DA Den Europæiske Unions Tidende C 318/50

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om krisen, uddannelse og arbejdsmarkedet (initiativudtalelse)

2011/C 318/08

Ordfører: Mário SOARES

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 20. januar 2011 under henvisning til forretningsordenens artikel 29, stk. 2, at udarbejde en initiativudtalelse om:

Krisen, uddannelse og arbejdsmarkedet.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Beskæftigelse, Sociale og Arbejdsmarkedsmæssige Spørgsmål og Borgerrettigheder, som vedtog sin udtalelse den 27. juni 2011.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 473. plenarforsamling den 13.-14. juli 2011, mødet den 14. juli, følgende udtalelse enstemmigt:

1. Anbefalinger

Medlemsstaterne opfordres til at:

— forhindre, at foranstaltningerne til overvindelse af den økonomiske krise og statsgælden går ud over de offentlige investeringer i almen og faglig uddannelse;

— være særligt opmærksomme på de offentlige investeringer i almen uddannelse, forskning og erhvervsuddannelse ved evalueringen af deres mellemfristede budgetmål for at sikre kontinuerlige og øgede investeringer i disse sektorer;

— styrke modersmålsundervisningen og indholdsfagene (»STEM«-fagene: science, technology, engineering, mathematics - naturvidenskab, teknologi, ingeniørvidenskab og matematik);

— forbedre uddannelses- og erhvervsvejledning tidligt i forløbet under hensyntagen til arbejdsmarkedets behov;

— udvikle iværksætterånd på alle uddannelsesniveauer;

— tilskynde til effektiv anvendelse af den europæiske referenceramme for kvalifikationer og udvikling af nationale kvalifikationssystemer;

— give unge, som er gået tidligt ud af skolen, og arbejdstagere med lave kvalifikationer nye uddannelseschancer, uden at glemme it-værktøjer;

— respektere den enkeltes ret til attesteret uddannelse af kvalitet, som er relevant for deres arbejde, uafhængigt af kvalifikationsniveau og kontraktform;

— udvikle retningslinjer for anerkendelsen, valideringen og certificeringen af kompetencer, som erhverves i forskellige uddannelsesmiljøer (formelle eller ikke-formelle) eller under udøvelsen af en erhvervsaktivitet;

— anvende EU-fondene til at nå EU's mål på uddannelsesområdet;

— støtte programmerne for erhvervsmæssig integration og tilskynde virksomhederne til at gøre brug af sådanne programmer til at skabe stabile job;

— forbedre lærerfagets status ved at fremme respekten for undervisningsarbejde og lærernes vedvarende uddannelse, samt forbedre deres arbejds- og lønvilkår.

2. Indledning

2.1 Finanskrisen, der startede i 2008, har ført til den værste økonomiske krise siden 1930 og til det største fald i BNP siden Anden Verdenskrig. Vi er således i dag vidner til en dyb økonomisk og social krise i Europa med lukning af tusindvis af virksomheder, især SMV'er, større arbejdsløshed, lønnedgang, nedskæringer i budgetterne for social sikring, forhøjelse af forbrugsafgifterne og prisstigninger på basale varer samt øget fattigdom og social udstødelse.

2.2 Denne udtalelse skal ikke handle om krisens årsager, men fremhæve de negative følger, som den har forvoldt og forvolder på de sociale strukturer, og pege på nogle strategier, som er nødvendige for at mildne dens indvirkning og bekæmpe dens følger.

2.3 Udtalelsen vil beskæftige sig med uddannelsens betydning som et afgørende middel til at overvinde krisen, forholdet mellem uddannelse/erhvervsuddannelse og jobmuligheder, de unges integration på arbejdsmarkedet, virksomhedernes behov for og ansvar for uddannelse af deres ansatte og for at fremme anstændig og kvalitetsbetonet beskæftigelse.

2.4 På den anden side er udtalelsen af den opfattelse, at bevarelsen af den europæiske sociale model er en opgave, som bør løses af hele samfundet gennem en kollektiv, kreativ og solidarisk indsats.

