Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter om vand- og energiforsyning samt transport

(forelagt af Kommissionen)

BEGRUNDELSE

I Indledning

1. I 1996 offentliggjorde Kommissionen grønbogen "Offentlige indkøb i EU - Overvejelser for fremtiden" [1], som har fremkaldt næsten 300 reaktioner fra erhvervsliv, medlemsstater og institutioner.

[1] KOM(96) 583 endelig udg. af 27. november 1996.

Efter at have analyseret disse bidrag skitserede Kommissionen sine fremtidige handlingsmuligheder i meddelelsen "Offentlige indkøb i Den Europæiske Union" [2]. Det vigtigste tema i den debat, der fulgte på grønbogen, var nødvendigheden af at forenkle de eksisterende juridiske rammer [3] og at tilpasse sig den elektroniske tidsalder på en måde, der ikke bragte ubalance i de eksisterende systemer. Kommissionen erkendte nødvendigheden af at forenkle de eksisterende juridiske rammer gennem en klarere udformning af uklare og komplekse bestemmelser og gennem lovgivningsmæssige ændringer, hvor problemerne ikke kunne løses gennem fortolkning [4]. Denne indsats er det seneste udtryk for den bekymring vedrørende manglende klarhed, som Kommissionen tidligere har udtalt i sin meddelelse om koncessioner i fællesskabsbestemmelserne [5], og som ikke udelukker et særligt lovforslag vedrørende koncessioner. Med hensyn til direktiv 93/38/EØF forpligtede Kommissionen sig endvidere til at undersøge, hvorledes direktivet er blevet anvendt, med henblik på at få klarlagt, om direktivet i lyset af den liberalisering, der gradvist indføres i disse sektorer, stadig er velegnet som retsgrundlag.

[2] KOM(1998) 143 endelig udg. af 11. marts 1998.

[3] Direktiverne 93/36/EØF, 93/37/EØF og 92/50/EØF om aftaler vedrørende henholdsvis offentlige indkøb, offentlige bygge- og anlægskontrakter og offentlige tjenesteydelsesaftaler (de såkaldte "klassiske" direktiver) som ændret ved direktiv 97/52/EF; direktiv 93/38/EØF om fremgangsmåderne ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation ("forsyningsvirksomhedsdirektivet") som ændret senest ved direktiv 98/4/EF; direktiverne 89/665/EØF og 92/13/EØF vedrørende anvendelse af klageprocedurerne ("klagedirektiverne").

[4] Punkt 2.1.1

[5] Kommissionens fortolkningsmeddelelse om koncessioner i fællesskabsbestemmelserne om offentlige kontrakter, EFT C 121, s. 2.

2. Nærværende forslag tjener denne målsætning.

Forslaget er bebudet i Kommissionens arbejdsprogram for 2000 [6]. Forslaget, der henhører under et område, hvor Fællesskabet er enekompetent, vedrører omarbejdelse af den lovgivning, der tilsigter gennemførelsen af det indre marked på grundlag af EF-traktatens artikel 95 [7]. Desuden er det i overensstemmelse med konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Lissabon, hvor der blev efterlyst økonomiske reformer til forbedring af det indre marked.

[6] KOM(2000) 155 af 9.2.2000.

[7] Tidligere artikel 100a.

3. For at lette overskueligheden af præsentationen af forslaget er de foreslåede ændringer opdelt i to dele:

-forenkling af direktivet

-ændring af de juridiske rammer.

Begrundelsen efterfølges af gennemgangen af betragtningerne og artiklerne.

II Forenkling - et omstruktureret og klarere direktiv

1. Omstrukturere direktivet og gøre det klarere uden at foretage ændringer af indholdet.

1.1. De ændringer, der er beskrevet i denne del vedrører ikke indholdsmæssige ændringer af direktiv 93/38/EØF [8], som senest er ændret ved artikel 12 i direktiv 94/22/EF [9] og ved direktiv 98/4/EF [10]. Henvisninger til "direktivet", "forsyningsvirksomheds direktivet", "direktiv 93/38/EØF" eller "det nuværende direktiv" skal opfattes som henvisninger til direktiv 93/38/EØF som ændret. Ligeledes skal henvisninger til "den nuværende artikel" (eller "det nuværende stykke" eller "den nuværende bestemmelse") opfattes som henvisninger til den pågældende artikel, det pågældende stykke eller den pågældende bestemmelse i direktiv 93/38/EØF som ændret.

[8] EFT L 199 af 9.8.1993 s. 84.

[9] Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/22/EF af 30. maj 1994 om betingelser for tildeling og udnyttelse af tilladelser til prospektering, efterforskning og produktion af kulbrinter, EFT L 164 af 30.6.1994, s. 3. Ved artikel 12 indsættes der et stk. 5 i artikel 3 i direktiv 93/38/EØF.

[10] Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/4/EF af 16. februar 1998 om ændring af direktiv 93/38/EØF om samordning af fremgangsmåderne ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation. EFT L 101 af 1.4 1998, s. 1.

1.2. Med henblik på at gøre direktivet mere overskueligt og let tilgængeligt er dets bestemmelser blevet omstruktureret i fire dele: almindelige bestemmelser for kontrakter og projektkonkurrencer, særlige bestemmelser for kontrakter, særlige bestemmelser for projektkonkurrencer og afsluttende bestemmelser. Bestemmelserne er, især hvad angår anden del om de særlige bestemmelser for kontrakter, struktureret på en måde, der følger den normale udvikling i en udbudsprocedure, dvs. begyndende med definitioner, ordregivere, aktiviteter, principper og anvendelses område. For at lette læsningen er teksten blevet opdelt i afsnit og kapitler. Desuden er alle afsnit, kapitler og artikler forsynet med titler, der gør det nemmere at finde hurtigt frem til de bestemmelser, der søges efter.

1.3. I forbindelse med omstruktureringen konstateredes det, at anvendelsen af "indledende" artikler i begyndelsen af hvert afsnit kunne lette forståelsen yderligere. Disse "indledende" bestemmelser indebærer ikke nye forpligtelser, men har blot til formål at forklare, hvorledes kapitlerne og artiklerne hænger sammen. Eksempelvis er der til støtte for læsningen indsat en ny artikel 14, hvori det forklares, at direktivet finder anvendelse, når ordregiverne vil indgå kontrakter, hvis værdi overstiger tærskelværdierne, for så vidt at disse kontrakter ikke er undtaget fra direktivets anvendelsesområde i medfør af de artikler, der er anført i bestemmelsen. Alle disse regler var allerede gældende, men der var ingen bestemmelse, der forklarede deres sammenhæng.

1.4. Et andet forenklende element i direktivet består i, at de særlige bestemmelser vedrørende en bestemt aktivitet nu er anført i én og samme artikel. Således er bestemmelserne vedrørende vandforsyning flyttet til den nye artikel 4 (jf. punkt IV.4 nedenfor), mens de i det nuværende direktiv optræder i artikel 2, stk. 2, litra a) og i), artikel 6, stk. 2, og artikel 2, stk. 5, litra a).

Endnu et eksempel på denne fremgangsmåde er bestemmelserne vedrørende de forskellige typer bekendtgørelser, der for f.eks. periodiske vejledende bekendt gørelsers vedkommende er omstruktureret alt efter, om den pågældende bekendtgørelse tjener til iværksættelse af udbud eller ikke. (Jf. punkt IV.40 og IV.41 nedenfor.).

2. Forenkle direktivet - gøre direktivet klarere, hvilket samtidig indebærer visse ændringer af indholdet.

2.1. I nærværende forslag er der kun i tre tilfælde foretaget ændringer af denne type. Det første tilfælde vedrører bestemmelserne i artikel 44, stk. 1 og 2, i forslaget. Disse bestemmelser om orientering af deltagerne i en udbudsprocedure om resultatet af denne er flyttet, således at de nu optræder sammen med bestemmelserne om orientering af deltagere i kvalifikationsordninger etableret i henhold til direktivet. Der er således tale om en forenkling af strukturen. En indholdsmæssig ændring gør sig dog også gældende, idet forslaget udvider oplysningspligten vedrørende resultatet af en udbudsprocedure til at omfatte alle ordregivere, mens de tilsvarende bestemmelser i det nuværende direktiv kun skal anvendes på ordregiverne inden for de sektorer (vand- og elektricitetsforsyning, bytransport, havne og lufthavne), der er omfattet af den aftale om offentlige indkøb, der blev indgået i forbindelse med de multilaterale forhandlinger under Uruguay-runden [11]. Jf. punkt IV.48.2 nedenfor med hensyn til yderligere detaljer.

[11] Rådets afgørelse 94/800/EF af 22. december 1994 om indgåelse på Det Europæiske Fællesskabs vegne af de aftaler, der er resultatet af de multilaterale forhandlinger i Uruguay-rundens regi (1986-1994), for så vidt angår de områder, der hører under Fællesskabets kompetence (EFT L 336 af 23.12.1994, s. 1).

2.2. Det andet tilfælde vedrører forslagets artikel 51. Denne artikels stk. 1, som svarer det nuværende direktivs artikel 30, stk. 5, er blevet udvidet til at omfatte udvælgelsen af deltagere ved begrænset udbud og udbud med forhandling, fordi der her er formuleret nogle generelle principper - gensidig anerkendelse og ikke-forskelsbehandling - hvis anvendelse ikke kan begrænses til de enkeltstående tilfælde, hvor ordregiverne anvender en kvalifikationsordning. I andre henseender er bestemmelsen ikke ændret.

Ud fra samme logik og ud fra erkendelsen af, at kvalitetssikringssystemer kan anvendes lige så godt på bygge- og anlægskontrakter og indkøbskontrakter, som de kan anvendes på tjenesteydelseskontrakter, er forpligtelsen til at henvise til europæiske standarder (EN 29000-serien og EN 45000-serien) i forbindelse kvalitetssikring eller certificering og til at anerkende andre prøvningsmetoder blevet udvidet til også at omfatte entreprenører og leverandører. I andre henseender er bestemmelsen ikke ændret.

2.3. Det sidste eksempel på denne fremgangsmåde er forslagets artikel 56, stk. 3. Teksten til den nuværende artikel 12 , stk. 1 [12], er tvetydig, idet den specificerer, at direktivet ikke gælder "kontrakter" - et begreb, der ikke omfatter projektkonkurrencer - samtidig med, at det i artiklen udtrykkeligt nævnes, at de pågældende internationale aftaler kan angå "... projektkonkurrencer med henblik på signatarstaternes fælles gennemførelse eller udnyttelse ...". Det forekommer derfor hensigtsmæssigt udtrykkeligt at foreskrive, at denne undtagelse også gælder projektkonkurrencer. Samtidig er det Kommissionens vurdering, at begrundelsen for en fjernelse fra direktivets anvendelsesområde af kontrakter, for hvilke der gælder andre procedureregler i henhold til en aftale, der er indgået i forbindelse med en udstationering af tropper eller i overensstemmelse med de særregler, der gælder for en international organisation, også er gyldig for projektkonkurrencer organiseret under disse omstændigheder. Jf. ligeledes punkt IV.60.3 nedenfor.

[12] "Dette direktiv gælder ikke for kontrakter, for hvilke der gælder andre procedureregler, og som indgås: i henhold til en i overensstemmelse med traktaten indgået international aftale mellem en medlemsstat og et eller flere tredjelande om vareleverancer, bygge- og anlægsarbejder, tjenesteydelser eller projektkonkurrencer med henblik på signatarstaternes fælles gennemførelse eller udnyttelse af et projekt ...".

III Indholdsmæssige ændringer

1. Indledning

1.1. Udviklingen af informationssamfundet, medlemsstaternes gradvise liberalisering af visse økonomiske aktiviteter samt en stadig strammere budgetdisciplin har fået Kommissionen til at foreslå nogle ændringer af de nuværende juridiske rammer. Disse skal bidrage til opfyldelsen af tre mål, nemlig modernisering, forenkling og fleksibilitet. Modernisering for at tage hensyn til udviklingen af ny teknologi og ændringer i det økonomiske landskab, forenklinger for at gøre det lettere at forstå de til tider alt for detaljerede og komplicerede regler og fleksibilitet for at imødekomme den kritik, der er fremført med hensyn til alt for stive procedurer, der ikke opfyldte de offentlige indkøberes behov.

1.2. Kommissionen har identificeret seks områder, hvor denne tredelte målsætning giver anledning til at foreslå ændringer til direktiv 93/38/EØF.

Det drejer sig om:

-anvendelsesområdet for direktiv 93/38/EØF om kontrakter, der indgås inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation, som bør revideres i lyset af den liberalisering, der gradvist indføres i disse sektorer

-indførelse af elektroniske indkøbsmekanismer og de konsekvenser, som dette vil medføre med hensyn til reduktion af fristerne i en udbudsprocedure

-en tydeliggørelse af bestemmelserne vedrørende tekniske specifikationer, der gør det muligt at sikre en reel konkurrence gennem deltagelse af flest mulige tilbudsgivere og, ikke mindst, innovative virksomheder

-en styrkelse af bestemmelserne vedrørende tildelingskriterier og

-en forenkling af tærskelværdierne, hvis antal er blevet reduceret i betragtning af de indbyrdes ringe forskelle

-indførelse af et fælles glossar for offentlige kontrakter.

