres 
sundhed  og i tilfælde  af sygdom  at genvinde  den,  så 
vidt det kan  lade  sig gøre. 
Netop  fordi  sundheden  er en vigtig  forudsætning 
for personlighedens  frie  udfoldelse,  må hver  borger  i 
samme  grad  sikres  muligheden  for dens  bevarelse  og 
genvindelse  gennem  udviklingen  af mere  intensive 
programmer  for  oplysning  i forbindelse  med  hel-
bredsspørgsmål  samt  foranstaltninger  fra  sund-
hedsvæsenets  side  til forebyggelse  og skabelsen  af 
muligheder  for tidlig  diagnosticering. a) Udbygning  af forebyggende  forsorg  og tidlig  diag-
nosticering 
Udbygningen  af den  forebyggende  og den  tidlige 
diagnosticering  bør  spille  en væsentlig  rolle  ved  vide-
reudviklingen  af sundhedsvæsenet.  I den  forbindelse 
kommer  det ikke  an på det  uomtvistelige  økonomi-
ske udbytte,  men  snarere  på det  menneskelige  og 
sociale. 
Ud over  almindelige  foranstaltninger  i forbindelse 
med den  forebyggende  forsorg,  er der behov  for for-
anstaltninger  inden  for den  sociale  sygeforsikring  for 
at finde  frem  til de mennesker,  der  befinder  sig i en 
sundhedsfarlig  tilstand  eller  er udsat  for bestemte  ri-
sici. 
Parallelt  dermed  må udbygningen  af den  tidlige  diag-
nosticering  fremmes.  Sygeforsikringsyderne  skal  op-
fordres  til at samarbejde  med  læger  for  at udvikle 
modeller  til tidlig  diagnosticering,  som  efter  at deres 
egnethed  er bevist,  kan  tages  i betragtning  af lovgiv-
ningen. 
b) Revalidering 
Handicappede  skal  have  mulighed  for i rette  tid,  så 
godt  og så længe  som  muligt  at blive  indpasset  i sam-
fundet,  i et arbejde  og et erhverv. 
Et tæt net af oplysnings-  og rådgivningssteder  for re-
validering  skal  i god  tid oplyse  og rådgive  de handi-
cappede  om de forskellige  revalideringsmuligheder. 
7. Arbejdsbeskyttelse  og arbejdssikkerhed 
Ulykkesfrekvensen  og antallet  af erhvervssygdomme 
giver  i alle  medlemsstater  anledning  til bekymring. 
Den psykiske  og fysiske  belastning  på arbejdsplad-
sen besegler  i dag  i udstrakt  grad  mange  menneskers 
sundhedsmæsige  skæbne.  Den  arbejdsmedicinske  og 
sikkerhedstekniske  rådgivning  og hjælp  til arbejdsta-
geren  er derfor  af særlig  betydning  for dennes  beva-
relse  af sundheden.  Arbejdsmetoderne  og arbejdsbe-
tingelserne  skal  afpasses  efter  menneskets  krav.  For 
at virkeliggøre  disse  krav  skal  et tilstrækkeligt  antal 
fagligt  uafhængige  bedriftslæger  og sikkerhedstekni-
kere ansættes  i virksomhederne  og administrationerne. 
Nogle  medlemmer  vil dog  gerne  understrege,  at fag-
ligt uafhængige  bedriftslæger  og sikkerheds>teknikere 
ikke kun  kan  sikres  gennem  statslige  organisationer, 
men også  gennem  virksomhederne. 
1. 4.74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr, C 37/37 
a) Udarbejdelsen  af  en prioritetsliste 
Under  medvirken  af fagforeningerne  og arbejdsgiver-
organisationerne  tillige  med  repræsentanterne  for 
dem,  der bruger  maskiner  og anlæg,  bør  Fællesskabet 
udarbejde  en prioritetsliste  med  hensyn  til arbej-
derbeskyttelse,  der  tager  sit udgangspunkt  i arbejds-
giverens  uomtvistelige  ansvar  for  tilvejebringelsen  af 
sikre  og sunde  arbejdspladser. 
Med  dette  for øje skal  de i medlemsstaterne  kompe-
tente  myndigheder  for  arbejdssikkerhed,  arbejdshy-
gienje  og arbejdsmedicin  arbejde  sammen,  for  at til-
passe  de statistiske  dato  om  erhvervssygdomme,  ar-
bejdsulykker  og  erhvervsbetingede  dødsfald  og 
fastlægge  grænseværdier  for  arbejdssikkerheden  og 
arbejdshygiejne  tillige  med  miljøbeskyttelse.  De 
pågældende  statistikker  skal  offentliggøres. 
b) Vedtagelse  af mindsteforskrifter 
Medlemsstaternes  bestræbelser  på  at forbedre  ar-
bejdsbeskyttelsen  burde  samordnes.  Medlemsstater-
nes forskellige  forskrifter  om  arbejdsbeskyttelse  bør 
gradvist  erstattes  af fælles  mindsteforskrifter. 
8. Miljøbeskyttelse 
Erfaringen  har  vist,  at effektive  foranstaltninger  til 
miljøbeskyttelse  absolut  kan  gennemføres  med  held. 
Alligevel  antager  ødelæggelserne  af miljøet,  der  skyl-
des den  ofte  ukontrollerede  brug  af moderne  tekno-
logi samt  den  økonomiske  vækst  og koncentrationen 
af industrier  i visse  områder,  en for  befolkningen 
stadig  mere  truende  form. 
Skaderne  på miljøet  truer  i princippet  alle  menne-
sker.  Dog  rammes  arbejdstagerne  i de lavere  ind-
komstgrupper  hårdest.  De er i deres  hjem,  frem  for 
alt i koncentrationsområderne,  og også  ofte  på ar-
bejdspladserne  i særlig  stor  udstrækning,  udsat  for 
forurening  og forgiftning  af luften  samt  støj.  Derfor 
har netop  arbejdstagerne  i de lavere  indkomstgrup-
per stor  interesse  i effektive  miljøbeskyttelsesforan-
staltninger. 
I denne  forbindelse  henviser  Udvalget  til sin udtalel-
se om  miljøbeskyttelse,  i hvilket  det  opfordrede  til 
omgående  vedtagelse  af et handlingsprogram  for be-
varelse  og forbedring  af menneskets  miljø.  Man  bi-
falder,  at det  sociale  aspekt  i foranstaltningerne  til 
miljøbeskyttelse  og forbedring  af levevilkårene  un-
derstreges.  Anerkendelsen  af »forurenerbetaler«  — 
princippet,  der  fastslår  producentens  ansvar,  er uden tvivl  i fremskridt,  i modsætning  til at man  vælter 
omkostningerne  over  på samfundet  som  helhed. 
9. Vandrende  arbejdstagere 
Beskæftigelsen  af vandrende  arbejdstagere  i Fælles-
skabet  stiger  stadig.  I den  forbindelse  overstiger  an-
tallet  af arbejdstagere  fra tredjelande,  som  ikke  altid 
nyder  de samme  sociale  rettigheder,  langt  antallet  af 
arbejdstagere  fra Fællesskabets  medlemsstater,  der  i 
stor udstrækning  nyder  de samme  sociale  rettigheder 
som de indenlandske  arbejdstagere. 
En tilfredsstillende  indpasning  af de vandrende  ar-
bejdstagere  i tilvandringslandets  sociale,  sam-
fundsmæssige  og kulturelle  liv er dog  lykkedes  i lige 
så ringe  udstrækning  som  en fornuftig  genindpas-
ning  i afvandringslandene.  Socialforsorgen  for  van-
drende  arbejdstagere  støder  allerede  i dag  på vanske-
ligheder,  som  tilvandringslandene  næppe  kan  over-
vinde.  Bortset  fra  den  sociale  uretfærdighed,  som 
nødvendigvis  må  forårsages  deraf,  er de vandrende 
arbejdstagere  på grund  af manglende  sproglige  og 
juridiske  kundskaber  også  ofte  forhindret  i fuldt  ud 
at varetage  deres  rettigheder. 