3. Generelle bemærkninger

3.1 Der er fire nylige initiativer fra Kommissionens hånd, som er til særlig stor hjælp for en analyse af denne problematik:

— »En dagsorden for nye kvalifikationer og job: et europæisk bidrag til fuld beskæftigelse« (1), som med målet om i 2020 at nå en beskæftigelsesgrad på 75 % for alle i aldersgruppen 20-64 opstiller fire centrale prioriterede områder: bedre fungerende arbejdsmarkeder; en bedre kvalificeret arbejdsstyrke; højere jobkvalitet og bedre arbejdsvilkår; og stærkere politikker til fremme af jobskabelsen og efterspørgslen efter arbejdskraft (2);

— Initiativet »Unge på vej« (3), som skal sætte skub i udnyttelsen af de unges potentiale med det mål at opnå en intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst i Den Europæiske Union (4);

— Meddelelsen »Løsning af problemet med elever, der forlader skolen for tidligt: Et vigtigt bidrag til dagsordenen for Europa 2020« (5), som analyserer virkningen af skolefrafald for den enkelte, samfundet og økonomien, giver et overblik over årsagerne hertil og beskriver eksisterende og kommende foranstaltninger på EU-niveau;

— Den europæiske referenceramme for kvalifikationer, hvis mål det er at fremme sammenligneligheden af de nationale uddannelsessystemer ved at give mulighed for større læringsmobilitet og anerkendelse på europæisk plan af viden, kompetencer og knowhow.

Alle disse dokumenter efterlyser et tættere samarbejde mellem uddannelsessektoren og arbejdsmarkedet ud fra et synspunkt, som EØSU deler.

3.1.1 Udvalget noterer sig endvidere, at Kommissionen har til hensigt at udsende en »EU-oversigt over kvalifikationer«, som skal sikre større gennemsigtighed for såvel de jobsøgende og arbejdstagerne som virksomhederne og/eller de offentlige myndigheder. Denne »oversigt« vil være tilgængelig online og indeholde opdaterede prognoser over udbuddet af og efterspørgslen efter kvalifikationer indtil 2020 takket være et netværkssamarbejde mellem de organer i medlemsstaterne, som følger udviklingen på arbejdsmarkedet.

3.1.2 De europæiske sektorråds betydning ligger i, at de inddrager arbejdsmarkedets parter i analysen af arbejdstagernes kvalifikationer og arbejdsmarkedets behov; desuden giver de mulighed for hurtigere udveksling af data og eksempler på god praksis, som stilles til rådighed af de enkelte landes råd eller observatorier (6).

3.2 Krisen og arbejdsmarkedet

3.2.1 Den finansielle og økonomiske krise har en katastrofal indvirkning på arbejdsmarkedet. Ifølge ILO lå antallet af arbejdsløse i 2010 på verdensplan på omkring 250 millioner, idet arbejdsløshedsprocenten det år steg fra 5,7 % til 6,2 %. Hertil kommer, at der i tilgift til arbejdsløsheden i mange lande er sket en forringelse af jobkvaliteten og af sikkerheden i ansættelsen.

3.2.2 Ifølge Eurostat var den samlede arbejdsløshed i januar 2011 på 9,9 % i eurozonen og på 9,5 % i EU-27 svarende til 15,775 millioner personer i eurozonen og 23,048 millioner i EU-27, hvoraf næsten 5 millioner er langtidsarbejdsløse.

3.2.3 Fra udgangen af 2008 til februar 2011 steg arbejdsløsheden i EU-27 fra 7,7 % til 9,5 % (for mænd: fra 6 % til 9,5 %, for kvinder: fra 7,5 % til 9,6 % og for unge: fra 19,7 % til 20,4 %).