2. Anvendelsesområdet for direktiv 93/38/EØF om samordning af fremgangsmåderne ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation

2.1. Indledning

I ovennævnte meddelelse fra Kommissionen (se fodnote 2) erklærede Kommissionen: "Efter liberaliseringen af visse sektorer omfattet af direktiv 93/38/EØF (vandforsyning, energiforsyning, transport og telekommunikation) henstår det at få undersøgt, hvor åbne de liberaliserede sektorer er over for konkurrencen for dermed at få fastslået, om de restriktioner, der heri pålægges ordregiverne, stadig er hensigtsmæssige. Restriktionerne er begrundet i den mangel på konkurrence, der opstår, når en leverandør ved statslig intervention tildeles et monopol. Sådanne statsgaranterede privilegier modvirkes ved krav om offentliggørelse og overholdelse af procedurerne forud for kontraktindgåelse. Når det er fastslået, at konkurrencen inden for en sektor fungerer effektivt, kan de restriktioner, direktivet pålægger ordregiverne, ophæves."

Kommissionen konkluderede på dette grundlag, at den ville fremlægge forslag om fritagelse fra anvendelsesområdet for direktiv 93/38/EØF af de sektorer omfattet af direktivet (vandforsyning, energiforsyning, transport og telekommunikation), som i en given medlemsstat opererer på reelle konkurrencevilkår.

På baggrund af forskellen mellem på den ene side den gennemførte og forventede liberalisering af telekommunikationssektoren og på den anden side situationen i de andre sektorer omfattet af anvendelsesområdet for direktiv 93/38/EØF, opererer nærværende forslag med forskellige løsningsmodeller for disse sektorer.

Endvidere bør det i tilfælde, hvor liberaliseringen inden for en given sektor gør det muligt at fritage ordregivere i denne sektor fra direktivets anvendelsesområde, være en naturlig konsekvens, at andre virksomheders indkøb af varer eller tjenesteydelser hos de "liberaliserede" ordregivere indgår i anvendelsesområdet for direktiv 93/38/EØF. I tilfælde, hvor det er nødvendigt, er sådanne ændringer foreslået.

Det har dog vist sig, at de grunde, der har fået EF-lovgivningsmyndigheden til i den nuværende artikel 9 at udelukke de kontrakter, ordregivere inden for vandforsyning indgår om indkøb af vand, fortsat er gyldige, og at der derfor ikke er grund til at ændre teksten i denne henseende.

2.2. Telekommunikationssektoren

2.2.1. Retsgrundlaget for liberalisering af telekommunikation udgøres af EF-traktatens artikel 86, stk. 3 [13] (liberaliseringsdirektiverne [14]), og EF-traktatens artikel 95 [15] (harmoniseringsdirektiverne [16]). Desuden er det i henhold til bestemmelserne i EF-traktatens artikel 81, 82 og 86 [17] forbudt enhver virksomhed, der leverer tjenesteydelser inden for telekommunikation, at hindre, begrænse eller fordreje konkurrencen inden for fællesmarkedet.

[13] Tidligere artikel 90, stk. 3.

[14] De gældende liberaliseringsdirektiver er Kommissionens direktiv 90/388/EØF af 28. juni 1990 om liberalisering af markedet for teletjenester, EFT L 192 af 24.7.1990, s. 10; Kommissionens direktiv 94/46/EF af 13. oktober 1994 om ændring af direktiv 88/301/EØF og 90/388/EØF for så vidt angår satellitkommunikation, EFT L 268 af 19.10.1994, s. 15; Kommissionens direktiv 95/51/EF af 18. oktober 1995 om ændring af direktiv 90/388/EØF med hensyn til afskaffelse af begrænsninger i brugen af kabel-tv-net til levering af allerede liberaliserede teletjenester, EFT L 256 af 26.10.1995, s. 49; Kommissionens direktiv 96/2/EF af 16. januar 1996 om ændring af direktiv 90/388/EØF for så vidt angår mobil- og personkommunikation, EFT L 20 af 26.1.1996, s. 59, og Kommissionens direktiv 96/19/EF af 13. marts 1996 om ændring af direktiv 90/388/EØF for så vidt angår gennemførelse af liberaliseringen af markederne for teletjenester, EFT L 74 af 22.3.1996, s. 13.

[15] Tidligere artikel 100a.

[16] De gældende harmoniseringsdirektiver er Rådets direktiv af 25. juni 1987 om de frekvensbånd, der skal stilles til rådighed for samordnet indførelse af offentlig fælleseuropæisk digital celleopbygget landmobilradiokommunikation i Fællesskabet, EFT L 196 af 17.7.1987, s. 85; Rådets direktiv 90/387/EØF af 28. juni 1990 om oprettelse af det indre marked for teletjenester ved gennemførelse af tilrådighedsstillelse af åbne net ONP (Open Network Provision - tilrådighedsstillelse af åbne net), EFT L 192 af 24.7.1990, s. 1; Rådets direktiv 90/544/EØF af 9. oktober 1990 om de frekvensbånd, der skal anvendes til samordnet indførelse af fælleseuropæisk landbaseret offentlig personsøgning i Fællesskabet, EFT L 310 af 9.11.1990, s. 28; Rådets direktiv 91/287/EØF af 3. juni 1991 om det frekvensbånd, der skal allokeres i forbindelse med den samordnede indførelse af digital europæisk trådløs telekommunikation (DECT) i Fællesskabet, EFT L 144 af 8.6.1991, s. 45; Rådets direktiv 92/44/EØF af 5. juni 1992 om etablering af ONP-vilkår for faste kredsløb, EFT L 165 af 19.6.1992, s. 27; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/13/EF af 10. april 1997 om ensartede principper for generelle tilladelser og individuelle tilladelser for teletjenester, EFT L 117 af 7.5.1997, s. 15; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/33/EF af 30. juni 1997 om samtrafik på teleområdet med henblik på at sikre forsyningspligtydelser og interoperabilitet ved anvendelse af ONP-principperne, EFT L 199 af 26.7.1997, s. 32; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/51/EF af 6. oktober 1997 om ændring af Rådets direktiv 90/387/EØF og 92/44/EØF med henblik på tilpasning til konkurrenceforhold på telekommunikationsområdet, EFT L 295 af 29.10.1997, s. 23; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/66/EF af 15. december 1997 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred inden for telesektoren, EFT L 24 af 30.1.1998, s. 1; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/10/EF af 26. februar 1998 om ONP-vilkår for taletelefonitjenesten og om udbud af forsyningspligtydelser på teleområdet under konkurrenceforhold, EFT L 101 af 1.4.1998, s. 24; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/13/EF af 12. februar 1998 om teleterminaludstyr, satellitjordstationsudstyr og gensidig anerkendelse af udstyrets overensstemmelse, EFT L 74 af 12.3.1998, s. 1; og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/61/EF af 24. september 1998 om ændring af direktiv 97/33/EF for så vidt angår nummerportabilitet mellem operatører samt fast operatørvalg, EFT L 268 af 3.10.1998, s. 37.

[17] Tidligere artiklerne 85, 86 et 90.

2.2.2. I henhold til artikel 2, stk. 2, i direktiv 90/388/EØF som ændret ved direktiv 96/19/EF skal medlemsstaterne senest den 1. januar 1998 træffe de nødvendige forholdsregler for at sikre, at enhver virksomhed har ret til tilrådighedsstillelse af teletjenester eller oprettelse eller tilrådighedsstillelse af de telenet, der er nødvendige for leveringen af sådanne tjenesteydelser. Efter anmodning blev de medlemsstater, der har de mindst udviklede telenet, bevilget en forlængelse af gennemførelsesfristen på højst fem år, mens medlemsstater med små telenet blev bevilget en forlængelse på to år.

Der er bevilget forlængelse af gennemførelsesfristerne til fem medlemsstater. Det drejer sig om Luxembourg [18] (1. juli 1998), Spanien [19] (1. december 1998), Irland [20] og Portugal [21] (1. januar 2000) samt Grækenland [22] (31. december 2000).

[18] Kommissionens beslutning 97/568/EF, EFT L 234 af 26.8.1997, s. 7.

[19] Kommissionens beslutning 97/603/EF, EFT L 243 af 5.9.1997, s. 48.

[20] Kommissionens beslutning 97/114/EF, EFT L 41 af 12.2.1997, s. 8.

[21] Kommissionens beslutning 97/310/EF, EFT L 133 af 24.5.1997, s. 19.

[22] Kommissionens beslutning 97/607/EF, EFT L 245 af 9.9.1997, s. 6.

Ifølge Kommissionens fjerde rapport af 25. november 1998 [23] om gennemførelsen af EU's lovpakke for telesektoren, er det Kommissionens generelle indtryk, at størstedelen af foranstaltningerne i lovpakken er gennemført i national ret, og at de nationale tiltag til opfølgning af de vigtigste lovgivningsmæssige temaer til støtte for pakken (nationale tilsynsmyndigheder, tilladelser, samtrafik, forsyningspligtsydelser, tariffer, nummereringssystemer, frekvenser) er gennemført. Yderligere fremskridt er beskrevet i den femte rapport om gennemførelsen af EU's lovpakke for telesektoren af 10. november 1999 [24].

[23] KOM(1998) 594 endelig udg.

[24] KOM(1999) 537 endelig udg.

2.2.3. Kommissionen har offentliggjort en bekendtgørelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende [25], hvori ordregivere inden for telekommunikationssektoren opfordres til at angive de tjenesteydelser, de mener bør undtages fra anvendelsesområdet for direktiv 93/38/EØF i henhold til bestemmelserne i artikel 8, stk. 1, i dette direktiv. På baggrund af de indkomne svar konkluderede Kommissionen i henhold til artikel 8, stk. 2, i dette direktiv, at de fleste offentlige kontrakter i forbindelse med teletjenester i medlemsstaterne allerede betragtes som undtaget fra anvendelsesområdet for dette direktiv.

[25] EFT C 273 af 2.9.1998, s. 12.

I overensstemmelse med artikel 8, stk. 2, og som bekræftet af Domstolen [26], er listen over teletjenester, som Kommissionen mener opfylder kriterierne i artikel 8, stk. 1, kun offentliggjort til orientering i De Europæiske Fællesskabers Tidende [27]. Mange aktører har ikke desto mindre krævet en højere grad af retlig sikkerhed end den, der er forbundet med en sådan liste, som ikke har retsvirkning, og som alene offentliggøres til orientering.

[26] Sag C-392/93, The Queen mod H. M. Treasury, ex parte British Telecommunications plc., dom af 26. marts 1996, Samling af Afgørelser 1996, I-1631.

[27] EFT C 156 af 3.6.1999, s. 3.

2.2.4. I nærværende forslag undtages således telekommunikationssektoren fra anvendelses området for direktiv 93/38/EØF. Det foreslås, at ændringerne træder i kraft samtidig i alle medlemsstater, idet Kommissionen er sikker på, at virkningerne af den hastigt fremadskridende liberalisering vil gøre sig gældende, før dette forslag kan træde i kraft. Denne opfattelse bekræftes i en vis udstrækning af udviklingen i Irland, Grækenland og Portugal, hvor der er indført reel konkurrence for visse teletjenester ét til to år forud for udløbet af de gældende tidsfrister.

2.2.5. For tiden regulerer direktiverne om offentlige kontrakter to forskellige aspekter af telekommunikationssektoren som helhed.

Indkøb foretaget af virksomheder, som selv driver et telekommunikationsnet eller tilbyder teletjenester, er underlagt bestemmelserne i direktiv 93/38/EØF.

Når offentlige myndigheder eller virksomheder, der opererer i en anden sektor omfattet af direktiv 93/38/EØF, foretager indkøb af teletjenester, er disse a priori underlagt bestemmelserne i direktiverne 92/50/EØF [28] og 93/38/EØF. Anvendelses området for disse direktiver omfatter imidlertid på nuværende tidspunkt ikke erhvervelse af taletelefoni-, telex-, mobiltelefoni-, personsøgnings- og satellit tjenester. Ved vedtagelsen af direktiverne var formålet med disse undtagelser at tage hensyn til det forhold, at de pågældende tjenesteydelser ofte kun kunne udføres af en enkelt tjenesteyder i et bestemt geografisk område på grund af manglende reel konkurrence og eksisterende særlige eller eksklusive rettigheder.

[28] Rådets direktiv 92/50/EØF af 18. juni 1992 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler, EFT L 209 af 24.7.1992, s. 1, senest ændret ved direktiv 97/52/EF, EFT L 328 af 28.11.1997, s. 1.

Med indførelsen af reel konkurrence i denne sektor er undtagelserne ikke længere berettigede. Det foreslås derfor, at disse undtagelser fjernes, og at erhvervelse af taletelefoni-, telex-, mobiltelefoni-, personsøgnings- og satellittjenester dermed skal ske i henhold til de regler, der normalt gælder for tjenesteydelseskontrakter, hvilket allerede er tilfældet for andre teletjenester.

2.2.6. I den nuværende situation er offentlige myndigheder [29] med aktiviteter i telekommunikationssektoren underlagt bestemmelserne i direktiv 93/38/EØF, og deres erhvervelser i forbindelse med disse aktiviteter er undtaget fra anvendelses området for de "klassiske" direktiver (92/50/EØF om offentlige tjenesteydelses aftaler, 93/36/EØF [30] om offentlige indkøb og 93/37/EØF [31] om offentlige bygge- og anlægskontrakter). Hvis de "klassiske" direktiver ikke blev ændret, ville de ændringer, der er foreslået til direktiv 93/38/EØF kunne medføre, at de offentlige myndigheder på ny ville blive underlagt de "klassiske" direktiver, for så vidt angår deres indkøb i forbindelse med aktiviteter inden for telekommunikationsområdet. Det ville imidlertid stride mod de nuværende udbudsdirektivers logik, hvis de offentlige myndigheder, som - også selv om der ikke havde været reel konkurrence inden for telekommunikationssektoren - er underlagt de mere fleksible bestemmelser i direktiv 93/38/EØF, skulle underlægges de strengere regler i de "klassiske" direktiver, fordi der er blevet indført reel konkurrence i denne sektor. Forslaget til direktivet, der skal erstatte de nuværende "klassiske" direktiver - som forelægges samtidig med nærværende forslag - vil indeholde bestemmelser, der sikrer, at offentlige myndig heder fortsat er undtaget fra disse direktivers anvendelsesområde, for så vidt angår deres indkøb i forbindelse med deres aktiviteter inden for telekommunika tionssektoren.