Nogle  medlemmer  står  fast  på det  krav,  som  Det 
økonomiske  og sociale  Udvalg  første  gang  opstillede 
i sin  udtalelse  til »Foreløbige  retningslinier  til et 
program  for en socialpolitik«  på fællesskabsplan,  om 
at vedtage  en europæisk  vedtægt  for  vandrende  ar-
bejdstagere,  som  fastlægger  de vandrende  arbejdsta-
geres  faglige,  sociale,  politiske  og kulturelle  rettighe-
der på en ensartet  måde. 
Andre  medlemmer  udtaler  sig  imod  en  sådan 
vedtægt,  som  kunne  stille  de vandrende  arbejdstagere 
gunstigere  juridisk  set end  landets  egne  arbejdstage-
re. 
a) Reform  af udlændinges  retsstilling 
Medlemsstaternes  bestemmelser  om  udlændinges 
retsstilling,  der  ikke  forhindrer  uretfærdige  afgørelser 
fra de pågældende  myndigheders  side,  skal  reformeres 
på baggrund  af frihedsmæssige,  retsstatslige  og de-
mokratiske  principper  og samordnes  i Fællesskabets 
medlemsstater  for  at fjerne  den  retlige  usikkerhed 
for vandrende  arbejdstagere  fra tredjelande. 
Man  skal  især  sikre  et ensartet  og stadig  større  rets-
krav  på tildelingen  og forlængelsen  af opholdstilla-
delsen,  når  arbejdsanvisningsmyndigheden  har  givet 
arbejdstilladelse.  Opholdstilladelsen  skal  ikke  længe-
re knyttes  til en bestemt  virksomhed  eller  arbejds-
Nr. C 37/38 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 1. 4. 74 
plads,  idet  dette  betyder  en uforsvarlig  sammenkob-
ling af opholdsretten  og et enkelt  arbejdsforhold. 
De illegale  former  for formidling  og beskæftigelse  af 
vandrende  arbejdstagere  skal  gøres  strafbar. 
b) Arbejdsretlig  ligestilling 
Vandrende  arbejdstagere  skal  i alle  retsforhold,  der 
er affødt  af arbejdsforholdet,  fuldstændig  ligestilles 
med den  indenlandske  arbejdstager. 
c) Sikring  af etableringsretten 
Erhvervsdrivende,  der vandrer  til en anden  medlems-
stat, skal  bevare  de i deres  oprindelsesland  erhverve-
de rettigheder,  når de skifter  fra selvstændig  til ikke-
selvstændig  beskæftigelse,  eller  af en »afhængig«,  op-
bygger  en selvstændig  erhvervsvirksomhed. 
d) Forbedring  af de sociale  serviceordninger 
For at opnå  en bedre  indpasning  i tilvandringslan-
dene  skal  de vandrende  arbejdstageres  faglige  og 
sproglige  kvalifikationer  samt  sociale  og samfunds-
politiske  kundskaber  forbedres.  Med  henblik  på en 
senere  genindpasning  i oprindelseslandene  skal  for-
anstaltningerne  i forbindelse  med  den  faglige  uddan-
nelse  og videreuddannelse  af de vandrende  arbejds-
tagere  udbygges  under  hensyntagen  til afvandrings-
landenes  behov.  Arbejdsanvisningsmyndighederne  i 
af- og tilvandringslandene  bør  enes  om at stille  fag-
lig uddannelse  og socialhjælp  til rådighed  for  de 
vandrende  arbejdstagere. 
Visse  medlemmer  mener,  at arbejdsgivere,  der  be-
skæftiger  arbejdstagere,  skal  bidrage  til finansierin-
gen af disse  organer. 
De vandrende  arbejdstageres  sociale  forhold,  især  i 
forbindelse  med  beskæftigelse,  indtægt  og bolig,  skal 
forbedres. 
Især skal  der  tilvejebringes  et tilstrækkeligt  antal 
menneskeværdige  boliger  til en rimelig  leje.  I den 
forbindelse  skal  de vandrende  arbejdstagere  have  de 
samme  adgangsmuligheder  til det sociale  boligbygge-
ri som  indenlandske  arbejdstagere. 
For at sikre  lige  uddannelsesmuligheder  inden  for 
Fællesskabet  må man  lette  indpasningen  af de uden-
landske  børn  i værtslandenes  almendannende  og fag-
ligt orienterede  skolevæsen  under  særlig  hensynta-
gen til deres  sociale  og kulturelle  bånd. 10. Beskyttelse  af familien 
I takt  med  udviklingen  af det moderne  industrisam-
fund  er familien  blevet  stadig  mindre.  Formindskel-
sen af antallet  af generationer,  der  lever  sammen  i 
en husstand,  har i meget  stor  grad  vanskeliggjort  va-
retagelsen  af mange  traditionelle  familiepligter  og 
har forøget  de økonomiske,  sociale  og opdragel-
sesmæssige  byrder  for visse  familiemedlemmer.  Især 
arbejdstagere,  men  også  andre  erhvervsdrivende,  der 
samtidig  har  familieforpligtelser  over  for børn,  syge 
og gamle  mennesker,  er ofte  udsat  for særlige  byrder 
og konflikter,  når  de ønsker  eller  er tvunget  til at 
forene  erhvervsmæssige  og familiemæssige  forpligtel-
ser. En af forældrene  — endnu  i dag  almindeligvis 
moderen  — må  have  mulighed  for  udelukkende  at 
gå ind  for  børneopdragelse  eller  et erhverv.  Denne 
valgfrihed  skal  sikres  ved  tilstrækkelig  finansiel  støt-
te og udbygningen  af den  sociale  infrastruktur. 
a) Hjælp  til ældre  mennesker 
»Ældre  menneskers  stilling  i familien  er ligeledes 
ændret.  De er — selv  om de er økonomisk  sikret  i 
alderdommen  — henvist  til hjælp,  som  ikke  blot  let-
ter overgangen  fra tilværelsen  som  erhvervsaktiv  til 
tilværelsen  som  pensionist.  De må  derudover  også 
have  mulighed  for at deltage  i samfundsmæssige  ak-
tiviteter,  have  sikkerhed  for,  at de, såfremt  de bliver 
syge eller  får behov  for pleje,  forsørges  materielt,  og 
at de ikke  isoleres  rent  menneskeligt«. 
b) Tilvejebringelsen  af egnede  boliger 
For at sikre  børnerige  familier  ens udfoldelsesmulig-
heder,  må man  frem  for alt tage  hensyn  til disse  fa-
miliers  behov  i det sociale  boligbyggeri.  Disse  fami-
lier skal  have  fortrinsret  ved  tildelingen  af finansiel 
støtte. 
Nogle  medlemmer  mener,  at boligbyggeri  i landlige 
områder  har  en vigtig  funktion  i egnsudviklingen. 
Det bør  derfor  fremmes  af passende  foranstaltninger. 
Derved  ville  man  samtidig  modvirke  spekulationen 
på boligområdet  i koncentrationsområderne. 
c) Udbygning  af de socialpædagogiske  institutioner 
Socialpædagogiske  institutioner  — f. eks.  børnedag-
plejehjem  — som  ud over  at skulle  føre  opsyn  med 
børnene,  har  til opgave  at supplere  familiens  opdra-
gelses-  og dannelsesfunktion,  bør kraftigt  udbygges. 