3.2.4 Disse tal viser dog ikke, at der er meget store forskelle mellem medlemsstaterne (fra 4,3 % i Nederlandene til 20,5 % i Spanien), og de siger kun lidt om visse særligt udsatte grupper (indvandrere og ældre arbejdstagere).

3.2.5 Arbejdsløsheden blandt unge i aldersgruppen 15-25 år nåede op på 20,4 % og steg således 4 procentpoint alene fra de første fire måneder af 2008 til første kvartal af 2009. Desuden er langtidsarbejdsløsheden for denne aldersgruppe steget med næsten 30 % siden foråret 2008, og der er således 1,2 millioner unge blandt de 5,2 millioner langtidsarbejdsløse.

3.2.6 For de lavtlønnede arbejdstagere (der som regel har lavere kvalifikationer) er risikoen for at blive arbejdsløs to til tre gange så stor som for de højere lønnede.

3.2.7 Også her er de unge mere udsatte, idet risikoen for lavtlønnet arbejde (skønt de som regel har højere kvalifikationer) er dobbelt så stor som for midaldrende arbejdstagere.

3.2.8 Ifølge Eurostat (7) var der i 2007 – dvs. før krisen – 79 millioner fattigdomstruede borgere, og 32 millioner befandt sig under fattigdomstærsklen. Skønt de beskæftigede er mindre truede af fattigdom, er der alligevel 17,5 millioner »fattige arbejdstagere« (8).

3.2.9 Mere usikre ansættelsesforhold er karakteristisk for de nye job, der er blevet skabt, og det rammer især de unge, hvilket har en række konsekvenser for de unge selv og for samfundet (hjemmeboende i længere tid, afhængighed af forældrene, udskydelse af beslutninger om at gifte sig og få børn) (9). Det skal bemærkes, at usikker beskæftigelse ikke er synonymt med tidsbegrænsede kontrakter, men med brugen af korte kontrakter i situationer, hvor behovet for arbejdskraft helt klart er permanent.

3.2.10 EØSU peger på følgende vigtige problemer og udfordringer:

a) Skævheden mellem det igangværende økonomiske opsving – dog med store forskelle fra land til land – og den stadige forværring af situationen på arbejdsmarkedet, især i form af jobløs vækst. EØSU tilslutter sig den advarsel, som ILO har udsendt herom i den seneste årsrapport om beskæftigelsesudviklingen på globalt plan (report on »Global Employment Trends« (10) og i konklusionerne fra det sidste møde om vækst og beskæftigelse i Europa (11).

b) De sociale skævheder, som skyldes den vanskelige situation på arbejdsmarkedet, og som især rammer de unge (skønt de har et højere uddannelsesniveau end tidligere generationer), samt de langtidsarbejdsløse.

c) Den demografiske situation i Europa, især den erhvervsaktive befolknings aldring, som kan forværre arbejdsmarkedets mangel på kvalifikationer.

d) Forandring af arbejdets karakter, som sker i et stadigt hurtigere tempo. Ifølge CEDEFOP kan efterspørgslen efter højt kvalificerede personer stige med 16 millioner indtil 2020, og udbuddet af job for personer med kvalifikationer på mellemhøjt niveau kan stige med 3,5 millioner, mens efterspørgslen efter personer med lave kvalifikationer kan falde med 12 millioner. Kvalifikationsunderskuddet vil vokse, især på områderne videnskab, teknologi, ingeniørvidenskab og matematik, samt energi, informations- og kommunikationsteknologi, miljøvenlig transport, miljø og sundhed. De arbejdspladser, der etableres, adskiller sig stadig mere i deres art fra dem, der går tabt, og de arbejdsløse har stadig sværere ved at blive indsluset.

3.3 Krisen og uddannelse

3.3.1 Uddannelse er et middel til personlig udvikling, deltagelse i produktionslivet, social samhørighed og forbedring af levevilkårene. Ifølge Eurostat har personer med højere uddannelsesniveauer en længere forventet levetid.