[29] Dvs. staten, regionale eller lokale myndigheder, offentligretlige organer eller sammenslutninger bestående af en eller flere af disse myndigheder eller offentligretlige organer. Jf. artikel 1, stk. 1, i direktiv 93/38/EØF og - uændret - artikel 2, stk. 1, litra a), i nærværende forslag.

[30] Rådets direktiv 93/36/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne ved offentlige indkøb, EFT L 199 af 9.8.1993, s. 1, senest ændret ved direktiv 97/52/EF, EFT L 328 af 28.11.1997, s. 1.

[31] Rådets direktiv 93/37/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter, EFT L 199 af 9.8.1993, s. 54, senest ændret ved direktiv 97/52/EF, EFT L 328 af 28.11.1997, s. 1.

2.2.7. Desuden gengiver nærværende forslag ikke (og ophæver dermed) alle nuværende bestemmelser, der specifikt er rettet mod telekommunikationssektoren, såsom artikel 2, stk. 2, litra d), hvori det fastlægges, at denne aktivitet falder ind under direktiv 93/38/EØF, de særlige tærskelværdier, der gælder for indkøb foretaget af ordregivere inden for denne sektor, samt dispositionerne vedrørende Det Rådgivende Udvalg for Telekommunikationskontrakter.

2.3. Andre sektorer

2.3.1. Direktiv 93/38/EØF indeholder i sin nuværende udformning ikke generelle bestemmelser, der - for alle de sektorer, der falder ind under direktivets anvendelses område - gør det muligt at tage hensyn til liberaliseringen i en given sektor.

Faktisk gælder ovennævnte artikel 8 udelukkende for telekommunikationssektoren. Direktivet indeholder andre særlige bestemmelser. Fra dets anvendelsesområde er således undtaget virksomheder, der betjener offentligheden med bustransport, hvor andre foretagender frit kan udføre samme tjeneste, enten generelt eller i et bestemt geografisk område, på samme vilkår som ordregiverne [32]. Desuden indeholder det en særordning for virksomheder, der udnytter et geografisk område med henblik på efterforskning efter eller udvinding af olie, gas, kul eller andet fast brændsel. Denne ordning, som er fastsat i artikel 3 i det nuværende direktiv, gør det muligt for Kommissionen under visse betingelser i forbindelse med udstedelse af driftlicens at sikre, at ordregivere i medlemsstaterne, der har ansøgt herom, ikke underlægges de detaljerede bestemmelser i direktivet, men blot skal overholde princippet om ikke-forskelsbehandling og visse forpligtelser i forbindelse med udbud af kontrakter foruden visse statistiske forpligtelser.

[32] Artikel 2, stk. 4, i det nuværende direktiv.

2.3.2. På fællesskabsplan er liberaliseringen inden for andre sektorer end tele kommunikation påbegyndt, det gælder især for energisektoren. Da liberaliseringen inden for disse sektorer imidlertid ikke er så fremskreden, som det er tilfældet for telekommunikationssektoren, er der vedtaget en anden løsningsmodel for disse sektorer. I stedet for at udelukke disse sektorer fuldstændigt fra direktivets anvendelsesområde - hvilket forudsætter, at der allerede nu skulle eksistere reel konkurrence på disse områder i alle medlemsstater - har det forekommet mere hensigtsmæssigt at indføre en generel mekanisme, der gør det muligt at fritage indkøb inden for disse sektorer, efterhånden som det konstateres, at disse er direkte underkastet almindelige konkurrencevilkår på markeder, hvortil adgangen er fri. Hvis der indtræder reelle konkurrencevilkår i en given sektor, forbeholder Kommissionen sig naturligvis ret til at stille forslag om ændring med henblik på at undtage denne sektor fra direktivets anvendelsesområde. Hvis dette ikke skulle vise sig muligt før vedtagelsen af forslaget, forbeholder Kommissionen sig ligeledes ret til på eget initiativ at træffe afgørelse om fritagelse i henhold til forslagets artikel 29.

2.3.3. Med henblik på at undgå overlapning mellem flere bestemmelser, der tillader fritagelse eller udelukkelse fra direktivets anvendelsesområde på grundlag af forskellige krav vedrørende en bestemt sektors åbenhed over for konkurrencen eller vedrørende adgangen til udøvelsen af en bestemt form for virksomhed, foreslås det, at den nuværende artikel 2, stk. 4, og artikel 3 ændres. I overensstemmelse hermed vil virksomheder, der betjener offentligheden med bustransport, eller beskæftiger sig med efterforskning efter eller udvinding af olie, gas, kul eller andet fast brændsel, kunne fritages fra direktivets anvendelsesområde på samme betingelser som de, der gælder for enhver anden sektor omfattet af direktivet.

Imidlertid er det ikke hensigten, at direktivet på ny skal gælde for ordregivere, der i den nuværende situation i henhold til artikel 2, stk. 4, er undtaget fra dets anvendelsesområde. Ligeledes berører ændringen af den nuværende artikel 3 ikke beslutningerne 93/676/EØF [33] og 97/367/EF [34]. Dette indebærer, at ordregivere, der opererer offshore i Nederlandene eller Det Forenede Kongerige, fortsat falder under den nugældende særordning i henhold til artikel 3, stk. 2, medmindre de undtages fra direktivets anvendelsesområde ved en beslutning, der er i overensstemmelse med den foreslåede generelle mekanisme. Ordregivere, der ved datoen for ikrafttrædelse af dette direktiv er undtaget fra anvendelsesområdet for direktiv 93/38/EØF, vil i overensstemmelse med artikel 2, stk. 4, forblive undtaget.

[33] Kommissionens beslutning af 10. december 1993 om konstatering af, at udnyttelse af geografiske områder med henblik på efterforskning efter eller udvinding af olie eller gas i Nederlandene ikke udgør virksomhed, der er omhandlet i artikel 2, stk. 2, litra b), nr. i), i Rådets direktiv 90/531/EØF, og at de foretagender, der driver denne virksomhed, ikke i Nederlandene anses for at have særlige eller eksklusive rettigheder i henhold til artikel 2, stk. 3, litra b), i dette direktiv, EFT L 316 af 17.12.1993, s. 41.

[34] Kommissionens beslutning af 30. maj 1997 om konstatering af, at udnyttelse af geografiske områder med henblik på efterforskning efter eller udvinding af olie eller gas ikke i Det Forenede Kongerige betragtes som virksomhed, der er omhandlet i artikel 2, stk. 2, litra b), nr. i), i Rådets direktiv 93/38/EØF, og at foretagender, der udøver denne virksomhed, ikke i Det Forenede Kongerige anses for at have særlige eller eksklusive rettigheder i medfør af direktivets artikel 2, stk. 3, litra b), EFT L 156 af 13.6.1997, s. 55.

2.4. Særlige eller eksklusive rettigheder

2.4.1. I henhold til direktiv 93/38/EØF, artikel 2, stk. 3, forstås ved "særlige eller eksklusive rettigheder" rettigheder, som følger af en tilladelse, der er meddelt af en kompetent myndighed i den pågældende medlemsstat i henhold til en lov eller administrativ bestemmelse, og som tager sigte på at forbeholde et eller flere foretagender at udøve en virksomhed. En ordregiver anses navnlig for at have "særlige eller eksklusive rettigheder:

a) når den til opbygningen af de net eller faciliteter, der er omhandlet i stk. 2, kan benytte ekspropriation eller brugsret eller placere netudstyr på, under eller over offentlig vej

b) når den i forbindelse med stk. 2, litra a), leverer drikkevand, elektricitet, gas eller varme til et net, der drives af et foretagende, der har særlige eller eksklusive rettigheder, der er meddelt af en kompetent myndighed i den pågældende medlemsstat."

2.4.2. I sin dom af 12. december har Domstolen [35] fastslået, at det af artikel 2 i direktiv 94/46/EF [36], som ændrer de definitioner, der er givet i direktiv 90/388/EØF [37] og gengivet i artikel 2, stk. 1 og 2 af direktiv 90/387/EØF [38], samt af baggrunden for vedtagelse af direktiverne 90/387/EØF, 90/388/EØF og 92/44/EØF [39] og af disses målsætninger fremgår "at der ved de eksklusive eller særlige rettigheder, der henvises til, generelt skal forstås rettigheder, som en medlemsstats myndigheder har givet en virksomhed eller et begrænset antal virksomheder efter andre kriterier end objektive, proportionale og ikke-diskriminerende kriterier, og som på afgørende vis påvirker andre virksomheders mulighed for at etablere eller drive telenet eller levere teletjenester inden for samme område i alt væsentligt på tilsvarende vilkår".

[35] The Queen mod Secretary of State for Trade and Industry, ex parte British Telecommunications plc., sag C-302/94, Samling af Afgørelser 1996, I-6417.

[36] Kommissionens direktiv 94/46/EF af 13. oktober 1994 om ændring af direktiv 88/301/EØF og 90/388/EØF for så vidt angår satellitkommunikation, EFT L 268 af 19.10.1994, s. 15.

[37] Kommissionens direktiv 90/388/EØF af 28. juni 1990 om liberalisering af markedet for teletjenester, EFT L 192 af 24.7.1990, s. 10.

[38] Rådets direktiv 90/387/EØF af 28. juni 1990 om oprettelse af det indre marked for teletjenester ved gennemførelse af tilrådighedsstillelse af åbne net ONP (Open Network Provision - tilrådighedsstillelse af åbne net), EFT L 192 af 24.7.1990, s. 1.

[39] Rådets direktiv 92/44/EØF af 5. juni 1992 om etablering af ONP-vilkår for faste kredsløb, EFT L 165 af 19.6.1992, s. 27.

Domstolen tilføjer, at særlige eller eksklusive rettigheder vedrørende etablering af offentlige telekommunikationsnet og i givet fald levering af offentlige teletjenester i den i artikel 2 af direktiv 90/387/EØF anførte betydning ikke kan kendetegnes som telekommunikationsorganisationers brug af fortrinsrettigheder, herunder bemyndi-gelsen til at erhverve jordarealer ved ekspropriation, muligheden for at kræve adgang til jordarealer med henblik på at foretage undersøgelser og muligheden for at erhverve jord ved aftaler eller placere netudstyr på, over eller under offentlig vej og placere anlæg på privat grund med rettighedsindehavernes samtykke, idet domstolene kan dispensere fra dette krav, i det omfang disse fortrinsrettigheder, "som blot skal gøre det lettere for de pågældende operatører at etablere net, og som er tildelt eller kan tildeles samtlige operatører, ikke giver rettighedsindehaverne nogen væsentlig fordel i forhold til deres potentielle konkurrenter."

Ganske vist fortolker dommen alene begrebet "særlige eller eksklusive rettigheder" med hensyn til de pågældende telekommunikationsdirektiver, og denne fortolkning kan ikke anvendes til definering af sådanne rettigheder i andre direktiver, hvis det af disses tekst klart fremgår, at EF-lovgivningsmyndigheden har tiltænkt begrebet et andet anvendelsesområde, eller hvis den lovgivningsmæssige kontekst, hvori definitionen forekommer, er anderledes. Dette er tilfældet med direktiv 93/38/EØF. For det første fremgår det klart af den nuværende artikel 2, stk. 3, litra a) og b), at definitionen dækker situationer, hvor der i henhold til telekommunika tionsdirektiverne som fortolket af Domstolen, ikke foreligger særlige eller eksklusive rettigheder. Desuden er den generelle definition i direktiv 93/38/EØF ledsaget af en række særlige bestemmelser [40], som skal rette op på visse situationer, hvor definitionens rækkevidde ellers ville føre til utilfredsstillende resultater.

[40] Jf. især artikel 2, stk. 5, artikel 6, stk. 1, samt i et vist omfang artikel 2, stk. 4, og artikel 7 og 8.

2.4.3. Det er imidlertid uheldigt, at et og samme begreb generelt har to forskellige definitioner i fællesskabslovgivningen om det indre marked. Det er derfor hensigtsmæssigt at afklare definitionen af særlige og eksklusive rettigheder i direktiv 93/38/EØF.

Det foreslås således, at definitionen af særlige eller eksklusive rettigheder ændres til fordel for den af Domstolen givne definition i forbindelse med især ovennævnte sag C-302/94, som er beskrevet i afsnit III.2.4.2. ovenfor. Dette medfører, at ordregivere, der er omfattet af anvendelsesområdet for det nuværende direktiv, udelukkende fordi de i henhold til artikel 2, stk. 3, litra a) eller b) [41], betragtes som havende særlige eller eksklusive rettigheder, ikke længere er underlagt direktivet.

[41] Jf. afsnit III.2.4.2. og forslagets 11. betragtning og 14. betragtning i nærværende forslag.