1. 4. 74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 37/39 
d) Oprettelsen  af heldagsskoler 
Oprettelsen  af heldagsskoler,  der ud over  dannelses-
også  skal  varetage  plejefunktionen,  bør  stærkt  til-
skyndes. 
e) Udbygning  af sociale  og kulturelle  institutioner 
I fremtiden  skal  alle  sociale  og kulturelle  institutio-
ner, som  unge  og voksne  på alle  alderstrin  klart  har 
behov  for i by- og landområder,  medtages  allerede  i 
planlægningen  af det  almindelige  boligbyggeri,  idet 
forbedringen  af livskvaliteten  på fritidsområdet  i 
stor udstrækning  er afhængig  af udbygningen  af den 
sociale  infrastruktur. 
f) Midlertidig  fritagelse  fra arbejde 
Efter  nogle  medlemmers  mening  skal  der  fastsættes 
lovmæssige  bestemmelser  om,  at især  arbejdstagere  i 
en vis periode  kan  fritages  for arbejde  for at pleje 
og passe  syge  børn  og slægtninge,  der har  et særlig 
stort  behov  for pleje.  I dette  tidsrum  skal  arbejdsta-
geren  være  sikret  underhold. 
g) Vikartjeneste  for  selvstændige  erhvervsdrivende 
Der må  ligeledes  fastsættes  foranstaltninger,  som 
fremmer  oprettelsen  af en vikartjeneste,  som  kan  til-
byde  blandt  andre  selvstændige  erhvervsdrivende  de-
res hjælp  i tilfælde  af sygdom,  uddannelsesferie  og 
ferie. 
h) Familietillceg 
For deres  særlige  økonomiske  byrder  skal  familierne 
have  en rimelig,  med  den  økonomiske  udvikling 
voksende,  indkomstudligning. 
III. DEMOKRATISERING  AF  ØKONOMIEN 
Den tiltagende  koncentration  på det  fælles  marked, 
som har  afgørende  indflydelse  på den  økonomiske, 
sociale  og  samfundsmæssige  udvikling,  kan  efter 
nogle  medlemmers  mening  ikke  styres  med  en man-
gelfuld  konkurrencepolitik  i Fællesskabet,  med  en 
mangelfuldt  koordineret  konjunktur-  og økonomi-
politik,  med  en autonom  skatte-,  social-  og sam-
fundspolitik  i medlemsstaterne.  Den  ville  kræve 
handlekraftige  arbejdsmarkedsparter  på europæisk plan,  hvis  autonomi  ikke  måtte  begrænses,  og en 
kontrol  af de økonomiske  og sociale  beslutninger  på 
alle plan  — på arbejdspladsen,  i virksomheden,  i 
koncerner,  i egnene,  i den  samlede  økonomi  og på 
europæisk  plan. 
Nogle  af disse  medlemmer  er af den  opfattelse,  at 
demokratiseringen  af økonomien  ved  siden  af andre 
synspunkter  især  kræver  en hurtig  harmonisering  af 
selskabsretten  i Fællesskabet,  som  ikke  blot  skal  lette 
samarbejdet  mellem  virksomhederne,  men  også  stifte 
ensartede  medbestemmelsesrettigheder  for  arbejdsta-
gerne.  Andre  af disse  medlemmer  er derimod  af den 
opfattelse,  at det af principielle  grunde  skal  afslås,  at 
arbejdstagerne  repræsenteres  i virksomhedernes  orga-
ner, da det ikke  er i overensstemmelse  med  de nuvæ-
rende  sociale  forhold  i visse  medlemsstater.  Uafhæn-
gigt heraf  mener  alle  disse  medlemmer,  at organisati-
onsretten  og retten  til at indgå  overenskomster  skal 
udbygges  og beskyttes.  Dertil  hører  også  retten  for 
arbejdstagerrepræsentanterne  i de  multinationale 
virksomheder  til at varetage  internationale  kontakter 
og nedsætte  fælles  forsamlinger. 
Atter  andre  medlemmer  har  den  opfattelse,  at den 
tiltagende  koncentration,  som  fremmer  økonomiske 
og sociale  fremskridt,  er årsag  til, at der opstår  mere 
komplicerede  multinationale  virksomhedsstrukturer, 
mod hvilke  arbejdstagerne  må beskyttes  ved  en bed-
re information,  for at deres  følelse  af afhængighed 
så vidt  muligt  kan  overvindes.  Hovedproblemet  i 
den forbindelse  ville  være  at bevare  koncentrationens 
fordele  og samtidigt  formindske  eventuelle  ulemper. 
Fællesskabet  måtte  derfor  fortsætte  sine  bestræbelser 
på at harmonisere  selskabsretten  og planlægge  nye 
muligheder  for arbejdstagernes  deltagelse  i virksom-
hederne. 
Ifølge  disse  medlemmer  kunne  de opståede  proble-
mer løses,  såfremt  der blev  indledt  en dialog  mellem 
virksomhedsledelserne  og arbejdstagernes  repræsen-
tanter  i Fællesskabets  medlemsstater.  Med  henblik 
herpå  måtte  der  oprettes  egnede  organer,  som  på 
den ene  side  ville  muliggøre  en udveksling  af oplys-
ninger  om markedssituationen,  virksomhedernes  sta-
tus over  planer  og på den  anden  side  konsultationer 
om problemer  vedrørende  arbejdsforhold,  som  har 
direkte  indflydelse  på arbejdstagernes  forhold. 
I øvrigt  er disse  medlemmer  af den  opfattelse,  at de-
mokrati  er et politisk  system,  hvis  regler  ikke  alle 
uden  undtagelse  kan  overføres  til økonomien  og 
virksomhederne  uden  at disses  funktionsevne,  som 
er nødvendig  for almenvellet,  bringes  i fare. 
11. Organisa  tionsret 
Nogle  medlemmer  er af den  opfattelse,  at de sociale 
fremskridt  i overvejende  grad  er resultatet  af sociale 
Nr. C 37/40 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 1.4.74 
kampe.  Først  igennem  sammenslutning  i fagforenin-
ger og  igennem  arbejdskampe  kan  arbejdstagere 
udøve  et økonomisk  og socialt  pres  og forbedre  de-
res situation.  Som  følge  deraf  skal  begrænsninger  i 
retten  til arbejdskamp  fjernes. 
Andre  medlemmer  kan  tilslutte  sig  dette  synspunkt, 
som de finder  overdrevent,  men  understreger  dog,  at 
de sociale  fremskridt  også  er nået  ved  samarbejdet 
mellem  arbejdsmarkedets  parter,  og at det  kan  frem-
mes yderligere. 
a) Sikring  af organisationsretten 
Organisationsretten,  især  arbejdstagernes,  til at dan-
ne og til aktivt  at deltage  i fagforeninger,  herunder 
retten  til arbejdskamp,  skal  sikres  i alle  medlemssta-
ter efter  den  europæiske  socialdeklarations  forbille-
de. 
Disse  rettigheder  er i dag  fundamentale  bestanddele 
af et demokratisk  samfundssystem.  Enhver  over-
trædelse  af disse  rettigheder  vil  nødvendigvis  rejse 
tvivl  om et politisk  systems  demokratiske  karakter. 
b) Sikring  af strejkeretten 
Visse  medlemmer  går  ind  for  en ophævelse  af be-
grænsningen  i strejkeretten  i visse  medlemsstater  — 
især  indskrænkningen  i retten  til arbejdskamp  i for-
bindelse  med  overenskomstmæssige  mål,  og en ophæ-
velse  af strejkeforbudet  for  tjenestemænd  — en sik-
ring af internationale  arbejdskampe  — især  sympa-
tistrejker  — forbud  mod  lockout  i alle  medlemsstater, 
idet den  undergraver  våbenligheden  mellem  arbejds-
givere  og arbejdstagere  under  sociale  stridigheder,  da 
formålet  med  strejkeretten  er at udligne  arbejdstage-
rens  økonomiske  underlegenhed. 