3.3.2 Der er en sammenhæng mellem ringe uddannelse på den ene side og fattigdom og social udstødelse på den anden, hvilket er grunden til, at der i integrationsforanstaltningerne lægges vægt på garanteret adgang til offentlige ydelser (især almen og faglig uddannelse).

3.3.3 I Europa 2020-strategien lægges der endnu større vægt på ideen om, at uddannelsen i Europa må forbedres – lige fra førskoleundervisningen til de højere uddannelser – for at øge produktiviteten og bekæmpe uligheder og fattigdom i bevidstheden om, at Europa kun kan udvikle sig, hvis befolkningen har de kvalifikationer, som sætter den i stand til at bidrage til en videnbaseret økonomi og nyde godt af den.

3.3.4 EØSU er enigt i den bekymring, som Kommissionen gav udtryk for i den europæiske digitale dagsorden, ifølge hvilken Europa halter bagud, når det gælder udbredelsen af ny teknologi; det nævnes for eksempel, at 30 % af europæerne aldrig har brugt Internettet, og at EU's udgifter til forskning og udvikling på området informations- og kommunikationsteknologi (IKT) kun udgør 40 % af de midler, som USA anvender hertil. Tilegnelse af it-færdigheder allerede i førskolealderen fremmer integrationen.

3.3.5 EØSU konstaterer også, at EU har et innovationsunderskud i forhold til USA og Japan, hvilket bør imødegås gennem en forøgelse af antallet af højtuddannede, større offentlige og private investeringer i forskning og udvikling samt bedre sammenkædning mellem videnskab, teknologi og produktion. Det skal i øvrigt bemærkes, at begrebet »innovation« omfatter arbejdets organisering og samfundsmæssig innovation.

3.3.6 Kommissionens to hovedmål på uddannelsesområdet i Europa 2020-strategien er:

a) Nedbringe skolefrafald til under 10 %;

b) Øge den andel af de 30-34-årige, som har afsluttet et universitetsstudium eller en tilsvarende uddannelse, til 40 %.

3.3.7 EØSU er enigt i Kommissionens bekymring over de unge, som ikke afslutter deres grundskoleuddannelse, hvilket har alvorlige konsekvenser for kvaliteten af den beskæftigelse, de kan stræbe efter, og det kræver en beslutsom politisk indsats at inddæmme dette problem, ligesom der er behov for nye måder, at gribe tingene an på.

3.3.8 Ifølge Kommissionen var der i 2009 over 6 millioner unge (14,4 % af de unge mellem 18 og 24 år), som forlod skolen (grundskolen eller en faglig uddannelse) efter kun at have afsluttet laveste sekundærniveau eller derunder; blandt denne gruppe havde 17,4 % kun fået en uddannelse på grundskoleniveau (12). Dette betyder, at en nedbringelse af denne skolefrafaldsprocent med 1 procentpoint i gennemsnit ville skabe et potentiale på næsten en halv million unge med en faglig uddannelse, som ville stå klar til at træde ud på arbejdsmarkedet.

3.3.9 Et andet vigtigt aspekt, der bør tages med i betragtning, er dumpeprocenten. Ifølge PISA-undersøgelsen fra 2009 er dumpeprocenten i grundskolen 11 % i Irland, 21 % i Spanien og 22,4 % i Nederlandene og i Portugal. På det nederste sekundærtrin er tendensen den samme: lige fra 0,5 % i Finland til 31,9 % i Spanien.

3.3.10 Inden for de videregående uddannelser og forskning var der ifølge Eurostats tal for 2009 kun 32 %, som afsluttede deres uddannelse det år. De nuværende budgetnedskæringer i de fleste lande (13) vil gå endnu hårdere ud over forskningen på universiteterne, hvilket vil få følger for mange dele af erhvervslivet og samfundet (teknologi, medicin, samfundsvidenskab og humaniora).