3. Indførelse af elektroniske indkøbsmekanismer

3.1. Indførelsen af ny informations- og kommunikationsteknologi byder på lovende muligheder med hensyn til effektivitet, gennemsigtighed og åbenhed i forbindelse med offentlige kontrakter. I sin meddelelse om offentlige indkøb i EU af 11. marts 1998 har Kommissionen fastsat et særdeles ambitiøst mål: 25% af alle kontrakter skal indgås elektronisk i år 2003. Med henblik herpå har den opfordret alle de berørte parter til at udvikle et system til dette formål.

Dette synspunkt deles i mange af reaktionerne og bidragene, bl.a. fra Europa-Parlamentet og Regionsudvalget.

Det støttes endvidere i konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Lissabon den 23. og 24. marts 2000, hvori Kommissionen, Rådet og medlemsstaterne opfordres til "at tage de nødvendige skridt for at sikre, at Fællesskabets og medlemsstaternes indkøb kan finde sted online senest i 2003" [42].

[42] Se konklusionernes punkt 17, fjerde led.

Inden for rammerne af den nuværende lovgivning om offentlige kontrakter er det muligt under visse betingelser at anvende elektroniske midler ved afgivelse af tilbud. Der findes dog procedurer, hvor anvendelse af elektroniske midler ikke er nævnt (f.eks. fremsendelse af bekendtgørelser) eller ikke er tilladt (f.eks. hasteproceduren i de "klassiske" direktiver).

Anvendelsen af denne mulighed er desuden i øjeblikket overladt til medlemsstaterne, som har mulighed for at tillade andre fremsendelsesmidler end direkte fremsendelse eller fremsendelse pr. post. I henhold til forslaget kan enhver myndighed bestemme, at der skal anvendes elektroniske midler, og at andre midler udelukkes.

3.2. Hvis der er nogle, der frygter, at nogle virksomheder derved afskæres fra offentlige kontrakter, der indgås elektronisk, fordi der ikke råder over de nødvendige elektroniske midler, kan det anføres, at dette er et område, hvor der sker en meget hurtig udvikling. Det forekommer derfor ikke at være nødvendigt med en overgangsperiode med pligt til samtidigt at anvende traditionelle midler, især fordi virksomhederne rent faktisk får en overgangsperiode som følge af den tid, der medgår til vedtagelse af nærværende forslag og dets indførelse i national lovgivning.

At tillade anvendelsen af elektroniske midler inden for offentlige kontrakter kræver bl.a., at deres anvendelse til kommunikation og udveksling af information placeres på lige fod med de mere traditionelle midler for derved at fremme anvendelse af elektroniske midler i fremtiden.

3.3. Endelig skulle anvendelse af elektroniske midler ved indgåelse af kontrakter medføre, at en procedure kan gennemføres betydeligt hurtigere. Elektronisk fremsendelse vil gøre det muligt at reducere den frist på 12 dage, der i øjeblikket er nødvendig for fremsendelse til Publikationskontoret og offentliggørelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Fristen for offentliggørelse vil således kunne nedsættes fra 12 til 5 dage i forbindelse med udbudsbekendtgørelser, der fremsendes elektronisk i henhold til visse tekniske specifikationer for offentliggørelse, som findes i et nyt bilag (bilag XIX).

3.4. Indførelsen af elektroniske midler har også været med til at fremhæve de vanskeligheder, som kan fremkomme ved at lovgivningsbestemmelser fastsætter anvendelsen af bestemte tekniske midler, som f.eks. databasen TED.

Som følge af den hurtige udvikling af den teknologi, der anvendes, er det påkrævet, at udtrykkelige henvisninger i lovgivningen ajourføres regelmæssigt. For at afbøde disse vanskeligheder med tilpasning af lovgivningen henviser nærværende forslag ikke længere til bestemte offentliggørelsesmidler i direktivets dispositive del. Bestemmelserne med mere detaljerede tekniske specifikationer om offentliggørelse samles i et nyt bilag (bilag XIX).

3.5. For hurtigere at kunne tilpasse disse bestemmelser til den teknologiske udvikling foreslås det, at kompetencen til at tilpasse dette bilag til den teknologiske udvikling gives til Kommissionen, der bistås af det udvalg, der er omhandlet i artikel 65.

4. Tekniske specifikationer

4.1. De nuværende bestemmelser med hensyn til tekniske specifikationer [43] har til formål at forpligte (offentlige) indkøbere til at henvise til bestemte instrumenter, som er udtømmende nævnt ved fastsættelsen af de tekniske specifikationer for derved at undgå at en bestemt tilbudsgiver eller den nationale produktion favoriseres. Disse instrumenter er karakteriseret ved dels at være kendte, gennemsigtige og tilgængelige for alle, dels ved i videst mulige omfang ved at være specifikationer, der er harmoniseret på europæisk eller internationalt plan. I forreste række blandt disse dokumenter er internationale (helst europæiske) standarder og, hvor sådanne ikke eksisterer, nationale standarder. Andre instrumenter, der er mere specifikke for en bestemt sektor (europæisk teknisk godkendelse for byggevarer i henhold til direktiv 89/106/EØF), kan også anvendes som henvisninger.

[43] Direktiverne om indkøb (93/36/EØF), bygge- og anlægsarbejder (93/37/EØF) og tjenesteydelser (92/50/EØF) indeholder analoge bestemmelser om fælles tekniske regler. "Forsynings virksomhedsdirektivet" (93/38/EØF) indeholder stort set tilsvarende bestemmelser.

Anvendelsen af disse bestemmelser i direktiverne har i nogle tilfælde ført til en situation, hvor standarden er blevet betragtet som et de facto obligatorisk instrument. Disse bestemmelser kan opfattes, som om de begrænser indkøberens valg til de produkter, der opfylder den pågældende standard.

En sådan fortolkning er ikke i overensstemmelse med begrebet "henvisning", i henhold til hvilken andre løsninger kan sammenlignes med den løsning, som standarden giver. Desuden favoriserer den standardiserede tekniske løsninger på bekostning af andre løsninger og ny teknologi. Den hurtige tekniske forældelse i nogle sektorer er, sammen med fortolkningen af standarderne som de facto obligatoriske, især uheldig, fordi standarder normalt halter bagefter den tekniske udvikling (f.eks. indenfor informationsteknologi).

4.2. På denne baggrund forekommer det nødvendigt at forenkle disse bestemmelser, som er med til at gøre de nuværende bestemmelser komplekse, dels ved at afklare omfanget af forpligtelsen til at give "henvisninger", og dels ved at begrænse henvisningen til specifikke bestemmelser til visse sektorer som f.eks. tele kommunikation og byggeri. Sådanne ændringer er også med til at fremme en fremgangsmåde, der gør det muligt at sikre en reel konkurrence gennem deltagelse af flest mulige tilbudsgivere og, ikke mindst, innovative virksomheder.

De påtænkte ændringer gælder for alle de indkøb af varer, bygge- og anlægsarbejder samt tjenesteydelser, der er underlagt de såkaldte "klassiske" direktiver, samt indkøb der er underlagt forsyningsvirksomhedsdirektivet. På denne måde gøres retsakterne også ens, hvilket bidrager til en forenkling. Ændringerne gør det muligt for de ordregivende myndigheder og andre ordregivere at fastsætte deres krav i form af funktionsdygtighed, samtidig med at man bevarer de resultater, der er opnået inden for europæisk standardisering, idet det stadig er muligt at henvise til standarder.

5. Styrkelse af bestemmelserne vedrørende tildelingskriterier

5.1. I henhold til de nuværende bestemmelser med hensyn til tildelingskriterier (artikel 34, stk. 2) skal disse kriterier i bekendtgørelser, der har til formål at iværksætte udbud, eller i udbudsbetingelser "så vidt muligt" anføres ordnet efter den betydning, de tillægges, med de vigtigste først.

Denne bestemmelse er lidet forpligtende med hensyn til opstilling i prioriteret rækkefølge. En afklaring af forpligtelsens omfang forekommer derfor nødvendig.

5.2. Kommissionens tjenestegrene har desuden i forbindelse med undersøgelse af klager kunnet konstatere, at selv når kriterierne opstilles i prioriteret rækkefølge, har ordregiverne stadig en betydelig margen med hensyn til at vælge, hvem kontrakten skal tildeles. Ved kun at opstille en prioriteret rækkefølge bevarer ordregiveren muligheden for ved evalueringen at tildele en bestemt vægt og derved en relativ værdi, som ikke er kendt af tilbudsgiverne. Manglen på gennemsigtighed kan derfor bevirke, at nogle ordregivere tillægger et eller flere kriterier en uventet eller uforudsigelig vægt, selv efter åbning af tilbuddene, og derved favoriserer et af disse. Hvis der f.eks. er 2 kriterier opstillet i prioriteret rækkefølge, kan man således tildele det første kriterium lige fra 51% til 90% af den relative værdi. Derfor betyder manglen af en generel bestemmelse, om at der så tidligt som muligt i løbet af udbudsproceduren skal angives en relativ vægtning, at det er svært at kontrollere korrektheden af ordregiverens endelige valg. Det må derfor erkendes, at en sådan mangel på et afgørende tidspunkt i tildelingsproceduren ophæver de positive virkning af de regler, der gælder for de tidligere stadier af tildelingsproceduren. Alle disse regler har samme mål, nemlig at sikre tilbudsgivernes rettigheder og især principperne om ligebehandling og gennemsigtighed.

Det vil således være hensigtsmæssigt at forpligte ordregiveren til så tidligt som muligt i løbet af udbudsproceduren og under hensyntagen til de særlige forhold i forbindelse med de forskellige udbudsformer at angive den relative vægtning for hvert kriterie. Dette kan ske på forskellige måder, bl.a. i procenter eller i form af en relativ andel i forhold til et andet kriterium.

Uanset hvilken udbudsform der vælges, skal det sikres, at vægtningen er kendt af alle tilbudsgivere på det tidspunkt, hvor de udarbejder deres tilbud.

6. Forenkling af tærskelværdierne

6.1. Det nuværende direktiv indeholder et stort antal tærskelværdier, såsom tærskelværdien på 5 mio. EUR [44] for bygge- og anlægskontrakter tildelt af ordre givere, der opererer inden for sektorer, der ikke er omfattet af GPA-aftalen (levering af gas, opvarmning, udvinding af olie eller gas, udvinding af fast brændsel, jernbanetransport - med undtagelse af indenbys transport med tog - og tele kommunikation). Derimod er den gældende tærskelværdi for bygge- og anlægs kontrakter tildelt af ordregivere, der operer inden for sektorer, der er omfattet af GPA-aftalen (vand- og elektricitetsforsyning, bytransport, havne og lufthavne) fastsat til modværdien i euro af 5 mio. særlige trækningsrettigheder (SDR) [45], hvilket i perioden fra 1.1.2000 til 31.12.2001 svarer til 5 358 153 EUR.

[44] I direktivet, som blev vedtaget før euroens indførelse, er tærskelværdierne udtryk i ECU. 1 ECU = 1 EUR.

[45] SDR er en referencevaluta, der er fastsat af Den Internationale Valutafond, og som anvendes i GPA.

Med hensyn til offentlige indkøbskontrakter gælder for tiden en tærskelværdi på 600 000 EUR for virksomheder, der opererer inden for telekommunikationssektoren, en tærskelværdi på 400 000 EUR for virksomheder, der opererer inden for sektorer, der ikke er omfattet af GPA-aftalen, og en tærskelværdi på modværdien i euro af 400 000 SDR for virksomheder i sektorer, der er omfattet af GPA-aftalen [46].

[46] 400 000 SDR svarer til 428 653 EUR i perioden fra 1.1.2000 til 31.12.2001.

Hvad angår tjenesteydelseskontrakter, er den nuværende situation endnu mere kompleks. Der gælder en tærskelværdi på 600 000 EUR for ordregivere, der opererer inden for telekommunikationssektoren, og en tærskelværdi på 400 000 EUR for ordregivere, der opererer inden for sektorer, der ikke er omfattet af GPA-aftalen. I forbindelse med tjenesteydelseskontrakter tildelt af ordregivere inden for sektorer, der er omfattet af GPA-aftalen, gælder tærskelværdien 400 000 EUR for tjenesteydelseskontrakter opført i bilag XVI B, for tjenesteydelseskontrakter vedrørende forskning og udvikling opført under kategori 8 i bilag XVI A og for telekommunikationstjenester opført under kategori 5 i bilag XVI A, hvis CPV-position svarer til CPC-referencenumrene 7524, 7525 og 7526. For resten af de i bilag XVI A opførte tjenesteydelseskategorier gælder der en tærskelværdi på modværdien af 400 000 SDR [47], når kontrakterne tildeles af ordregivere med aktiviteter inden for sektorer omfattet af GPA-aftalen.

[47] Svarer til 428 653 EUR i perioden fra 1.1.2000 til 31.12.2001.

6.2. Det er tydeligt, at de nuværende tærskelværdier ikke er enkle og lette at arbejde med. Et andet forhold, der gør de nuværende bestemmelser vanskelige at forstå og anvende, er at de pågældende tærskelbeløb er udtrykt i "modværdien i euro" af x SDR, og at beregningen af disse modværdier kun sjældent giver et "rundt" beløb. Der er et presserende behov for at forenkle disse tærskelværdier på en måde, der er i overensstemmelse med Fællesskabets internationale forpligtelser.