Andre  medlemmer  ønsker  derimod  at udelukke  ar-
bejdskampe,  der  ikke  har  overenstkomstmæssige  mål 
— især  politiske  strejker  og sympatistrejker  på inter-
nationalt  plan.  Efter  deres  opfattelse  bør  strejker 
udelukkende  forfølge  mål,  der  tager  sigte  på at for-
bedre  indkomst-  og  arbejdsbetingelserne,  og  som 
overenskomstparterne  frit  kan  træffe  aftale  om.  Des-
uden  skulle  strejkeretten  kunne  begrænses  af de na-
tionale  myndigheder  for  at beskytte  almenvellet.  Dis-
se medlemmer  understreger,  at tjenestemænd,  som  er 
underkastet  et offentligretligt  tjenesteforhold,  i visse 
medlemsstater  ikke  har  strejkeret.  Desuden  skal  ar-
bejdstagerens  strejkeret  efter  deres  mening  modsva-
res af en ret  til lockout  fra  arbejdsgiverens  side  af 
hensyn  til balancen  mellem  arbejdsmarkedets  parter. 12. Overenskomstpolitik 
Det er udelukket,  at Fællesskabets  økonomiske  og 
sociale  lhål  kan  virkeliggøres  alene  gennem  love  og 
forordninger.  Lige  som  i medlemsstaterne  skal  kol-
lektive  overenskomster  derfor  også  i Fællesskabet 
udgøre  en retskilde,  der  skal  udbygges.  Resultatet  af 
udviklingen  i den  økonomiske  integration,  især  den 
internationale  placering  af investeringer,  produktion 
og afsætning  vil blive,  at det  snart  forekommer  hen-
sigtsmæssigt  at afslutte  overenskomstaftaler  på tværs 
af landegrænser,  hvilket  må  gøres  muligt  igennem  et 
ensartet  retsgrundlag. 
Udvalg  for  de enkelte  erhvervsgrene  med  det  formål 
at indlede  forhandlinger  på europæisk  niveau  for  at 
nå frem  til kollektive  overenskomster,  er andre  med-
lemmer  af den  opfattelse,  at sådanne  forhandlinger 
for de forskellige  erhvervsgrene  indebærer  den  fare, 
at målene  for  Fællesskabets  socialpolitik  kun  gen-
nemføres  brudstykkevis.  Kontakten  mellem  overens-
komstparterne  skal  i første  omgang  etableres  på 
tværfagligt  plan.  Et paritetisk  udvalg  på fællesskabs-
plan,  som  det  der  allerede  findes  i en medlemsstat, 
kunne  yde  en værdifuld  hjælp  hertil. 
Dog  er man  enige  om,  at også  på europæisk  plan  skal 
fastlæggelsen  af løn-  og arbejdsbetingelser,  som  der 
ikke  er lovgivet  om,  være  underkastet  arbejdsmarke-
dets parters  frie  forhandlingsret.  Derfor  skal  fagfor-
eningernes  og arbejdsgiverforeningernes  ret til at ind-
gå kollektive  overenskomster  sikres  og beskyttes  på 
alle niveauer. 
a) Opbygningen  af  et europæisk  overenskomstarkiv 
Forudsætningen  for  en sammenligning  af de overens-
komstpolitiske  resultater  i Fællesskabet  er en snarlig 
opbygning  af et europæisk  overenskomstarkiv,  hvori 
medlemsstaternes  overenskomstaftaler  samles  og vur-
deres. 
b) Harmonisering  af  overenskomstaftaleretten 
Så længe  de forskellige  retlige  forudsætninger  resulte-
rer i forskellige  retlige  konsekvenser,  er indgåelsen 
af overenskomstaftaler  på tværs  af landegrænser  ude-
lukket.  Mulighederne  for  under  medvirken  af ar-
bejdsmarkedets  parter  at harmonisere  overenskomst-
aftaleretten  inden  for  Fællesskabet  skal  derfor  un-
dersøges. 
Nogle  medlemmer  er af den  mening,  at alle  konkrete 
begrænsninger  skal  ophæves.  Ikke  kun  løn-  og  ar-
bejdsbetingelserne  skal  fastsættes  ved  kollektive  over-
enskomster,  men  også  forholdet  mellem  arbejdsgi-
verne  og arbejdstagerne  i de enkelt  virksomheder. 
1. 4. 74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 37/41 
Andre  medlemmer  anser  det derimod  for væsendigt, 
at der tydeligt  skelnes  mellem  de områder,  der enten 
kan afgøres  ved kollektive  overenskomster  eller  igen-
nem lovgivning.  Efter  deres  opfattelse  skal  kun  løn-
og arbejdsbetingelser  fastsættes  ved  kollektive 
overenskomster,  mens  alle  andre  områder  kunne  re-
guleres  ved love  og forordninger. b) Medbestemmelse  i virksomhederne 
Visse  medlemmer  påpeger,  at der i de store  nationale 
og multinationale  selskaber  er mange  grunde  til ad-
skillelsen  af virksomhedsledelsen  i direktioner  og be-
styrelser  i overensstemmelse  med  »Forslaget  til et 
femte  direktiv  om aktieselskabets  struktur«. 
c) Overenskomstaftaler  med  multinationale  selska-
ber 
De multinationale  selskabers  ret til at indgå  overens-
komster  skal  efter  visse  medlemmers  mening  aner-
kendes  generelt  i overensstemmelse  med  »Forslaget 
til vedtægt  for det europæiske  aktieselskab«.  Tilsva-
rende  bestemmelser  skal  medtages  i regeringsaftalen 
om internationale  fusioner. 
Andre  medlemmer  kan  ikke  støtte  disse  krav.  De 
henviser  til, at de multinationale  foretagender  er un-
derkastet  de love  og de overenskomster,  som  over-
enskomstparterne  forhandler  sig frem  til i de med-
lemsstater,  hvor  de har  etableret  sig.  Desuden  ville 
de multinationale  foretagenders  datterselskaber  bli-
ve repræsenteret  af arbejdsgiverforbundene,  som  står 
over for fagforeningerne  i medlemsstaterne.  Forhol-
det mellem  disse  virksomheder  og arbejdstagerne 
burde  derfor  udvikle  sig på dette  grundlag. 
13. Medbestemmelse  på arbejdspladsen 
Repræsentationen  af arbejdstagerens  interesser  i fir-
maer  og virksomheder  i Fællesskabet  er til dels  un-
derkastet  meget  forskellige,  bestemmelser.  Forudsæt-
ningen  for  en effektiv  interesserepræsentation  i alle 
medlemsstater  er dog  arbejdstagerens  ret til at være 
aktivt  medlem  af og være  repræsenteret  af en fagfor-
ening  i virksomheden.  Denne  ret skal  ikke  blot  sik-
res, men  også  udbygges,  således  at arbejdstageren 
under  skiftende  magtforhold  ikke  på europæisk  plan 
mister  de indflydelsesmuligheder,  han  har  i de enkel-
te medlemsstater. 
Nogle  medlemmer  henviser  ganske  vist  til, at udbyg-
ningen  af denne  rettighed  vilile  støde  på vanskelig-
heder  i nogle  medlemsstater. 
a) Beskyttelse  af arbejdstagerreprcesentanter 
Efter  forbillede  af »Den  internationale  arbejdskonfe-
rences  henstillinger  om  beskyttelse  af arbejdstager-
repræsentanter  i virksomhederne«  mod  enhver  for-
ulempelse,  inklusive  afskedigelse,  der  skyldes  deres 
fagforeningsaktivitet,  skal  arbejdsgiverrepræsentanter 
— fagforeningsrepræsentanter  og lovmæssige  repræ-
sentanter  — beskyttes  effektivt. Den er dog  en forudsætning  for ensartede  bestem-
melser  for medbestemmelsesretten  i virksomhederne. 