4. Særlige bemærkninger: EØSU's forslag

4.1 Styrke uddannelsen i krisetider

4.1.1 I krisetider er det vigtigt at understrege, at uddannelse er en grundlæggende menneskeret og et offentligt gode, som alle bør have garanti for at kunne udøve, uden modydelse, på lige vilkår, uden forskelsbehandling af nogen art og under hensyntagen til kønsaspektet.

4.1.2 Investering i uddannelse bør ikke ses som et problem i krisetider, men som en måde, hvorpå man kan komme ud af krisen på bedste vis. For at tilskynde medlemsstaterne til at foretage større og mere sammenhængende investeringer på uddannelsesområdet bør de derfor opfordres til at være særligt opmærksomme på de offentlige investeringer i almen uddannelse, forskning og erhvervsuddannelse ved evalueringen af deres mellemfristede budgetmål.

4.1.3 Det er også vigtigt at huske på, at uddannelse er en kollektiv opgave for hele samfundet. Skolen er en specialiseret institution med professionelt personale, som hverken kan eller bør handle isoleret. Først og fremmest skal den indgå i et samspil med forældrene, hvis rolle ingen andre kan udfylde, men den skal også indgå i en permanent dialog med samfundet og arbejdsmarkedets parter.

4.1.4 EØSU er overbevist om, at tilegnelsen af en solid grundlæggende viden giver eleverne større tilpasningsevne, og at studie- og erhvervsvejledningen desto lettere vil kunne tage hensyn til markedets behov, jo bedre resultater der er opnået under skoleforløbet.

4.1.5 Uddannelse bør især:

a) hjælpe eleverne med at filtrere den information, de modtager, og lære dem at bruge de redskaber, som sætter dem bedst i stand til at planlægge deres fremtid, såvel privat som arbejdsmæssigt;

b) tilskynde til en kritisk indstilling og til udvikling af nysgerrighed og foretagsomhed, som kan sætte den enkelte i stand til at tage initiativer og løse problemer. Her kan samspillet mellem skole og erhvervsliv være til stor nytte;

c) indgyde eleverne realitetssans, så de forstår, at det kræver en indsats at lære, og indser værdien heraf. Det er vigtigt at få eleverne til at forstå, at det er umagen værd at lære noget, og at viden ikke kun er noget, der skal tilegnes passivt, men bearbejdes og bygges videre på;

d) give en solid grunduddannelse, især når det gælder beherskelse af modersmålet og matematik samt andre nødvendige kundskaber og kompetencer, der er nødvendige for at blive godt integreret på et arbejdsmarked, som omfatter hele det europæiske område, herunder navnlig indlæring af forskellige moderne sprog fra de første skoleår, og samtidigt skulle eleverne gerne få større lyst til at lære hele livet;

e) udvikle den enkeltes kreative og kunstneriske evner, som kan fremme en åben indstilling til kultur og innovation;

f) kort sagt drejer det sig om at uddanne frie og solidariske borgere, som kender deres rettigheder og pligter, og er i stand til at udføre et anstændigt arbejde på de bedste vilkår.

4.1.6 Dette kræver en faglig grund- og videreuddannelse af lærerne, som skal være bredere og mere inspirerende end den hidtidige læreruddannelse. En uddannelse, som kan mobilisere lærerne og hjælpe dem med at anlægge nye pædagogiske tilgange, som står mål med de udfordringer, de møder (nye teknologier, nye behov på arbejdsmarkedet, multikulturelt miljø med et stigende antal elever med indvandrerbaggrund osv.). Medlemsstaterne bør forbedre lærerfagets status ved at fremme respekten for undervisningsarbejde og lærernes vedvarende uddannelse samt søge at forbedre deres arbejds- og lønvilkår.

4.1.7 Uddannelse bør omfatte alle livsfaser, lige fra førskoleundervisningen til de videregående uddannelser og voksenuddannelserne, og i forskellig sammenhæng – formel, ikke-formel og uformel. Medlemsstaterne bør udvikle uddannelserne i overensstemmelse med fremtidens økonomiske og sociale udfordringer: vidensamfund og økonomier med høj produktivitet og lav CO2-udledning.