6.3. Det foreslås derfor, at tærskelværdierne forenkles, og der i denne forbindelse også tages hensyn til forslaget om at undtage virksomheder inden for telekommunikation fra direktivets anvendelsesområde. Forenklingen vil gøre sig gældende på to måder. Dels vil tærskelværdierne være de samme for kontrakter, der ikke er omfattet af GPA-aftalen, som for kontrakter, der er omfattet af aftalen. Dels vil alle tærskelværdier være udtrykt i euro og afrundet til nærmeste 100 000 EUR lavere end den pågældende tærskeværdi i henhold til GPA. Denne forenkling gør det muligt at begrænse antallet af tærskelværdier til to:

-5 300 000 EUR, der gælder for bygge- og anlægskontrakter, uanset hvilken sektor ordregiveren opererer inden for

-400 000 EUR, der gælder for indkøbskontrakter, tjenesteydelseskontrakter og projektkonkurrencer, uanset hvilken sektor ordregiveren opererer inden for, og hvilke tjenesteydelser der er tale om.

6.4. For ordregivere, der beskæftiger sig med levering af gas, opvarmning, udvinding af olie eller gas, udvinding af fast brændsel og jernbanetransport (med undtagelse af indenbys transport med tog), dvs. sektorer, der ikke er omfattet af GPA-aftalen, vil forslaget have følgende konsekvenser i forhold til den nuværende situation:

-en forhøjelse på 300 000 EUR for bygge- og anlægskontrakter. I forbindelse med indkøbskontrakter og tjenesteydelseskontrakter samt projekt konkurrencer udbudt af ordregivere, der opererer inden for de selv samme sektorer ændres tærskelværdierne ikke.

6.5. For ordregivere, der opererer inden for sektorerne for vand- og elektricitetsforsyning, bytransport, havne og lufthavne (omfattet af GPA) vil konsekvenserne være:

-en sænkning af tærskelværdien med 58 153 EUR [48], hvad angår bygge- og anlægskontrakter tildelt af disse ordregivere,

[48] Ved anvendelse af den vekselkurs mellem euro og SDR, der anvendes til at fastlægge tærskelværdierne for perioden fra 1.1.2000 til 31.12.2001.

-en sænkning af tærskelværdien med 28 653 EUR, hvad angår kontrakter om tjenesteydelser, der er opført i bilag XVI A, med undtagelse af F&U-tjenesteydelserne opført under kategori 8 i bilag XVI A samt kontrakter om teletjenester opført under kategori 5 i bilag XVI A, hvis CPV-position svarer til CPC-referencenumrene 7524, 7525 og 7526. De samme virkninger gør sig gældende, når disse ordregivere organiserer projektkonkurrencer i forbindelse med disse tjenesteydelser.

-Hvad angår offentlige indkøbskontrakter og kontrakter om tjenesteydelser, der er opført i bilag XVI B, og F&U-tjenesteydelser opført under kategori 8 i bilag XVI A samt kontrakter om teletjenester opført under kategori 5 i bilag XVI A, hvis CPV-position svarer til CPC-referencenumrene 7524, 7525 og 7526, forbliver tærskelværdierne uændrede. De samme virkninger gør sig gældende, når disse ordregivere organiserer projektkonkurrencer i forbindelse med disse tjenesteydelser.

7. Fælles glossar for offentlige kontrakter

Anvendelse af CPV-glossaret (Common Procurement Vocabulary) indgår i en henstilling fra Kommissionen fra 1996 [49]. Dette glossar udgør en udvikling og en forbedring af nomenklaturerne CPA og NACE, idet det er bedre tilpasset til de særlige karakteristika, der gælder for sektoren for offentlige kontrakter. Siden 1996 er CPV i henhold til gældende bestemmelser blevet anvendt systematisk i alle udbudsbekendtgørelser offentliggjort i tillægget til De Europæiske Fællesskabers Tidende til beskrivelse af kontraktgenstanden samt til oversættelse til de 11 officielle sprog. Den er også blevet et uundværligt søgekriterium ved udvælgelse og identificering af markedsmuligheder. CPV blev revideret i slutningen af 1998 på baggrund af den praktiske anvendelse og kommentarer fra brugerne (ordregivende myndigheder og potentielle leverandører). Der bør derfor nu i fuldt omfang tages hensyn til, at der findes en særlig nomenklatur for offentlige kontrakter, og direktivernes bestemmelser vedrørende anvendelsen af forskellige nomenklaturer (CPC, NACE og den kombinerede nomenklatur) bør ændres og erstattes med anvendelsen af CPV, idet det dog skal sikres, at direktivernes anvendelsesområde ikke berøres (kategorier af tjenesteydelser i bilag XVIA og XVIB i direktiv 93/38/EØF). Anvendelsen af CPV som eneste nomenklatur fremmer spredning af information og adgangen til information og bidrager således til større gennemsigtighed og en større åbning med hensyn til offentlige kontrakter i Europa. Parallelt med den igangværende revision af direktiverne vil CPV blive gjort til genstand for et forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning, der formelt gør CPV til den fællesskabsnomenklatur, der er gældende for offentlige kontrakter, og som indeholder bestemmelser om dens vedligeholdelse (revision).

[49] Kommissionens henstilling 96/527/EF af 30. juli 1996 om anvendelse af CPV-glossaret ("Common Procurement Vocabulary") til beskrivelse af kontraktgenstanden i aftaler om offentlige indkøb (EFT L 222 af 3.9.1996, s. 10).

IV Gennemgang af betragtninger og artikler

Hvis ændringer vedrører en ny nummerering eller en ny nummerering af en artikel, som der henvises til, anses bestemmelserne for i alt væsentligt at være uændrede. Det samme gælder ved formuleringsændringer, hvis disse ingen virkning har for en bestemmelses virkninger og rækkevidde. Når der er foretaget ændringer af denne art, anføres det derfor, at bestemmelsen er uændret. For så vidt angår opbygningen omfatter nærværende forslag også en indholdsfortegnelse, der giver et overblik over de omarbejdede retsakter.

1. Artikel 1 - Definitioner

1.1. Indledningen er blevet erstattet af stk. 1. Formuleringen af stk. 2 og stk. 7 er præciseret med henblik på at afklare, at én eller flere tjenesteydere, leverandører eller entreprenører kan indgå en og samme kontrakt eller rammeaftale. Hensigten er ikke at ændre den gældende retstilstand, hvor én eller flere ordregivere kan indgå en kontrakt eller rammeaftale. Disse bestemmelser svarer til den nuværende artikel 1, stk. 4 og 5.

1.2. Stk. 3, 4 og 5 indeholder bestemmelser, der gør det muligt at identificere blandede kontrakter, dvs. kontrakter, der omfatter både varer og arbejder, varer og tjenesteydelser eller tjenesteydelser og arbejder.

I stk. 3 svarer første afsnit til andet afsnit i den nuværende artikel 1, stk. 4, mens andet afsnit ikke har noget modstykke i det nuværende direktiv. Dog modsvarer det artikel 1 i direktiv 93/36/EØF.

Stk. 4 er nyt. Det første afsnit er dog udelukkende en konkludering på indholdet af artikel 1, litra a) i direktiv 93/36/EØF. Det andet afsnit omfatter "tiloversblevne" elementer i direktivets definition af tjenesteydelseskontrakter og tager hensyn til bestemmelserne i den nuværende artikel 14, stk. 11 og 12.

Stk. 5 er nyt men baseret på anden betragtning i direktiv 92/50/EØF og på Domstolens retspraksis, herunder især Domstolens dom af 19. april 1994 i sagen "Gestión Hotelera" [50].

[50] Sag C-331/92, Samling af Afgørelser 1994, s. I-1329.

Stk. 6, første afsnit, er baseret på den nuværende artikel 1, stk. 6 in fine, men er udvidet til at omfatte entreprenører og leverandører med henblik på at præcisere, at disse grupper også er omfattet. Et nyt begreb er indført: økonomisk aktør. Dette medfører ikke nogen indholdsmæssige ændringer, men gør det muligt at forenkle formuleringen af adskillige andre bestemmelser i forslaget ved udskiftning af "leverandører, entreprenører og tjenesteydere" med "økonomiske aktører".

1.3. Tredje afsnit svarer til stk. 6 og er uændret.

1.4. Stk. 8 og 9 forbliver uændrede.

1.5. I den nye bestemmelse i stk. 10 indføjes en definition af "elektronisk middel". Det drejer sig om en tilpasning af definitionen i Kommissionens forslag vedrørende elektronisk handel. Desuden præciseres i det nye stk. 11 udtrykket "skriftligt", som optræder flere steder i direktivet, således at det også dækker elektroniske meddelelser. Endelig defineres CPV i det nye stk. 12.

2. Artikel 2 - definition af de omhandlede ordregivere

2.1. Stk. 1, der svarer til artikel 1, stk. 1 og 2, i det nuværende direktiv, og stk. 2, der svarer til artikel 2, stk. 1, forbliver uændrede.

2.2. Stk. 3 er nyt. Det indeholder den nye definition af begrebet særlige eller eksklusive rettigheder. Baggrunden for denne ændring er beskrevet i punkt III.2.4.1 til III.2.4.3 ovenfor.

3. Artikel 3 - Bestemmelser vedrørende gas, varme og elektricitet

Artiklen forbliver uændret. Stk. 1 svarer til den nuværende artikel 2, stk. 2, litra a), nummer iii, og stk. 2 svarer til den nuværende artikel 2, stk. 5, litra b. Stk. 3 svarer til den nuværende artikel 2, stk. 2, litra a), nummer ii, og stk. 4 svarer til artikel 2, stk. 5, litra a).

4. Artikel 4 - Bestemmelser vedrørende vandforsyning

Artiklen forbliver uændret. Stk. 1 svarer til den nuværende artikel 2, stk. 2, litra a), nummer i; stk. 2 svarer til den nuværende artikel 6, stk. 2, og stk. 3 svarer til den nuværende artikel 2, stk. 5, litra a). Se ligeledes punkt II.1.3.

5. Artikel 5 - Bestemmelser vedrørende transporttjenester

5.1. Stk. 1 forbliver uændret og svarer til den nuværende artikel 2, stk. 2, litra c).

5.2. Stk. 2 er nyt, og der er redegjort herfor i punkt III.2.3.3 ovenfor.

6. Artikel 6 - Bestemmelser om efterforskning efter og udvinding af olie, gas, kul og andet fast brændsel samt om havne og lufthavne

Artiklen, som forbliver uændret, svarer til den nuværende artikel 2, stk. 2, litra b).

7. Artikel 7 - Liste over ordregivere

Bortset fra udeladelsen af henvisningen til det nuværende bilag X vedrørende ordregivere, der opererer inden telekommunikationssektoren (se punkt III.2.2), forbliver bestemmelsen uændret i forhold til den nuværende artikel 2, stk. 6. Listerne er ikke-udtømmende.

8. Artikel 8 - Kontrakter om flere aktiviteter

8.1. Artikel 8 omhandler tilfælde, hvor en kontrakt kan omfatte flere aktiviteter - f.eks. anskaffelsen af flere fotokopieringsmaskiner til en virksomhed, der anvendes i en bygning, der huser en enhed, der distribuerer gas og elektricitet. Hvis det i så fald er muligt at opdele kontrakten i henholdsvis "gas" og "elektricitet", bevirker stk. 1 kun, at artiklen kan anvendes på reglerne for henholdsvis gas og elektricitet.

8.2. Hvis man betragter et eksempel på en telefoncentral for den samme enhed, og kan det påvises, at de fleste telefonsamtaler omhandler el og ikke gas, angår kontrakten reglerne om elektricitet. Antager vi nu, at el-distributionen sker under sådanne vilkår, at dette udelukkes efter den nye artikel 29 (se IV.29) mens gas-distributionen er omfattet af direktivet, og antages det ligeledes, at det ikke er objektivt muligt at fastslå, at centralen er bestemt for den ene eller anden aktivitet, skal ifølge stk. 2 kontrakten omfattes af direktivet. Denne bestemmelse samt stk. 3 er baseret på en analogi med EF-Domstolens dom af 5. december 1989, Kommissionen mod Italien, "informatique", sag C 3/88 [51].

[51] Sml. 1989, s. 4035.

8.3. Stk. 3 kunne f.eks. omhandle en kommunal myndighed, som ud over sine "normale" opgaver med eget personale driver en busrute.

9. Artikel 9 - Ligebehandling, forbud mod forskelsbehandling, gennemsigtighed

Forbuddet mod forskelsbehandling i den nuværende artikel 4, stk. 2, forbliver uændret. Overholdelsen af princippet om ligebehandling og princippet om gennemsigtighed tilføjes. I henhold til Domstolens etablerede retspraksis er det generelle princip om ligebehandling, hvor forbuddet mod forskelsbehandling blot er ét element, et af de grundlæggende principper i fællesskabsretten. Dette princip indebærer, at man ikke må forskelsbehandle i analoge situationer, medmindre en forskelsbehandling kan begrundes i objektive hensyn. Det forhold, at denne bestemmelse er anbragt i afsnit 1, understreger kun at dette grundlæggende princip i retsgrundlaget for offentlige kontrakter gælder for såvel kontrakter som projektkonkurrencer.

10. Artikel 10 - Sammenslutninger af økonomiske aktører

Artiklen er uændret i forhold til den nuværende artikel 33.

11. Artikel 11 - Vilkår, der indgår i aftaler vedtaget af Verdenshandelsorganisationen (WTO)

Artiklen, som svarer til den nuværende artikel 42a, forbliver uændret.

12. Artikel 12 - Fortrolighed

Denne bestemmelse forbliver uændret i forhold til den nuværende artikel 4, stk. 3 og 4.

13. Artikel 13 - Rammeaftaler

Den nye artikel, som svarer til den nuværende artikel 5, forbliver uændret.