De samme  medlemmer  kræver,  at bestyrelsen  i de 
store  nationale  og  multinationale  selskaber  sam-
mensættes  paritetisk.  En tredjedel  af bestyrelsesmed-
lemmerne  skal  foreslås  af fagforeningerne  og vælges 
af arbejdstagerrepræsentanterne,  en tredjedel  af med-
lemmerne  skal  udpeges  af aktionærerne,  en tredjedel 
af medlemmerne,  der  repræsenterer  offentlighedens 
interesser,  skal  vælges  ved selvsupplering. 
Samarbejdet  mellem  arbejdstagerrepræsentanterne  i 
bestyrelserne  og fagforeningerne  må ikke  vanskelig-
gøres.  Derfor  skal  det også  være  muligt  at vælge  ar-
bejdstagerrepræsentanter  uden  for  virksomheden, 
dvs. udsendt  af fagforeningerne,  ind i bestyrelsen. 
Andre  medlemmer  henviser  i denne  forbindelse  til 
den opfattelse,  som  de har  givet  udtryk  for  i Det 
økonomiske  og sociale  Udvalgs  udtalelse  om  »For-
slag til forordning  om det europæiske  aktieselskab«. 
Ifølge  denne  opfattelse  findes  der intet  overbevisende 
argument  for,  at arbejdstagerne  skal  repræsenteres  i 
virksomhedernes  bestyrelser.  Heller  ikke  den  kends-
gerning,  at arbejdstagerne  i en medlemsstat  er repræ-
senteret  i bestyrelsen  med  stemmeret  kan  gøre  en 
sådan  løsning  acceptabel  for Fællesskabet.  For  at nå 
målet  for en løsning,  der  er acceptabel  i alle  med-
lemsstater,  må man  ikke  gå ind for en enkelt  natio-
nal' model,  som  ikke  svarer  til forholdene  og udvik-
lingen  af forbindelserne  mellem  arbejdsmarkedets 
parter  i de øvrige  medlemsstater. 
Alle disse  medlemmer  påpeger  dog  enstemmigt,  at en 
bestemt  ordning  for  medbestemmelsesretten  i virk-
somhederne  ikke  er tilstrækkelig  til effektivt  at kon-
trollere  virksomhederne.  Efter  deres  opfattelse  skal 
arbejdstagerrepræsentanternes  ret til oplysninger  des-
uden  udvides  og samordnes.  Af lige  så stor  vigtighed 
er en skærpelse  af kravene  over  for virksomhederne 
om offentlighed,  præventiv  koncentrationskontrol  og 
kontrol  med  kapitalbevægelser  på tværs  af lande-
grænser. 
Atter  andre  medlemmer  peger  for  det første  på, at 
fordelingen  af beføjelser  i de store  nationale  og mul-
tinationale  virksomheder  udelukkende  bestemmes  af 
Nr. C 37/42 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 1. 4. 74 
virksomhedens  retlige  form.  Dernæst  henviser  de til 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalgs  udtalelse  om 
»Forslag  til forordning  om  det  europæiske  -aktiesel-
skab«  og til udtalelsen  om  »Forslag  til et femte  di-
rektiv  om  selskabsret«,  som  i øjeblikket  er under 
udarbejdelse,  og i hvilken  meningerne  om  adskillel-
sen af virksomhedsledelsen  i direktioner  og bestyrel-
ser er stærkt  delte. 
De samme  medlemmer  er af den  opfattelse,  at alle 
de grupper,  der  er afhængige  af virksomhedernes  ud-
vikling,  bør  gøres  delagtige  heri.  Arbejdstageres  be-
hov for  medbestemmelse  skal  tilfredsstilles  ved  ind-
førelsen  af en permanent  dialog  mellem  arbejdsgiver-
ne og arbejdstagernes  talsmænd.  Da  fagforeningerne 
ikke  i alle  medlemsstater  er parate  til at overtage 
ansvaret  for  virksomhedernes  beslutninger,  er denne 
udformning  af medbestemmelsesretten,  der  giver  et 
bedre  kendskab  til virksomhedernes  arbejdsmåde  og 
perspektiver,  passende. 
14. Medbestemmelse  ud over  selve  virksomheden 
Der bør  skelnes  klart  mellem  medbestemmelse  i 
virksomhederne,  hvilket  er omdebatteret,  og  delta-
gelse  fra repræsentanter  for  alle  kategorier  i det øko-
nomiske  og sociale  liv i de økonomiske  og socialpo-
litiske  beslutninger  inden  for Fællesskabet. 
Alligevel  anser  visse  medlemmer  en sammenknytning 
af begge  områder  for  nødvendig.  Enhver  kontrol, 
der indskrænkedes  til det  enkelte  firma  eller  virk-
somhed,  måtte  forekomme  ufuldstændig,  når  de 
mennesker,  der  rammes  af økonomiske,  sociale  og 
erhvervspolitiske  beslutninger,  ikke  har  nogen  effek-
tiv indflydelse  på meningsdannelsen.  Medbestemmel-
sen på arbejdspladsen  skal  derfor  suppleres  med  en 
demokratisk  udbygning  af Fællesskabets  institutio-
ner. 
a) Oprettelsen  af  økonomiske  og  sociale  råd 
Visse  medlemmer  kræver,  at der  i alle  de medlems-
stater,  der  ikke  råder  over  tilsvarende  institutioner, 
skal oprettes  økonomiske  og sociale  råd.  Deres  kom-
petence  skal  gradvist  samordnes. 
Andre  medlemmer  går  ganske  vist  ind  for  denne  tan-
ke, men  er dog  af den  opfattelse,  at Det  økonomiske 
og sociale  Udvalg  ikke  bør  tage  stilling  til dette 
spørgsmål,  der  falder  ind  under  medlemsstaternes 
forfatningsorganers  kompetence. b) Styrkelse  af Det  økonomiske  og  sociale  Udvalg 
For i udstrakt  grad  og effektivt  at delagtiggøre  de 
samfundsmæssige  og sociale  grupper  i Fællesskabets 
beslutninger  skal  Det  økonomiske  og  sociale  Ud-
valgs  kompetence  udvides.  Det  hilses  derfor  velkom-
men,  at Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  på top-
konferencen  i oktober  1972  i Paris  fik ret til på eget 
initiativ  at afgive  udtalelser. 
Denne  ret  kunne  dog  gøres  endnu  mere  effektiv, 
hvis Kommissionen  ville  forpligte  sig  til på forlan-
gende  at give  Det  økonomiske  og  sociale  Udvalg 
oplysninger  og til særligt  at begrunde  afvigelser  fra 
dets forslag  og udtalelser. 
B. SÆRLIGE  BEMÆRKNINGER  TIL  FORSLAGET  TIL 
RÅDETS  RESOLUTION  VEDRØRENDE  DET 
SOCIALE  HANDLINGSPROGRAM 
Udvalget  har  under  sit arbejde  med  at forberede  en 
udtalelse  om  »Fællesskabets  sociale  handlingspro-
gram«  i rækkefølge  noteret  sig eller  gennemgået  føl-
gende  dokumenter: 
— de »Retningslinier  for  et socialt  handlingspro-
gram«  af 18.  april  1973,  som  Kommissionen  har 
fremlagt  for  Rådet  i form  af en meddelelse,  og 
som foruden  en beskrivelse  af den  nuværende 
situation  gør  rede  for  de principielle  mål  for  et 
socialt  handlingsprogram  og har  opmærksomhe-
den rettet  mod  de hertil  nødvendige  foranstalt-
ninger; 
— det  af Kommissionen  fremlagte  »Udkast  til Rå-
dets resolution«  om  det  sociale  handlingspro-
gram«  af 24.  oktober  1973,  som  gør  rede  for  de 
vigtigste  mål  i forbindelse  med  gennemførelsen  af 
den fulde  beskæftigelse,  bedre  beskæftigelsesmu-
ligheder  i Fællesskabet  og bedre  leve-  og arbejds-
vilkår,  som  gør  det  muligt  fortsat  at tilnærme 
dem,  og arbejdsmarkedets  parters  voksende  del-
tagelse  i Fællesskabets  økonomiske  og socialpoli-
tiske  beslutninger  samt  opstiller  en række  forslag, 
som allerede  er blevet  forelagt  for Rådet; 
— det  af Kommissionen  udarbejdede  »Udkast  til et 
socialt  handlingsprogram«  af 24.  oktober  1973, 
hvortil  der  som  bilag  er vedføjet  et udkast  til Rå-
dets resolution,  og som  foruden  en udførlig  rede-
gørelse  af målene  indeholder  forslag  om  en 
række  konkrete  aktioner. 