4.1.8 EØSU anbefaler således, at Den Europæiske Union:

a) holder de løfter, den har givet i initiativerne »Unge på vej«, »Udvikling af nye kvalifikationer, ny erhvervskompetence og nye beskæftigelsesmuligheder« samt i meddelelsen »Løsning af problemet med elever, der forlader skolen for tidligt«;

b) undersøger muligheden for at anvende EU-fondene til at nå EU's mål på områderne almen og faglig uddannelse, samt forskning og udvikling;

c) støtter programmerne for erhvervsmæssig integration ved at tilskynde virksomhederne til at gøre brug af sådanne instrumenter til at skabe stabile job;

d) styrker, udvikler og uddyber studenterudvekslingsprogrammerne på forskellige læringsniveauer;

og anbefaler, at medlemsstaterne:

a) træffer foranstaltninger for at sikre, at overvindelsen af den økonomiske krise og især de nationale gældskriser ikke går ud over de offentlige investeringer i de nationale almene og faglige uddannelsessystemer;

b) fastholder (og om muligt øger) investeringerne i forskning og udvikling;

c) lancerer og koordinerer initiativer til forbedring af undervisningen i STEM-fagene (videnskab, teknologi, ingeniørvidenskab og matematik);

d) træffer foranstaltninger, som kan forbedre lærerfagets status, således at der ikke rejses tvivl om underviserens rolle i samfundet (14);

e) opretter strukturer for uddannelses- og erhvervsvejledning for at forbedre oplysningen om erhvervskvalifikationer, som er vigtige for at få adgang til arbejdsmarkedet, og om, hvorledes disse kvalifikationer kan erhverves;

f) udvikler alternative uddannelsesprogrammer for unge, som har forladt skolen for tidligt eller har lavtkvalificerede job;

g) løser problemet med elever, der dumper, ved hjælp af ekstraundervisning for de svageste elever;

h) tilskynder virksomhederne til at være åbne over for de unges erhvervserfaringer;

i) fremmer iværksætterånd på alle uddannelsesniveauer.

4.1.9 EØSU har forståelse for, at virksomhederne i krisetider har brug for specifikke kvalifikationer hos deres ansatte, og uddannelsessystemerne bør derfor – når de har formidlet en solid grundlæggende viden – være mere lydhøre over for disse behov og indstillede på at imødekomme dem.

4.1.10 Systemet med kombineret almen og praktisk uddannelse, hvor de unge har fået en forsmag på arbejdslivet, når de går ud af skolen, har givet positive resultater i nogle europæiske lande og fortjener en nærmere analyse.

4.1.11 EØSU er godt klar over, at uddannelse er medlemsstaternes ansvarsområde, men det er af den opfattelse, at Den Europæiske Union kan bakke dem op ikke kun ved at opmuntre dem til at opfylde EU's mål under anvendelse af den åbne koordineringsmetode, men også ved at skabe gunstigere vilkår, f.eks. ved ikke at medtage investeringer i almen og faglig uddannelse i beregningen af det offentlige underskud.

4.2 Værdsætte videntilegnelse - fra skole til job

4.2.1 De igangværende ændringer (skarpere international konkurrence, rivende videnskabelig og teknisk udvikling, vækstøkonomiernes hastige udvikling, befolkningsaldringen) skaber behov for en arbejdskraft med større færdigheder og kvalifikationer.

4.2.2 Generationsskiftet er ikke i sig selv tilstrækkeligt til at højne kvalifikationsniveauet, hvilket afspejles i det forhold, at mange unge med høje kvalifikationer har lavt kvalificerede job. Uoverensstemmelsen mellem den gennemgåede uddannelse og den type job, de unge bestrider, kan desuden føre til, at de erhvervede kvalifikationer går tabt.

4.2.3 Efter EØSU's mening ligger løsningen i udvikling af kvalitetsbeskæftigelse, og det anerkender derfor værdien af »anstændigt arbejde«, som understreget af ILO.