14. Artikel 14 - Anvendelsesområdet

Som anført i punkt II.1.2 ovenfor er der indsat "indledende" artikler, som i dette tilfælde beskriver anvendelsesområdet. Den nye artikel ændrer ikke omfanget af de juridiske forpligtelser.

15. Artikel 15 - Tærskelværdier

15.1. Stk. 1 indeholder de nye tærskelværdier, der skal tjene til forenkling af direktivet, og som er beskrevet i punkt III.6 ovenfor. Det svarer til den nuværende artikel 14, stk. 1.

16. Artikel 16 - Metoder til beregning af værdien af rammeaftaler og kontrakter

16.1. Stk. 1 svarer til den nuværende artikel 14, stk. 13. Bestemmelsen er uændret, da det drejer sig om et grundlæggende princip, der gælder for alle kontrakter, dvs. såvel bygge- og anlægskontrakter som indkøbskontrakter og tjenesteydelseskontrakter.

16.2. Stk. 2, der svarer til den nuværende artikel 14, stk. 9, forbliver uændret og placeres her, da det gælder for rammeaftaler vedrørende såvel bygge- og anlægsarbejder som indkøb og tjenesteydelser.

16.3. Med henblik på forenkling og brugervenlighed er de forskellige regler vedrørende beregning af kontrakternes værdi omstruktureret, således at de specifikke regler for bygge- og anlægskontrakter findes i artikel 17, reglerne for indkøbskontrakter i artikel 18 og reglerne for tjenesteydelseskontrakter i artikel 19. Som angivet i punkt IV.16.1. er artikel 15 i øvrigt gældende.

17. Artikel 17 - Beregning af værdien af bygge- og anlægskontrakter

Stk. 1 svarer til den nuværende artikel 14, stk. 11; stk. 2 svarer til den nuværende bestemmelse i artikel 14, stk. 12; Stk. 3 svarer til første afsnit af den nuværende artikel 14, stk. 10, mens stk. 4 svarer til de nuværende bestemmelser i andet afsnit af samme artikel 14, stk. 10. Artikel 17 forbliver uændret.

18. Artikel 18 - Beregning af indkøbskontrakters værdi

Stk. 1 svarer til de nuværende bestemmelser i artikel 14, stk. 10, tredje og fjerde punktum, i andet led, og stk. 2 svarer til den nuværende artikel 14, stk. 6. Stk. 3 svarer til den nuværende artikel 14, stk. 7, stk. 4 svarer til den nuværende artikel 14, stk. 4, og stk. 5 svarer til den nuværende artikel 14, stk. 8. Disse bestemmelser forbliver uændrede.

19. Artikel 19 - Beregning af tjenesteydelseskontraktens værdi

19.1. Stk. 1 svarer til den nuværende artikel 14, stk. 2. Det forhold, at der kun henvises til stk. 2-7 og ikke til stk. 1 og 2 i artikel 16, indebærer ikke en ændring af gældende ret. En udtrykkelig henvisning til artikel 16 alene i forbindelse med tjenesteydelses kontrakter ville kunne tolkes, som om artiklen ikke gælder for bygge- og anlægskontrakter eller indkøbskontrakter, til trods for at der som nævnt i punkt IV.16.1 og IV.16.2 er tale om generelle bestemmelser, der gælder for alle kontrakttyper og alle former for rammeaftaler, hvad enten det drejer sig om tjenesteydelser, bygge- og anlægsarbejder eller indkøb.

19.2. Stk. 2 svarer til bestemmelserne i den nuværende artikel 14, stk. 10, tredje og fjerde punktum i andet afsnit, og stk. 3 svarer til den nuværende artikel 14, stk. 6. Bestemmelserne i stk. 4 svarer til bestemmelserne i den nuværende artikel 14, stk. 7, mens bestemmelserne i stk. 5 svarer til den nuværende artikel 14, stk. 8. Bestemmelserne i stk. 6 svarer til bestemmelserne i den nuværende artikel 14, stk. 3, og bestemmelserne i stk. 7 svarer til bestemmelserne i den nuværende artikel 14, stk. 5. Artikel 19 forbliver uændret.

20. Artikel 20 - Kontrakter indgået med henblik på videresalg eller leje til tredjemand

Denne artikel, der svarer til den nuværende artikel 7, forbliver uændret. Dens placering i den nye opbygning tydeliggør, at den gælder for alle ordregivere, uanset juridisk status og uanset, hvilke aktiviteter de udfører, og for alle typer af kontrakter (bygge- og anlægskontrakter, indkøbskontrakter og tjenesteydelseskontrakter).

21. Artikel 21 - Kontrakter, der indgås i andet øjemed end udøvelse af en af de omhandlede former for virksomhed eller med henblik på udøvelse af en sådan virksomhed i et tredjeland.

Denne artikel, der svarer til den nuværende artikel 6, stk. 1 og 3, forbliver uændret. Dens placering i den nye opbygning tydeliggør, at den gælder for alle ordregivere, uanset juridisk status og uanset, hvilke aktiviteter de udfører, og for alle typer af kontrakter (bygge- og anlægskontrakter, indkøbskontrakter og tjeneste ydelses-kontrakter).

22. Artikel 22 - Fortrolige kontrakter og kontrakter, der kræver særlige sikkerheds foranstaltninger

Denne artikel, der svarer til den nuværende artikel 10, forbliver uændret. Dens placering i den nye opbygning tydeliggør, at den gælder for alle ordregivere, uanset juridisk status og uanset, hvilke aktiviteter de udfører, og for alle typer af kontrakter (bygge- og anlægskontrakter, indkøbskontrakter og tjenesteydelseskontrakter).

23. Artikel 23 - Kontrakter, der indgås i henhold til internationale regler

I bestemmelsen i litra a) er henvisningen til kontakter, der indgås af ordregivere på teleområdet, og henvisningen til Det Rådgivende Udvalg for Telekommunikations kontrakter blevet slettet af de årsager, som er anført i punkt III.2.2 ovenfor. Artiklen, som svarer til den nuværende artikel 12, er i øvrigt uændret. Se ligeledes punkt IV.60 nedenfor.

24. Artikel 24 - Kontrakter om visse tjenesteydelser, der er udelukket fra anvendelses området. Bilag XVI A.

Bestemmelsen i den nuværende artikel 1, stk. 4, litra c), ii, som undtager tjenesteydelseskontrakter om taletelefoni-, telex-, personsøgnings- og satellit tjenester, er ikke taget med i det nye direktiv. Virkningen af denne ændring er, i sammenhæng med fjernelsen af fodnote 2 i bilag XVI A, at de ordregivere, der er omfattet af direktiv 93/38/EØF, nu skal anvende de normale bestemmelser for tjenesteydelseskontrakter ved f.eks. køb af (faste) taletelefonitjenester. Sådanne tjenester skal således indkøbes på grundlag af et udbud, medmindre det i henhold til de undtagelser, der er udtømmende nævnt i artikel 35, stk. 3, i dette forslag, er tilladt at anvende en procedure uden udbud. Se ligeledes punkt II.2.2.4 ovenfor.

Denne artikel, som svarer til den nuværende artikel 1, stk. 4, litra c), i) og iii) til vi), samt bilaget, forbliver i øvrigt uændret.

25. Artikel 25 - Tjenesteydelseskontrakter tildelt på grundlag af en eksklusiv rettighed

Artiklen, som svarer til den nuværende artikel 11, forbliver uændret. Henvisningen i den nuværende artikel 11 til "ordregivende myndighed i den i artikel 1, litra b) i .......... direktiv 92/50/EØF ...... fastsatte betydning" er i dette forslag ændret til "en offentlig myndighed som omhandlet i artikel 2, stk. 1, litra a)" for at gøre denne bestemmelse mere læservenlig. Dette ændrer ikke indholdet, da definitionen af disse to begreber er den samme.

26. Artikel 26 - Tjenesteydelseskontrakter, der tildeles en tilknyttet virksomhed eller en ordregiver, der deltager i et joint venture

Denne artikel forbliver uændret. Stk. 1 og 3 svarer til den nuværende artikel 13. Definitionen af tilknyttet virksomhed, som findes i artikel 1, stk. 3, i det nuværende direktiv, er blevet indarbejdet i denne nye artikel, for at gøre det lettere at læse direktivet, idet dette begreb kun har relevans for artikel 26 i det nye forslag. Denne undtagelses placering i den nye opbygning tydeliggør, at den gælder for alle ordregivere, uanset juridisk status og uanset, hvilke aktiviteter de udfører (men udelukkende for tjenesteydelseskontrakter).

27. Artikel 27 - Kontrakter, der indgås af visse ordregivere, om indkøb af vand

27.1. Stk. 1, der svarer til den nuværende artikel 9, stk. 1, litra a), er kun blevet ændret for at præcisere, at henvisningen til bilagene ikke vedrører de enheder, der er nævnt i disse bilag, men kun de former for virksomhed, som bilagene omhandler. Denne bestemmelses placering i den nye opbygning gør det klart, at den kun gælder for ordregivere, der er udtrykkeligt nævnt i selve artikelen.

27.2. Den nye bestemmelse omfatter ikke den undtagelse, der findes i den nuværende artikel 9, stk. 1, litra b). Artikel 9, stk. 1, litra b), udelukker i øjeblikket kontrakter om køb af energi (eller brændsel til energiproduktion), der indgås af ordregivere inden for energisektoren i bredeste forstand. Som det er nævnt i betragtning 17 i direktiv 93/38/EØF, blev denne undtagelse indført for at tage hensyn til den manglende liberalisering, især inden for el-sektoren.

I betragtning af at energimarkedet nu er liberaliseret, fjernes denne undtagelse. Denne ændring betyder, at ordregivere inden for sektoren for energiproduktion skal efterkomme direktivets bestemmelser (dvs. at de, bortset fra særlige undtagelses tilfælde skal offentliggøre en udbudsbekendtgørelse), når de udbyder en kontrakt om levering af energi (eller brændsel til energiproduktion), som er nødvendig for deres energiproduktion. Det skal dog understreges, at hvis "produktet", der skal leveres, prisnoteres og købes på et råvaremarked - kontantmarked - falder køberen ind under den undtagelse, der tillader at sådanne indkøb foretages uden forudgående udbudsprocedure.

Denne ændring gør det også muligt at undgå situationer, hvor det i henhold til den nye artikel 29 godtgøres, at der i en given sektor er tilstrækkelig fri konkurrence til at tillade, at ordregiverne i denne sektor undtages fra direktivets regler, samtidig med at der opretholdes en undtagelse, der er baseret på manglende konkurrence for de varer, der produceres af disse ordregivere.

27.3. Stk. 2, der svarer til den nuværende artikel 9, stk. 2, forbliver uændret.

28. Artikel 28 - Kontrakter, der er underlagt en særlig ordning

Under visse betingelser vedrørende tildeling af licenser til udøvelse af bestemte former for virksomhed kan Kommissionen i henhold til den nuværende artikel 3 og på medlemsstaternes anmodning bestemme, at ordregiverne i den pågældende sektor undtages fra direktivets detaljerede procedureregler, og at de blot skal overholde princippet om ikke-forskelsbehandling og opfylde visse forpligtelser vedrørende udbydelse ved tildeling af kontrakter samt visse statistiske indberetningsforpligtelser.

Af de grunde, som der er redegjort for i punkt III.2.3.3 ovenfor, sikrer den nye bestemmelse i artikel 28, at ordregivere i offshore-sektoren [52] i Det Forenede Kongerige og Nederlandene fortsat falder ind under den særordning, der er omhandlet i beslutning 93/676/EØF [53] og 97/367/EF [54]. De skal således fortsat følge denne særordning, medmindre de undtages fra direktivets anvendelsesområde ved en beslutning, der er i overensstemmelse med den i artikel 29 i nærværende forslag foreslåede generelle mekanisme, der gælder for alle de omhandlede former for virksomhed. Se punkt IV.29 nedenfor med hensyn til yderligere detaljer vedrørende den generelle mekanisme.

[52] Nærmere bestemt udnytter et geografisk område med henblik på efterforskning efter eller udvinding af olie eller gas.

[53] Kommissionens beslutning af 10. december 1993 om konstatering af, at udnyttelse af geografiske områder med henblik på efterforskning efter eller udvinding af olie eller gas i Nederlandene ikke udgør virksomhed, der er omhandlet i artikel 2, stk. 2, litra b), nr. i), i Rådets direktiv 90/531/EØF, og at de foretagender, der driver denne virksomhed, ikke i Nederlandene anses for at have særlige eller eksklusive rettigheder i henhold til artikel 2, stk. 3, litra b), i dette direktiv, EFT L 316 af 17.12.1993, s. 41.

[54] Kommissionens beslutning af 30. maj 1997 om konstatering af, at udnyttelse af geografiske områder med henblik på efterforskning efter eller udvinding af olie eller gas ikke i Det Forenede Kongerige betragtes som virksomhed, der er omhandlet i artikel 2, stk. 2, litra b), nr. i), i Rådets direktiv 93/38/EØF, og at foretagender, der udøver denne virksomhed, ikke i Det Forenede Kongerige anses for at have særlige eller eksklusive rettigheder i medfør af direktivets artikel 2, stk. 3, litra b), EFT L 156 af 13.6.1997, s. 55.