1. 4. 74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 37/4.3 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vil blive  hørt  om 
hvert  enkelt  af de forslag,  som  Kommissionen  vil fo-
relægge  Rådet  i de kommende  år i forbindelse  med 
gennemførelsen  af det sociale  handlingsprogram. 
På grund  af de meget  vanskelige  forhold,  der  har 
været  til stede  forud  for udarbejdelsen  af udtalelsen, 
har Udvalget  ikke  kunnet  fremsætte  en udtalelse  om 
samtlige  de foranstaltninger,  Kommissionen  har  haft 
under  overvejelse. 
Nogle  medlemmer  beklager,  at den  manglende  præci-
sion i indholdet  af de forskellige  foranstaltninger 
ikke  gør  det  muligt  for det at give  en bedømmelse  af 
det samlede  program. 
De har  den  fornemmelse,  at det  sociale  handlings-
program  ikke  indgår  i en grundopfattelse,  der  hviler 
på socialpolitikkens  fremtid  inden  for  Fællesskabet. 
Dette  er årsagen  til, at de forhåbninger,  som  de gav 
udtryk  for  i deres  almindelige  bemærkninger,  er ble-
vet skuffede.  Man  forventede  faktisk  at se Fællesska-
bets socialpolitik  indgå  i en snæver  forbindelse  med 
de øvrige  områder  og mente,  at alle  Fællesskabets 
beslutninger  ville  tage  hensyn  til det  sociale  hand-
lingsprograms  målsætninger,  der  ville  kunne  være  en 
ledetråd  for disse. 
Andre  medlemmer  mener,  at den  fremgangsmåde, 
Kommissionen  har  benyttet,  er acceptabel  på bag-
grund  af de tidsfrister,  der har været  sat. 
Udvalget  nøjes  med  at forelægge  en udtalelse  om  de 
prioriterede  mål  og om  de forslag,  som  allerede  er 
fremsat  af Kommissionen,  og som  der  henvises  til i 
»Udkastet  til  Rådets  resolution  om  det  sociale 
handlingsprogram«,  for  på den  måde  at gøre  rede 
for sit syn  på igangsættelsen  af en socialpolitik  på 
fællesskabsplan.  I den  forbindelse  må Udvalget  imid-
lertid  henvise  til de udtalelser,  der  er indeholdt  i det 
udkast  til et »Socialt  handlingsprogram«,  der  er 
udarbejdet  af Kommissionen. 
Udvalget  er af den  opfattelse,  at Fællesskabets  insti-
tutioner  med  vedtagelsen  af en »Resolution  fra  Rå-
det om  det  socialpolitiske  handlingsprogram«  kun  i 
utilstrækkelig  grad  løser  den  opgave,  som  blev  stillet 
på stats-  og regeringschefernes  topmøde  i Paris  i ok-
tober  1972,  om  at vedtage  et socialpolitisk  hand-
lingsprogram,  der  skulle  fastsætte  både  konkrete  for-
anstaltninger  og de hertil  nødvendige  midler,  frem 
for alt inden  for rammerne  af den  europæiske  social-
fond. 
Udvalget  må  understrege,  at Rådet  med  teksten  til 
dette  resolutionsforslag  ikke  påtager  sig  nogen  juri-
disk forpligtelse  (da  det  er en resolution  og ikke  en 
lovbestemmelse),  og heller  ikke  påtager  sig  nogen 
egentlige  forpligtelser  af politisk  eller  moralsk  art. Når det  således  nøjes  med  at erklære,  at »der  skal 
træffes  de første  af de  foranstaltninger,  som  er 
påkrævede,  dersom  målene  skal  nås«  (side  2, 4. af-
snit i resolutionsforslaget)  fremsætter  det blot  en be-
tragtning,  men  det  ville  være  nødvendigt,  at Rådet 
forpligtede  sig til at vedtage  en række  foranstaltnin-
ger på grundlag  af de forslag  og eventuelle  ændrin-
ger hertil,  som  Kommissionen  skal  udarbejde  for 
hver  enkelt  foranstaltnings  vedkommende. 
Udvalget  foreslår  derfor,  at teksten  til resolutions-
forslaget  ændres  således: 
1) i det tredje  »Mener«  ændres 
». . . . skal  der  ....  træffes  de første  af de foran-
staltninger,  som  er påkrævede,  dersom  målene 
skal nås« 
til 
». . . skal  der  i den  første  fase  af perioden  fra 
1974—1976  indgås  forpligtelse  til  at træffe  de 
første  af de foranstaltninger  . . .« 
2) Efter  betragtningerne  ændres  ordene: 
»Forpligter  sig  til at træffe  afgørelse  om  disse 
forslag« 
til 
»Forpligter  sig  til inden  ni måneder  at træffe 
foranstaltninger  med  dette  for  øje  på grundlag  af 
de nævnte  forslag  . ..« 
Udvalget  beklager  i denne  forbindelse,  at man  ikke  i 
resolutionsforslagets  betragtninger  har  ment  at måtte 
søge  øget  støtte  i EØF-traktatens  artikel  235.  Række-
vidden  af disse  beslutninger  understreger  på ny nød-
vendigheden  af, at fællesskabsinstitutionerne  i højere 
grad  bliver  demokratisk  underbygget. 
For at opnå  fuld  beskæftigelse  og bedre  beskæftigel-
sesmuligheder  skal  der  ved  siden  af den  snævre  sam-
ordning  af den  økonomiske  politik  og  regional-, 
struktur-  og arbejdsmarkedspolitikken  samt  uddan-
nelses-  og faguddannelsespolitikken  skabes  en om-
fattende  gennemsigtighed  af  arbejdsmarkederne, 
hvilket  skal  ske  gennem  detaljerede,  kort-  og mel-
lemsigtede  beskæftigelsesprognoser.  I den  forbindelse 
må man  — som  der  er gjort  rede  for i de almindeli-
ge bemærkninger  — have  kendskab  til investerings-
planerne,  som  jo udgør  de vigtigste  indikatorer  for 
prognoser  på beskæftigelsesområdet.  Udvalget  min-
der desuden  om,  at regionale  udvalg,  der  er sam-
mensat  af repræsentanter  for  samtlige  sociale  og fag-
lige grupper,  kunne  yde  en værdifuld  hjælp  ved  gen-
nemførelsen  af den  fulde  beskæftigelse. 
Nr. C 37/44 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 1. 4. 74 
I betragtning  af de vanskeligheder  nogle  medlemssta-
ter har  haft  inden  for det fælles  arbejdsmarked  med 
at sikre  ligestilling  med  hensyn  til løn-  og andre  ar-
bejdsvilkår  for alle  arbejdstagere  fra forskellige  med-
lemsstater,  når  de arbejder  i en medlemsstat,  er Ud-
valget  af den  opfattelse,  at der  på side  2 i resoluti-
onsteksten  under  overskriften  »opnå  fuld  og bedre 
beskæftigelse  inden  for Fællesskabet«  efter  første  tan-
kestreg  skulle  indføjes: 
»At sørge  for  kompensationsforanstaltninger 
med henblik  på at sikre  alle  arbejdstagere  fra en 
medlemsstat  fuld  ligestilling  med  hensyn  til løn-
og andre  arbejdsvilkår  i det  land,  hvor  arbejdet 
udføres,  lige  meget  hvor  arbejdsoverenskomsten 
er blevet  forhandlet«. 