4.2.4 Derfor er det vigtigt at investere i aktive beskæftigelses- og erhvervsuddannelsespolitikker og at kunne regne med støtte fra EU's fonde, især Den Europæiske Socialfond (15).

4.2.5 Det er også vigtigt at være sig bevidst, at jobskabelsen afhænger af dynamikken i erhvervslivet, hvilket gør det nødvendigt at afskaffe unødige administrative byrder, som tynger virksomhederne, især når det gælder etableringen af nye virksomheder.

4.2.6 I denne forbindelse er det efter EØSU's mening vigtigt at tage følgende initiativer:

4.2.6.1 Lette de unges indtræden på arbejdsmarkedet ved at a) forbedre strukturerne for uddannelses- og erhvervsvejledning og give mere præcis information om udviklingen og arbejdsmarkedets behov, hvilke erhvervskvalifikationer der efterspørges på arbejdsmarkedet, og hvorledes disse kvalifikationer kan erhverves; b) oprette programmer for erhvervsmæssig integration ved hjælp af praktikpladser eller lærepladser i virksomhederne; c) udvikle specifikke uddannelsesprogrammer for unge, som har forladt skolen for tidligt eller har lavtkvalificerede job; d) undlade at knytte arbejdskontraktens art (tidsubegrænset eller ej) sammen med arbejdstagerens alder, således at de unge ikke stilles ringere, blot fordi de er unge.

4.2.6.2 Løse opgaverne i forbindelse med livslang uddannelse ved at a) sikre, at alle har de nødvendige muligheder for livslang læring, som kan øge kvalifikationerne og give adgang til mere kvalificerede job for derigennem at opfylde Europa 2020-strategiens mål om »inklusiv vækst«; b) forbedre uddannelsen (efteruddannelse og omskoling) af alle, som er i arbejde, men har et utilstrækkeligt uddannelsesniveau. I forbindelse med disse initiativer er det vigtigt at tage hensyn til den enkelte arbejdstagers alder, erfaring og viden; c) anerkende den enkeltes ret til attesteret uddannelse af kvalitet ved at fastsætte et årligt antal uddannelsestimer for alle arbejdstagere, uafhængigt af kvalifikationsniveau og kontraktform; d) støtte virksomhedernes udarbejdelse af planer for individuel kompetenceudvikling udarbejdet i fællesskab af de ansatte og arbejdsgiverne under hensyntagen til virksomhedernes - især SMV'ernes - vilkår i lyset af den enighed, der er opnået på dette område mellem arbejdstagere og arbejdsgivere på europæisk plan; e) støtte initiativer, som sigter mod at øge anerkendelsen af ikke-formel uddannelse, sikre dens kvalitet og gøre de kvalifikationer, der erhverves uden for det formelle uddannelsessystem, mere synlige (f.eks. det europæiske kvalifikationspas); f) etablere en klar sammenhæng mellem den faglige uddannelse og arbejdstagerens karriere ved at fremme anerkendelsen, valideringen og certificeringen af kvalifikationer, som erhverves under udøvelsen af en erhvervsaktivitet. I begge tilfælde bør medlemsstaterne overvåge kvaliteten af validerings- og certificeringstjenesterne; g) sørge for, at uddannelsestilbuddene især rettes mod de arbejdsløse; h) huske på, at det er de offentlige myndigheders ansvar at spille en mere aktiv rolle i uddannelsespolitikken for prioriterede målgrupper, såsom arbejdstagere med færre kvalifikationer eller usikker beskæftigelse, og de mere sårbare grupper, såsom personer med handicap, ældre arbejdsløse og indvandrere; i) tage behørigt hensyn til kønsaspektet på arbejdsmarkedet og fjerne uligheder og forskelsbehandling, især lønforskellen mellem mænd og kvinder.