29. Artikel 29 - Generel mekanisme for fritagelse af aktiviteter, der er direkte undergivet almindelige konkurrencevilkår

29.1. Det foreslås, at begrænse anvendelsen af denne nye artikel til ordregivere, der er offentlige virksomheder som omhandlet i artikel 2, stk. 1, litra b), og til private ordregivere, der driver virksomhed på grundlag af enerettigheder eller særlige rettigheder. Offentlige myndigheder, som omhandlet i artikel 2, stk. 1, litra a), omfattes således ikke af denne fritagelsesmulighed. Denne begrænsning er ikke enestående for forslaget [55] eller for det nuværende direktiv, og den begrundes med det forhold, at offentlige myndigheder som følge af deres særlige karakteristika, kan handle ud fra andre hensyn end rent økonomiske hensyn, også selv om de opererer på en marked, hvor de er udsat for direkte konkurrence.

[55] Den findes også i artikel 3, stk. 2 og 4, i dette forslag (svarer til den nuværende artikel 2, stk. 5, litra b)) og i artikel 4, stk. 3 (svarer til den nuværende artikel 2, stk. 5, litra a).

29.2. Kriteriet for at undtage kontrakter indgået i forbindelse med udøvelse af liberaliseret virksomhed er, at denne virksomhed i den medlemsstat, hvor den udøves, "er direkte undergivet almindelige konkurrencevilkår på markeder, hvortil adgangen er fri" [56]. For at evaluere, om disse betingelser er til stede, kan man f.eks. se Domstolens afgørelse af 26. marts 1996 [57] i "BT-sagen", idet der dog skal tages hensyn til bestemmelserne i stk. 2 og 3.

[56] Jf. betragtning nr. 13 i direktiv 93/38/EØF.

[57] The Queen mod H. M. Treasury, ex parte British Telecommunications plc. Sag C-392/93. Samling af Afgørelser 1996 s. I-1631

29.3. I stk. 2 bestemmes det, at man for at afgøre, om en aktivitet er direkte undergivet almindelige konkurrencevilkår, skal anvende objektive kriterier. De kriterier, der er nævnt i bestemmelsen [58] er ikke udtømmende, og der skal tages hensyn til en given sektors [59] særlige karakteristika, fordi der er klart, at de særlige kriterier for vurdering af konkurrencesituationen i f.eks. lufthavnssektoren nødvendigvis må være forskellige fra de kriterier, der skal anvendes i forbindelse med f.eks. distribution af varme. Det skal især bemærkes, at det i stk. 2 udtrykkeligt anføres, at der kan tages hensyn til den potentielle konkurrence. Det forhold, at en tjenesteydelse eller en vare kun udbydes af en enhed i en given sektor, er ikke nødvendigvis et tegn på, at den pågældende aktivitet ikke er undergivet konkurrence. En sådan situation kan også være resultatet af, at de potentielle konkurrenter frit har vurderet, at det ikke er økonomisk interessant, at være tilstede på det pågældende marked (eller en del af dette).

[58] "de pågældende varers eller tjenesteydelsers særlige kendetegn, eventuelle alternative varer eller tjenesteydelser, prisvilkårene, og om der reelt eller potentielt vil kunne findes mere end en leverandør af de pågældende varer eller tjenesteydelser".

[59] Se også betragtning nr. 13 i nærværende direktiv.

Det skal også bemærkes, at resultaterne af en vurdering af betingelserne for adgang til den pågældende aktivitet kan have en direkte betydning for vurderingen af konkurrencesituationen i den pågældende sektor. Hvis anvendelsen af juridiske betingelser for adgang til en bestemt aktivitet ikke alene medfører, at der er fri adgang, mens også at udøvelsen af den pågældende aktivitet sker under betingelser, der fremmer reel konkurrence, skal der tages hensyn til dette ved en vurdering i henhold til stk. 2 og 3.

29.4. På samme måde som den nuværende artikel 3, stk. 5 [60], indfører stk. 3 en juridisk formodning, for at adgangen til et marked er fri, hvis den pågældende medlemsstat har gennemført og anvender den fællesskabslovgivning, der liberaliserer den pågældende sektor. Den relevante lovgivning er anført i bilag X til dette forslag [61]. For at sikre, at bilaget hurtigt og let kan ajourføres, bestemmes det i artikel 67, at dette kan ske efter proceduren med et rådgivende udvalg efter fremgangsmåden i artikel 65. Se også punkt IV.65 og IV.67 nedenfor.

[60] Den nuværende artikel 3, stk. 5, indfører en juridisk antagelse om at betingelserne i artikel 3, stk. 1, om tildeling af driftslicenser er opfyldt, hvis den pågældende medlemsstat har gennemført bestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/22/EF af 30. maj 1994 om betingelser for tideling og udnyttelse af tilladelser til prospektering, efterforskning og produktion af kulbrinter, EFT L 164 af 30.6.1994, s. 3.

[61] Dette nye bilag erstatter det nuværende bilag X, der anfører de nuværende ordregivere i telekommunikationssektoren, og som derfor, som omhandlet i punkt II.2.2 ovenfor, ikke længere er nødvendigt.

Det skal dog bemærkes, at det ikke er tilstrækkeligt blot at underrette om vedtagelse af foranstaltninger til omsættelse af fællesskabslovgivningen om liberalisering af den pågældende sektor. Disse foranstaltninger skal kontrolleres, og det skal kontrolleres, at fællesskabslovgivningen anvendes korrekt. Desuden er det klart, at fritagelsen - selv hvor der som angivet er en juridisk formodning - først kan meddeles efter undersøgelse af betingelserne i stk. 2, dvs. betingelserne vedrørende reel konkurrence, som beskrevet i punkt IV.29.3 ovenfor.

29.5. Når fri adgang til et givent marked ikke er sikret gennem fællesskabslovgivningen - fordi denne ikke er vedtaget, eller fordi den pågældende medlemsstat ikke har gennemført den eller ikke anvender den - skal medlemsstaten påvise, at der retligt og faktisk er fri adgang til det pågældende marked, således som de udtrykkeligt er bestemt i stk. 5.

29.6. Analogt med den nuværende artikel 3 og under hensyntagen til de mange kommentarer fra telekommunikationssektoren, som har anmodet om en højere grad af juridisk sikkerhed end den, som sikres ved den nuværende artikel 8, stk. 2, fortolket af Domstolen i ovennævnte "BT-sag" [62], foreslås det, at en fritagelse under artikel 29 meddeles ved en formel Kommissionsafgørelse i henhold til proceduren med et rådgivende udvalg efter proceduren i artikel 65. Medlemsstaterne skal også spille en aktiv rolle i denne forbindelse: ikke alene kan proceduren i artikel 29 iværksættes på en medlemsstats anmodning, men medlemsstaterne skal også underrette Kommissionen om alle de relevante faktorer, der er nødvendige for at vurdere, om betingelserne i stk. 1 er opfyldt. I denne forbindelse skal de nationale tilsynsmyndigheder [63], der er blevet oprettet for at følge udviklingen i en eller flere at de sektorer, der i øjeblikket er omfattet af direktivet, indrages i processen. Det foreslås, at hvis en sådan myndighed har taget stilling til spørgsmål med relevans for stk. 1. og 2 (dvs. både markedsadgang og direkte konkurrence), skal dens udtalelse fremsendes til Kommissionen.

[62] Se også punkt IV.25.2 ovenfor og betragtning nr. 15 i nærværende direktiv.

[63] Eller "uafhængig myndighed med kompetence inden for den pågældende aktivitet". Udtrykket "uafhængig myndighed med kompetence inden for den pågældende aktivitet" kan eventuelt omfatte konkurrencemyndighederne.

29.7. Under hensyntagen til frygten for, at en eventuel meddelelse af fritagelse i henhold til den nye artikel 29 vil tage lang tid, foreslås det, at der oprettes et system i lighed med systemer inden for konkurrenceretten som omhandlet i Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med virksomhedssammenslutninger [64] og senere i Kommissionens forordning (EF) nr. 447/98 af 1. marts 1998 om anmeldelser, frister og udtalelser i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser [65].

[64] EFT L 257 af 21.9.1990 (som ændret), s. 13.

[65] EFT L 61 af 2.3.1998, s. 1.

Det foreslås derfor, at Kommissionen råder over en frist på 6 måneder til at træffe afgørelse, og at fritagelsen anses for at være gældende, hvis Kommissionen ikke har truffet afgørelse inden for denne frist. Fristen regnes fra den første arbejdsdag efter datoen for Kommissionens modtagelse af en fuldstændig anmodning fra den pågældende medlemsstat. I stk. 7 fastsættes det, at Kommissionen, hvis oplysningerne på et væsentligt punkt er ufuldstændige eller unøjagtige, straks underretter medlemsstaten herom og fastsætter en frist til supplering af oplysningerne. I så fald løber fristen på 6 måneder først fra datoen for modtagelse af fuldstændige og nøjagtige oplysninger. I henhold til stk. 8 skal væsentlige ændringer i de forhold, der er indberettet af medlemsstaten, og som denne burde have kendskab til, omgående meddeles Kommissionen. Hvis disse væsentlige ændringer kan påvirke Kommissionens vurdering, kan denne bestemme, at fristen på 6 måneder først begynder på den dato, hvor Kommissionen modtager (fuldstændige) oplysninger om disse væsentlige ændringer. Kommissionen underretter omgående medlemsstaten skriftligt.

29.8. De i denne artikel nævnte frister skal sammen med de øvrige frister i direktivet beregnes i overensstemmelse med Rådets forordning (EØF, Euratom) nr. 1182/71 [66], se betragtning nr. 37 i forslaget.

[66] EFT L 124 af 8.6.1971, s. 1.

30. Artikel 30 - Tjenesteydelseskontrakter, der er omfattet af bilag XVI A

Denne bestemmelse, som svarer til den nuværende artikel 15, forbliver uændret. Fjernelsen af henvisning til bygge- og anlægskontrakter og indkøbskontrakter, som skulle angive, at disse kontrakter også var underlagt direktivet ordning i sin helhed, opvejes af, at den nye opbygning [67] også tydeliggør, at bestemmelserne i artikel 30-32 kun finder anvendelse på tjenesteydelseskontrakter. Substansen ændres således ikke.

[67] Det forhold, at bestemmelsen findes i Afsnit III "Bestemmelser om tjenesteydelseskontrakter" og det forhold, at artiklen benævnes "Tjenesteydelseskontrakter, der er omfattet af bilag XVI A"

31. Artikel 31 - Tjenesteydelseskontrakter, der er omfattet af bilag XVI B

Denne artikel, der svarer til den nuværende artikel 16, forbliver også uændret.

32. Artikel 32 - Blandede tjenesteydelseskontrakter, der er omfattet af bilag XVI A og XVI B

Denne artikel forbliver uændret. Den svarer til bestemmelsen i den nuværende artikel 17.

33. Artikel 33 - Almindelige bestemmelser

Der er tale om en "indledende" artikel til bestemmelserne i artikel 34, 36, 37 og 38 (jf. punkt II.1.2), som beskriver reglerne vedrørende visse oplysninger, der skal indgå i de bekendtgørelser, der har til formål at iværksætte udbud, og/eller i udbudsmaterialet. Endelig kan ordregiverne I henhold til stk. 3 opstille særlige betingelser vedrørende kontraktens udførelse [68]. Disse betingelser skal være i overensstemmelse med gældende fællesskabsret. Den nye artikel ændrer således ikke den gældende ret og er blevet indføjet for at gøre det lettere at læse direktivet.

[68] Se Domstolens afgørelse af 20.9.1998, sag 31/87 ("Beentjes)", Samling af Afgørelser 1988, s. 4635.

34. Artikel 34 - Tekniske specifikationer

34.1. Den væsentlige ændring, der foreslås med denne nye artikel, er baseret på den fremgangsmåde, at indkøbsspecifikationerne kan defineres i form af funktionelle krav, som produktet eller tjenesteydelsen skal opfylde, når beskrivende tekniske krav og fremstillingskrav (som beskriver produktets fremstillingsmåde) ikke gør det muligt at opfylde ordregiverens behov, eller når standarden, der foreskriver tekniske løsninger, ikke giver mulighed for andre løsninger. Den kan således sikre, at flere ansøgere får mulighed for at deltage [69].

[69] Dette er i overenstemmelse med den nuværende bestemmelse i artikel 18, stk. 4, som for så vidt angår de supplerende specifikationer giver "fortrinsstilling til specifikationer, der vedrører funktionsdygtighed frem for design eller egenskabsbeskrivelse ...".

For at undgå at denne fremgangsmåde fremmer brugen af alt for vage "specifikationer", der giver mulighed for arbitrære afgørelser, eller som ikke sætter tilbudsgiverne i stand til på tilfredsstillende måde, at udarbejde deres tilbud, skal de funktionelle krav være så præcise, at det bliver muligt at foretage en sammenligning af tilbuddene og tildele kontrakten. De pågældende bestemmelser findes i stk. 3, andet led, i den nye artikel.

Det er stadigvæk muligt for ordregiverne at fastsætte detaljerede specifikationer. Køberen kan ligeledes stadig vælge at definere sine behov med henvisning til detaljerede specifikationer. Han kan dog kun henvise til nogle bestemte og udtrykkeligt nævnte specifikationer. På samme måde som i bestemmelserne i det nuværende direktiv [70], nævner den nye bestemmelse de detaljerede specifikationer, som der kan henvises til (europæisk standard, international standard, national standard osv.). Ligeledes nævnes muligheden for at henvise til dokumenter udarbejdet af europæiske standardiseringsorganer (CEN-Workshop agreements), som uden at have samme stilling som standarder, giver mulighed for lettere at tage højde for den tekniske udvikling. Disse er i tilstrækkelig grad gennemsigtige og sikrer konsensus med hensyn til den måde, som de bliver vedtaget på. Den pågældende bestemmelse findes i forslagets stk. 3, første led.