Med  henblik  på at forbedre  leve-  og arbejdsvilkåre-
ne er det efter  Udvalgets  mening  også  særligt  presse-
rende,  at man  yder  et målrettet  bidrag  til løsningen 
af boligproblemerne  for børnerige  familier,  personer 
med lav indkomst  og de økonomisk  set særligt  dår-
ligt stillede  grupper.  Udvalget  kan  derfor  ikke  billige 
den omstændighed,  at man  har  ladet  det af Kommis-
sionen  påtænkte  handlingsprogram  for en fællesskabs-
politik  inden  for  det offentlige  boligbyggeri  udgå  af 
listen  over  de prioriterede  mål. 
Det siger  næsten  sig selv,  at en forstærket  indsats  fra 
det stående  udvalg  for beskæftigelsesproblemer,  som 
skal beskæftige  sig med  alle  problemer,  der  påhviler 
beskæftigelsen  i Fællesskabet,  ikke  er tilstrækkelig  til 
at sikre  arbejdsmarkedets  parter  større  deltagelse  i 
Fællesskabets  økonomiske  og socialpolitiske  beslut-
ninger.  Hvis  demokratiseringen  af erhvervslivet  ikke 
fortsat  skal  være  et tomt  slagord,  må repræsentanter 
for det  økonomiske  og sociale  liv deltage  i beslut-
ningerne  på alle  områder  og på alle  niveauer. 
Af denne  årsag  kan  disse  repræsentanters  medvirken 
ikke  kun  ske  i form  af indgreb  fra Det  stående  Ud-
valg for beskæftigelsesspørgsmål,  men  den  skal  sna-
rere koncentreres  om  et mere  effektivt  samarbejde 
med Det  økonomiske  og sociale  Udvalg,  der  har  ret 
til at udtale  sig  om  socialpolitikken  og de særlige 
foranstaltninger,  der  skal  træffes  under  hensyntagen 
til den  øvrige  fællesskabspolitik. 
Udvalget  konstaterer,  idet  der  ses  bort  fra  disse 
bemærkninger,  at Kommissionen  erklærer,  at forslag 
allerede  er blevet  forelagt  Rådet.  Udvalget  forbehol-
der sig ret til at tage  stilling  til disse  forslag,  når  de 
bliver  den  forelagt  officielt,  men  fremsætter  allerede 
nu følgende  bemærkninger  herom. Bidrag  fra den  europæiske  socialfond  (artikel  4) til 
støtte  for  vandrende  arbejdstagere  og erhvervshæm-
mede  arbejdstagere 
a) Vandrende  arbejdstagere 
Arbejdskraftens  traktatmæssige  sikrede  frie  bevæge-
lighed  i Fællesskabet  på den  ene  side  og medlemssta-
ternes  overbelastning  af de sociale  infrastrukturer, 
specielt  i koncentrationsområder,  på den  anden  side 
kræver  i første  række  en regional  beskæftigelsespoli-
tik i Fællesskabet  og en samordning  af medlemssta-
ternes  politik  over  for  vandrende  arbejdstagere  fra 
tredjelande. 
Hvad  enten  vandringerne  kan  begrænses  inden  for 
en overskuelig  tid  eller  ej, må  Fællesskabets  be-
stræbelser  — ligesom  medlemsstaternes  — rettes 
mod  en forbedring  af de sociale  og menneskelige  vil-
kår, under  hvilke  vandringerne  foregår,  og mod  en 
lige behandling  af de vandrende  arbejdstagere  og 
opholdslandets  arbejdstagere. 
Nogle  medlemmer  rejser  indvendinger  mod  forslag 
om, at der  i henhold  til den  europæiske  socialfonds 
artikel  4 kan  ydes  støtte  til foranstaltninger  til gavn 
for vandrende  arbejdstagere  inden  for  faguddannel-
se, flytte-  og modtagelsesmuligheder  og endvidere 
uddannelse  af socialrådgivere,  undervisning  af van-
drende  arbejdstageres  børn,  og specialuddannelse  af 
lærerpersonale  og boligstøtte. 
Andre  medlemmer  påpeger,  at disse  foranstaltninger 
kan være  til støtte  for  vandringer,  som  skal  be-
grænses  gennem  andre  foranstaltninger.  Disse  med-
lemmer  understreger  ganske  vist  nødvendigheden  af, 
at der  bliver  taget  en række  supplerende  initiativer 
inden  for social  sikring,  socialforsorg  og boligbygge-
ri, men  de foreslår  dog,  at man  lader  en del  af fi-
nansieringen  af de pågældende  foranstaltninger  på-
hvile  de virksomheder,  der beskæftiger  vapdrende  ar-
bejdstagere,  således  at dette  bliver  dyrere,  hvilket 
skaber  en yderligere  tilskyndelse  til rationaliserings-
foranstaltninger  og investeringer  i mindre  udviklede 
områder  af Fællesskabet. 
Udvalget  finder  det ikke  nødvendigt,  at man  nedsæt-
ter en  ad-hoc-gruppe  bestående  af  højere  em-
bedsmænd  fra  medlemsstaterne  med  henblik  på at 
undersøge  problemet  med  at inddrage  de vandrende 
arbejdstagere  i værtslandenes  leve-  og arbejdsområ-
der i fuldt  omfang.  Netop  planlægningen  af en sam-
let politik  skal  ske  under  medvirken  af de økono-
miske  og sociale  grupper  i Fællesskabet,  hvem  de en-
1. 4. 74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 57/45 
delige  ordninger  berører.  Udvalget  minder  derfor  om 
sin udtalelse  om »Den  sociale  situation  i Fællesska-
bet« i 1972,  hvor  det  anmoder  Kommissionen  om 
inden  for en kort  frist  at nedsætte  et vandrende  ud-
valg,  som  — de jure  og de facto  — skal  medvirke 
ved Kommissionens  undersøgelse  af den  økonomiske 
situation  fra  de vandrende  arbejdstagere,  både  fra 
fællesskabslande  og fra tredjelande  samt  for deres  fa-
milier. 
b) Erhvervshæmmede  arbejdstagere 
Udvalget  støtter  forslaget  om,  at erhvervshæmmede 
arbejdstagere  skal  have  ret til støtte  fra  den  euro-
pæiske  socialfond  i henhold  til artikel  4. Det  minder 
dog samtidig  om  sine  almindelige  bemærkninger, 
hvori  det  hedder,  at det  kan  blive  nødvendigt  med 
en væsentlig  forhøjelse  af den  europæiske  socialfonds 
økonomiske  midler,  hvis  denne  skal  varetage  supple-
rende  opgaver,  uden  at det går ud over  andre  opga-
ver. 
Udvalget  påpeger  endvidere,  at den  omstændighed,  at 
yngre  og ældre  erhvervshæmmede  arbejdstagere  har 
forskellige  problemer,  gør  det  nødvendigt  med  for-
skelligartede  foranstaltninger,  Fællesskabet  burde  der-
for også  undersøge,  hvorledes  ældre  arbejdstagere, 
der har pådraget  sig et handicap  under  udøvelsen  af 
deres  hverv,  kan  få sikret  deres  indkomst  i revalide-
ringsperioden  — Ligesom  arbejdsløse  arbejdstagere  får 
det i omskolingsperioden. 