4.2.6.3 Forbedre kvalifikationerne og udnytte de ældre arbejdstageres potentiale: a) EØSU peger på den store risiko, som langtidsarbejdsløshed udgør (tab af indkomst og kvalifikationer samt social udstødelse). Det mener derfor, at den offentlige arbejdsanvisning bør spille en mere aktiv rolle i ansættelsen af disse arbejdsløse og i udviklingen af aktive beskæftigelses- og erhvervsuddannelsespolitikker. b) Den sociale dialog på sektorplanet, såvel i EU som i medlemsstaterne, spiller en vigtig rolle for løsningen af problemerne i tilknytning til kvalifikationer, og de branchespecifikke sektorråd for kvalifikationer har derfor stor betydning på dette område. c) Ud fra denne synsvinkel bør fremgangsmåden med kollektive overenskomster bevares og værdsættes, da såvel arbejdstagerne som virksomhederne har en interesse i at højne kvalifikationerne. d) I en krisetid ville det være legitimt at kunne trække på Den Europæiske Socialfond til at finansiere foranstaltninger til højnelse af kvalifikationerne, såvel som innovative projekter vedrørende skabelse af anstændig beskæftigelse. e) Det er også vigtigt at give mulighed for, at ældre arbejdstagere kan vælge at blive længere på arbejdsmarkedet, hvilket kræver bedre sundhed, tilpasning af arbejdets art til den enkelte arbejdstager, større anerkendelse af arbejdets værdi og forbedring af kvalifikationerne under hensyntagen til principperne i ILO's anbefaling nr. 162 (16). f) Det er i denne forbindelse særligt vigtigt at udnytte de ældre arbejdstageres potentiale, så deres viden gives videre til andre på arbejdspladsen, hvilket kunne gøres til genstand for drøftelser mellem arbejdstagernes og arbejdsgivernes repræsentanter.

Bruxelles, den 14. juli 2011 Staffan NILSSON Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) KOM(2010) 682 endelig.

(2) Se EØSU's udtalelse: »Nye kvalifikationer til nye job«, EUT C 128 af 18.5.2010, s. 74.

(3) KOM(2010) 477 endelig.

(4) Se herom EØSU's udtalelse: »Unge på vej«, EUT C 132 af 3.5.2011, s. 55.

(5) KOM(2011) 18 endelig.

(6) Se EØSU's udtalelse »Tilpasning af kvalifikationer til behovene i erhvervsliv og tjenesteydelsessektorer under forandring – bidrag fra en eventuel etablering på EU-plan af sektorråd for beskæftigelse kvalifikationer«, EUT C 347 af 18.12.2010, s. 1.

(7) »Statistics in Focus« (46/2009).

(8) Se EØSU's udtalelse: »Arbejde og fattigdom«, EUT C 318 af 23.12.2009, s. 52.

(9) »Youth in Europe – A statistical portrait 2009«.

(10) Årsrapport om »Global Employment Trends« (www.ilo.org).

(11) »Dialog om vækst og beskæftigelse i Europa«, 13. marts 2011, Wien (www.ilo.org).

(12) Gentagelse af skoleår under den obligatoriske skolegang: regler og statistikker, Eurydice, januar 2011.

(13) I Letland har universiteterne efter nedskæringer på 48 % i 2009 lidt under nye nedskæringer på 18 % i 2010; i Italien vil budgettet efter planen blive beskåret med 20 % indtil 2013; i Grækenland udgjorde nedskæringerne 30 %; i England vil budgettet inden 2014/2015 blive beskåret med ca. 40 %.

(14) Se EØSU's udtalelse »Forbedring af læreruddannelsens kvalitet«, EUT C 151 af 17.6.2008, s. 41.

(15) Se EØSU's udtalelse om Den Europæiske Socialfonds fremtid efter 2013, EUT C 132 af 3.5.2011, s. 8.

(16) Anbefaling nr. 162 om ældre arbejdstagere, 1980, ILO (http://www.ilo.org/ilolex/cgi-lex/convde.pl?R162).