[70] Den nuværende artikel 18.

Stk. 4 er indføjet for at tage hensyn til nogle særlige aspekter i bygge- og anlægskontrakter. Det svarer med de fornødne ændringer til artikel 10, stk. 3, litra b), i direktiv 93/37/EØF, men med den vigtige tilføjelse, at sådanne henvisninger til nationale tekniske specifikationer skal efterfølges af udtrykket "eller tilsvarende".

34.2. For at gøre det klart, at der stadig er mulighed for andre løsninger, præciseres det, at henvisninger til sådanne specifikationer ikke betyder, at ordregiveren kan afvise tilbud på varer eller tjenester, der ikke er i overensstemmelse med disse detaljerede specifikationer, hvis leverandøren eller tjenesteyderen kan påvise, at de løsninger, han tilbyder, opfylder kravene på samme måde som de specifikationer, der er henvist til. Dette kan påvises på enhver passende måde (overensstemmelseserklæring fra producenten eller certificering fra tredjepart). Hensigten med denne sidste bestemmelse er at sikre, at også løsninger, der ikke er "standardiserede", kan komme i betragtning. Den skal være med til at give ordregiverne flere valgmuligheder. Bevisbyrden hviler på tilbudsgiveren. De pågældende bestemmelser findes i stk. 5 i den nye artikel.

34.3. Det skal også sikres, at den nye fleksibilitet (dvs. specifikationer i form af funktionelle krav) ikke misbruges til at lukke udbuddene for konkurrence og ikke sætter spørgsmålstegn ved de resultater, der er opnået inden for standardiserings området. I stk. 6 anføres det også, at en ordregiver ikke kan afvise et tilbud, der er i overensstemmelse med en europæisk eller international standard, med den begrundelse, at den pågældende standard ikke opfylder de funktionelle krav, undtagen hvis specifikationen er uhensigtsmæssig (f.eks. inkompatible materialer) eller ikke vedrører det samme krav. Dette kunne f.eks. være tilfældet, hvis en standard dækker sikkerhedskrav, mens indkøberen har stillet et krav med hensyn til miljøvenlighed. Det påhviler tilbudsgiveren at påvise - f.eks. ved hjælp af teknisk dokumentation eller en afprøvningsrapport udarbejdet af en uafhængig part - at løsningen i henhold til normen gør det muligt at opfylde de funktionelle krav. De pågældende bestemmelser findes i stk. 6, i den nye artikel.

34.4. Endelig er bestemmelsen i den nuværende artikel 18, stk. 5, der vedrører forbuddet mod henvisning til bestemte mærker eller fabrikater ikke blevet ændret væsentligt. Det er blot dens karakter af undtagelse, der er blevet understreget. Den pågældende bestemmelse findes i stk. 7.

34.5. Definitionerne i den nuværende artikel 1, stk. 9 til 13, som opremser og definerer de tekniske specifikationer, er blevet flyttet til en nyt bilag - bilag XX. De er blevet tilpasset for at tage hensyn til udviklingen inden for definitionerne af begreber i fællesskabsretten efter ændringen af direktiv "98/34/EØF om tekniske standarder og forskrifter [71]", uden at dette medfører væsentlige ændringer i forhold til det nuværende direktiv. Det er kun begrebet teknisk referenceramme, der er nyt.

[71] Direktiv 98/34/EF af 22. juni 1998 - ophæver og erstatter direktiv 83/189 - EFT L 204 af 21.7.1998 s. 37.

35. Artikel 35 - Meddelelse af tekniske specifikationer

Denne bestemmelse, som svarer til den nuværende artikel 19, forbliver uændret.

36. Artikel 36 - Alternative tilbud

Bortset fra tilføjelsen af ordene "krav til funktionsdygtighed eller" - der er nødvendig for at sikre sammenhængen med den nye artikel 34 om tekniske specifikationer - er stk. 1, der svarer til artikel 34, stk. 3, uændret. Stk. 2. som fastsætter, at de bestemmelser, der er beskrevet i punkt IV.34 ovenfor vedrørende tekniske specifikationer, finder anvendelse på alternative tilbud, er ny. Den erstatter den nuværende artikel 34, stk. 4, og giver større sikkerhed for at tilbudsgivere, der indsender alternative tilbud, ikke afvises arbitrært som følge af deres valg af teknisk løsning.

Stk. 3 er også nyt. Det første afsnit svarer til artikel 16, stk. 2, i direktiv 93/36/EØF, mens det andet afsnit svarer til bestemmelserne i artikel 24, stk. 2, i direktiv 92/50/EØF. Denne bestemmelse er indføjet ex tuto, og tjener udelukkende til at tydeliggøre den juridiske situation. Et praktisk eksempel på de situationer, som bestemmelsen tager sigte på, kan være en ordregiver, som udskriver et udbud vedrørende en tjenesteydelseskontrakt på edb-området ud fra den antagelse, at det vil være nødvendigt at udvikle en ny software (dvs. udføre en tjenesteydelseskontrakt) for at opfylde behovene, mens en tilbudsgiver som alternativt tilbud foreslår at løse problemet med allerede eksisterende software (dvs. en vare). I dette tilfælde kan ordregiveren ikke afvise det alternative tilbud alene ud fra den begrundelse, at en accept vil medføre at kontrakten ændres til en indkøbskontrakt.

37. Artikel 37 - Underentreprise

Denne artikel, der svarer til den nuværende artikel 27, er, bortset fra muligheden for at anmode om oplysninger om udpegede underentreprenører, uændret.

38. Artikel 38 - Krav til beskyttelse på arbejdspladsen og arbejdsforhold i øvrigt

Denne bestemmelse, som svarer til den nuværende artikel 29, forbliver uændret.

39. Artikel 39 - Anvendelse af offentlige udbud, begrænsede udbud og udbud med forhandling

Stk. 1, der svarer til den nuværende artikel 4, stk. 1, forbliver uændret. Dette er også tilfældet for stk. 2 og 3, der svarer til de nuværende bestemmelser i artikel 20.

40. Artikel 40 - Vejledende periodiske bekendtgørelser og bekendtgørelser om anvendelse af en kvalifikationsordning

I stk. 1 er litra b) blevet ændret for at bringe det i overensstemmelse med de nye bestemmelser vedrørende tærskelværdier. Forpligtelsen til at offentliggøre en vejledende periodisk bekendtgørelse gælder således for alle bygge- og anlægskontrakter fra den samme tærskelværdi, dvs. når den anslåede kontraktsum svarer til eller overstiger 5 300 000 EUR. I øvrigt forbliver stk. 1, der svarer til den nuværende artikel 22, stk. 1, uændret.

Det samme gælder stk. 3 og 4, som svarer til bestemmelserne i henholdsvis den nuværende artikel 22, stk. 4, og den nuværende artikel 30, stk. 9. Bortset fra sletningen af henvisningen til De Europæiske Fællesskabers Tidende i stk. 2, som svarer til den nuværende artikel 22, stk. 2, er denne bestemmelse også uændret. I denne artikel samles bestemmelserne vedrørende vejledende periodiske bekendtgørelser og bekendtgørelser om anvendelse af en kvalifikationsordning, når disse bekendtgørelser ikke anvendes som et middel til at iværksætte et udbud. De regler, der gælder for bekendtgørelser, der anvendes som et middel til at iværksætte udbud, er samlet i artikel 41.

41. Artikel 41 - Bekendtgørelser, der har til formål at iværksætte udbud

I denne artikel samles de særlige bestemmelser, der finder anvendelse på bekendtgørelser, der har til formål at iværksætte udbud. Bortset fra henvisningen til offentliggørelse i henhold til det nye bilag XIX i stk. 2, litra c), forbliver denne artikel uændret. Stk. 1 svarer til den nuværende artikel 21, stk. 2, og litra a) og b) i stk. 2 svarer til de nuværende bestemmelser i artikel 21 stk. 2, litra a) og b). Bestemmelsen i stk. 3, litra c) og sidste afsnit svarer til den nuværende artikel 22, stk. 3.

42. Artikel 42 - Bekendtgørelser om indgåede kontrakter

I denne artikel samles bestemmelserne vedrørende bekendtgørelser om indgåede kontrakter. I stk. 2 og 5 er der indføjet en henvisning til offentliggørelse i overensstemmelse med det nye bilag XIX, mens stk. 3 og 4, som svarer til bestemmelserne i den nuværende artikel 24, stk. 3, er blevet gjort klarere, uden at der er ændret ved selve indholdet (se også punkt II.1.4. ovenfor). Artiklen er i øvrigt uændret i forhold til den nuværende artikel 24.

43. Artikel 43 - Udarbejdelse og offentliggørelse af bekendtgørelser

Denne artikel er baseret på de nuværende bestemmelser i artikel 25. Den er især ændret med hensyn til de specifikationer, som gælder for fremsendelse af bekendtgørelser. Der er desuden indføjet henvisninger til standardformularer for bekendtgørelser.

Af årsager, som er omhandlet ovenfor (jf. punkt III.3.1.4), er bestemmelserne med mere detaljerede tekniske specifikationer samlet i et nyt bilag XIX. (Se også stk. 1).

De fælles regler for offentliggørelse er derfor blevet tilpasset, og en henvisning til det nye bilag er indføjet i alle de andre relevante artikler i direktivet.

Artikel 43 indeholder også bestemmelser, der er indført som følge af den generelle udbredelse af elektroniske midler (stk. 2). I disse fastsættes det, at offentliggørelsen i alle tilfælde - dvs. uanset typen af bekendtgørelse ("ad hoc", periodisk, om kvalifikationsordninger) - skal foretages inden for 5 dage, uden at ordregiveren behøver anmode herom. I andre tilfælde, dvs. den nuværende ordning, forbliver fristen uændret på 12 dage generelt og på 5 dage i visse tilfælde .

I stk. 3 svarer den anden sætning til den nuværende artikel 25, stk. 1, og den forbliver uændret.

Stk. 4, der svarer til den nuværende artikel 25, stk. 4, er uændret, mens stk. 7 er ny, selv om det med de fornødne ændringer svarer til de analoge bestemmelser i de "klassiske" direktiver [72]. Stk. 6 svarer til den nuværende artikel 25, stk. 1.

[72] Henholdsvis artikel 21, 13 og 17 i direktiv 92/50/EØF, 93/36/EØF og 93/37/EØF.

44. Artikel 44 - Ansøgninger om deltagelse og modtagelse af tilbud

44.1. Stk. 1 omhandler det generelle princip, der gælder for alle frister, nemlig at de skal være tilstrækkeligt lange til, at de interesserede kan afgive tilbud, under hensyntagen til forskellige faktorer (kontraktens kompleksitet osv.) nævnt i bestemmelsen.

44.2. Stk. 2 er blevet forenklet og er i øvrigt uændret. Det svarer til den nuværende artikel 26, stk. 1, første punktum.

44.3. Stk. 3, der svarer til den nuværende artikel 26, stk. 2, forbliver uændret. Det er blevet gjort klart, at mindstefristen (i øjeblikket udtrykt som den frist, som Publikationskontoret har til offentliggørelse af bekendtgørelser plus 10 dage) er på 15 dage, når bekendtgørelsen er fremsendt elektronisk eller pr. telefax, og på 22 dage, når bekendtgørelsen er fremsendt på anden måde.

44.4. Bortset fra indføjelsen af henvisningen til bilag XIX om tekniske specifikationer for offentliggørelsen er bestemmelserne i stk. 4 uændrede.

44.5. De nye bestemmelser i stk. 5 indfører en generel regel om, at fristerne for modtagelse af ansøgninger om deltagelse ved begrænsede udbud og udbud med forhandling og for modtagelse af tilbud ved offentlige udbud kan forkortes med 7 dage, hvis bekendtgørelsen fremsendes elektronisk i overensstemmelse med bilag XIX. Det skal bemærkes, at fristerne for modtagelse af tilbud ved begrænsede udbud og udbud med forhandling ikke kan forkortes, idet der allerede er taget hensyn den fordel, der opnås ved hurtig offentliggørelse ved elektronisk fremsendelse, ved at tillade en forkortelse af fristen for modtagelse af anmodninger om deltagelse.

Det bør også bemærkes, at en forkortelse af fristerne i henhold til dette stk. kan kumuleres med eventuelle forkortelser i henhold til både stk. 4 og stk. 6. Da den samlede effekt af de mulige forkortelser i nogle tilfælde ville føre til alt for korte frister, er der dog indføjet bestemmelser, der skal sikre, at frister under ingen omstændigheder bliver kortere end visse absolutte minimumsfrister. (Se kommentarerne til denne artikels stk. 7 og 8).

Endelig skal det nævnes, at muligheden for at forkorte fristen for modtagelse af tilbud med 7 dage ved offentlige udbud i henhold til dette stk. kan anvendes, også selv om udbudsbetingelserne ikke er til rådighed på internet, og selv om der ikke er offentliggjort en vejledende periodisk bekendtgørelse i henhold til betingelserne i stk. 4.

44.6. Med det nye stk. 6 indføres et generelt princip om, at fristerne for modtagelse af tilbud (og således ikke fristerne for modtagelse af ansøgninger om deltagelse) kan forkortes med 5 dage i alle udbudsprocedurerne, når ordregiverne giver direkte og gratis adgang til udbudsbetingelserne (og andet udbudsmateriale) på Internet. Det skal dog sikres, at denne adgang tilbydes fra den dato, hvor den bekendtgørelse, der iværksætter udbuddet fremsendes,