Handlingsprogram  for  erhvervshæmmede  arbejds-
tagere  i det frie  erhvervsliv 
Udvalget  bifalder  Kommissionens  forslag  om at af-
slutte  det  arbejde  med  et omfattende  handlingspro-
gram  for faglig  revalidering,  der  har  været  i gang  i 
en række  år, og snarest  at forelægge  et handlingspro-
gram  for  anvendelsen  af erhvervshæmmede  arbejds-
tagere  i det frie  erhvervsliv  for Rådet.  Det  var  øn-
skeligt,  om  Kommissionen  i forbindelse  med  dette 
program  også  ville  tage  hensyn  til gennemførelsen  af 
virksomhedernes  programmer  og  foranstaltninger. 
Hvad  angår  de påtænkte  foranstaltninger,  anbefaler 
det imidlertid,  at man  på grund  af de uundgåelige 
økonomiske  byrder  lægger  hovedvægten  på en inten-
sivering  af samarbejdet  mellem  forsøgscentre  for re-
validering. 
Nedsættelse  af et almindeligt  europæisk  udvalg  for 
arbejdssikkerhed  og udvidelse  af kompetenceområdet 
for det stående  udvalg  for arbejdssikkerhed  og sund-
hedsbeskyttelse  i stenkulsbjergværksdriften 
Udvalget  støtter  Kommissionens  forslag  om  at 
nedsætte  et almindeligt  udvalg  for arbejdssikkerhed og at udvide  kompetenceområdet  for det stående  ud-
valg for  arbejdssikkerhed  og sundhedsbeskyttelse  i 
stenkulsbjergværksdriften  til  at  omfatte  al 
bjergværksdrift  over  og under  jorden. 
Udvalget  forventer,  at arbejdsmarkedets  partér  på en 
rimelig  måde  bliver  inddraget  i udarbejdelsen  og gen-
nemførelsen  af  en  arbejdssikkerhedspolitik  på 
fællesskabsplan;  dette  er de særlige  opgaver,  som  ud-
valget  for arbejdssikkerhed  skal  varetage. 
Udvalget  fremsætter  ønsket  om,  at man  straks  be-
gynder  at studere  alle  de problemer,  som  findes  i til-
knytning  til sikkerheden  på arbejdspladsen,  så at 
man kan  fremdrage  hovedlinierne  for den  fælles  po-
litik og udarbejde  et prioritetsprogram  på dette  om-
råde. 
Direktiv  om  tilnærmelse  af medlemsstaternes  rets-
forskrifter  om anvendelse  af princippet  om ligeløn  for 
mænd  og kvinder 
Udvalget  finder  det absolut  nødvendigt,  at Fællesska-
bet fortsætter  sine  bestræbelser  på i fuldt  omfang  at 
realisere  princippet  om ligeløn  for mænd  og kvinder 
i overensstemmelse  med  EØF-traktatens  artikel  119. 
Disse  bestræbelser  må udmøntes  konkret  i et direk-
tiv. 
Udvalget  mener  dog,  at man  bør  konstatere,  at der 
allerede  er opnået  betydelige  fremskridt  på dette  om-
råde.  Efter  deres  mening  må  man  ikke  overse  den 
omstændighed,  at spørgsmålet  om  arbejde  og løn 
ikke kan  skilles  fra det  mere  omfattende  problem, 
som er forbundet  med  kvindens  stilling  i samfundet. 
Fastlæggelse  af 40-timers  ugen  inden  1975  og af 4 
ugers  årlig  ferie  med  løn inden  1976 
Udvalget  påpeger,  at 40-timers  ugen  og de fire  ugers 
årlig  ferie  med  løn allerede  er gennemført  — eller  er 
ved at blive  gennemført  — i mange  grene  af er-
hvervslivet  i Fællesskabet,  således  at dette  mål  snart 
er nået. 
Oprettelse  af et europæiske  institut  for forbedring  af 
miljø  og leve-  og arbejdsvilkår 
Selvom  forskellige  medlemmer  har  givet  udtryk  for 
en række  betænkeligheder,  kan  udvalget  billige  Kom-
missionens  forslag  om at skabe  et europæisk  institut 
for forbedring  af miljøet  og leve-  og arbejdsvilkå-
rene til fremme  af langsigtede  forskningsarbejder  i 
samklang  med  målene  for  Fællesskabets  social-  og 
miljøpolitik.  • 
Nogle  medlemmer  må  dog  give  udtryk  for  en vis 
skepsis  med  hensyn  til et sådant  instituts  effektivitet, 
Nr. C 37/46 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 1. 4. 74 
hvis målsætning  ikke  tager  tilstrækkeligt  hensyn  til 
det daglige  liv.  Såfremt  en sådan  institution  alligevel 
skulle  oprettes,  er det  efter  deres  mening  absolut 
nødvendigt,  at repræsentanter  for  de økonomiske  og 
sociale  grupper,  som  har  umiddelbar  føling  med  de 
faktiske  forhold  i industrien,  bliver  medinddraget, 
når forskningsarbejderne  skal  fastlægges. 
Andre  medlemmer  henviser  til bestemte  initiativer  i 
en medlemsstat,  hvorefter  det  er muligt  at standse 
produktionsprocessen,  hvis  der  bliver  konstateret 
uacceptable  arbejdsvilkår  på en virksomhed.  Et sy-
stem  af den  art  ville  være  mere  effektivt  og kunne 
fuldtud  erstatte  et institut  for  forbedring  af miljøet 
og leve-  og arbejdsvilkårene. 
Direktiv  om  tilpasning  af medlemsstaternes  lovgiv-
ning  om  masseafskedigelser 
Udvalget  kan  henvise  til Udvalgets  udtalelse  om 
»Udkast  til direktiv  om  minimumsregler  vedrørende 
beskyttelse  af arbejdstagerne  mod  masseafskedigel-
ser«,  som  udvalget  har  henvist  til i sine  almindelige 
bemærkninger.  De  håber,  at Kommissionen  i sit 
ændrede  forslag  tager  hensyn  til dets  udtalelse  her-
om. 
Ligestilling  hvad  angår  løn-  og andre  arbejdsvilkår 
I betragtning  af de bemærkninger  Udvalget  tidligere 
har fremsat  i forbindelse  med  vanskelighederne  med at sikre  ligestilling,  når  det  drejer  sig  om  løn-  og 
andre  arbejdsvilkår,  er Udvalget  af den  opfattelse,  at 
der på side  4 i resolutionens  tekst  mellem  de forslag 
Kommissionen  vil  forelægge  Rådet  inden  1. april 
1974  burde  indføjes: 
Forslag,  der  tilsigter  at sikre  fuld  ligestilling  for 
alle arbejdstagere  fra en medlemsstat  med  hensyn 
til løn-  og andre  arbejdsvilkår  i den  medlemsstat, 
hvor  arbejdet  udføres,  lige  meget  hvor  arbejds-
overenskomsten  er blevet  forhandlet. 
Udvalget  henviser  i denne  forbindelse  til sin »Udta-
lelse  om  konfliktretten«. 
Trods  det  stående  arbejdsudvalgs  specielle  beføjelser, 
som er foreslået  i udtalelsen  om  gennemførelse  af 
fuld beskæftigelse,  må  Det  økonomiske  og sociale 
Udvalg  minde  om,  at det,  som  institutionen  har  kom-
petence  til at fremsætte  udtalelser  på alle  områder 
inden  for  Fællesskabets  økonomiske  og sociale  poli-
tik. 
I henhold  til det forsæt,  som  kom  til udtryk  på top-
konferencen  i Paris,  er det særdeles  ønskeligt,  at Ud-
valget  i kraft  af de forpligtelser,  som  fremgår  af 
traktaterne,  inddrages  i iværksættelsen  af det  sociale 
handlingsprogram  og iværksættelsen  af andre  former 
for fællesskabspolitik  i almindelighed. 
Udfærdiget  i Strasbourg,  den  29.  november  1973. 
Formanden  for 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg 
Alfons  LAPPAS