1.INDLEDNING

Et dybere og mere retfærdigt indre marked er noget af det, Europa prioriterer allerhøjst. For at nå dette mål har Unionen brug for en ramme for effektivt og virkningsfuldt samarbejde mellem medlemsstaternes skattemyndigheder. Den Europæiske Union og dens medlemsstater ønsker at styrke kampen mod grænseoverskridende skattesvig samt skatteunddragelse og -undgåelse og er fast besluttet på at sikre, at overskud beskattes dér, hvor det opnås. Men for at de politiske tiltag skal give de ønskede resultater, er det afgørende, at de bliver gennemført effektivt.

Administrativt samarbejde er tvingende nødvendigt. 28 separate skattemyndigheder, der arbejder hver for sig, er ganske enkelt ikke nogen mulighed. Beskatningsområdet er stadig i vid udstrækning et nationalt anliggende, men det økonomiske miljø er blevet mere globaliseret, mobilt og digitalt. Virksomhederne kan flytte overskud på tværs af grænserne, skatteyderne kan tjene penge i udlandet uden at betale skat deraf, og en medlemsstats afgørelser på skatteområdet kan få betydning for beskatningsgrundlaget i andre medlemsstater. For at sikre, at alle borgere og virksomheder betaler deres andel i de rigtige medlemsstater, har Europa brug for et tæt samarbejde mellem medlemsstaterne.

Der er sket meget, siden Rådets direktiv 2011/16/EU om administrativt samarbejde på beskatningsområdet ("direktivet" eller "DAC") blev vedtaget. Dette direktiv er den vigtigste udvikling af EU's samarbejdsrammer. Det erstattede direktiv 77/799/EØF om gensidig bistand (MAD).

Direktivets forbedringer vedrørte især: i) udvidelsen af anvendelsesområdet til at omfatte alle de oplysninger, som kan forudses at være relevante, ikke blot i forbindelse med direkte skatter, men også i forbindelse med alle andre indirekte skatter end moms og punktafgifter, ii) ensretningen af EU's standarder efter artikel 26, stk. 4 og 5, i OECD's modelbeskatningsoverenskomst, som bl.a. sikrer udveksling af oplysninger, også når de ikke er af national interesse, iii) styrkelsen af automatisk udveksling af oplysninger, iv) indførelsen af tidsfrister, nye standardformularer og en sikker kanal til udveksling af oplysninger og v) forpligtelsen til for de medlemsstater, der har etableret et bredere samarbejde med et tredjeland, at etablere et sådant bredere samarbejde med alle de øvrige medlemsstater, der ønsker at indgå i et sådant gensidigt bredere samarbejde.

For at tage de specifikke udfordringer op, som medlemsstaternes skattemyndigheder er stødt på, er direktivet siden blevet ændret fire gange ved ændringsdirektiver med det formål at styrke det administrative samarbejde mellem medlemsstaterne: Direktiv 2014/107/EU (DAC2), der indførte automatisk udveksling af oplysninger om finansielle konti, direktiv 2015/2376/EU (DAC3), der vedrører automatisk udveksling af oplysninger om skatteafgørelser og forhåndsgodkendte prisfastsættelsesordninger, direktiv 2016/881/EU (DAC4), der vedrører automatisk udveksling af land for land-rapporter, og direktiv 2016/2258/EU (DAC5), der i modsætning til tidligere ændringsdirektiver ikke udvider anvendelsesområdet for automatisk udveksling af oplysninger, men sikrer, at skattemyndighederne har adgang til oplysninger om retmæssigt ejerskab, der indsamles i henhold til hvidvaskreguleringen. Figur 1 viser udviklingen over tid.

Figur 1: Vedtagelse og anvendelse af centrale bestemmelser om det administrative samarbejde inden for området direkte skatter.

2.RAPPORTEN

I henhold til artikel 27 i direktivet skal der hvert femte år efter den 1. januar 2013 forelægges en rapport om direktivets anvendelse. Den skal læses sammen med det ledsagende arbejdsdokument (SWD), der er blevet udarbejdet med udgangspunkt i de oplysninger, som medlemsstaterne siden 2013 har afgivet i spørgeskemaer og i form af statistiske data. Arbejdsdokumentet beskriver rapportens vigtigste resultater og skitserer hovedlinjerne i en fornyet europæisk tilgang til administrativt samarbejde for retfærdig beskatning i EU.

Revisionen omfatter alle de centrale bestemmelser i direktivet, der er i kraft. De nyere bestemmelser om automatisk udveksling af oplysninger, som blev indført ved ændringsdirektiver til det oprindelige direktiv (altså DAC2, DAC3 og DAC4), er ikke omfattet af revisionen, da udvekslingen under DAC2 og DAC3 først lige var startet, da rapporten blev udarbejdet, og udvekslingen under DAC4 endnu ikke var kommet i gang. Nedenstående diagram viser datoerne for de første udvekslinger.

Der skal i henhold til artikel 8b i direktivet udarbejdes endnu en rapport inden den 1. januar 2019, som vil give en oversigt over og en vurdering af de i henhold til artikel 8b, stk. 1, modtagne statistikker og oplysninger. Dette omfatter statistikker over den automatiske udveksling, jf. artikel 8 og 8a (dvs. udvekslingen under DAC1, DAC2 og DAC3), med hensyn til spørgsmål såsom de administrative og andre relevante omkostninger og fordele ved automatisk udveksling af oplysninger samt praktiske forhold i tilknytning hertil.

Direktivets anvendelse og indsatsen for at forbedre det administrative samarbejde i EU repræsenterer de højeste standarder for samarbejde mellem skattemyndigheder på verdensplan. Der er dog stadig enkelte ting, der halter bagefter. Der er plads til yderligere at forbedre det administrative samarbejde for at sikre, at medlemsstaterne og EU fortsat fører den globale bevægelse i retning af en mere retfærdig og gennemsigtig beskatningsordning.

3.VIGTIGSTE RESULTATER

Arbejdsdokumentet indeholder kvalitative og kvantitative oplysninger om anvendelsen af direktiv 2011/16/EU. Det ser på direktivets centrale bestemmelser, navnlig udvekslingen af oplysninger (EOI) i sine forskellige former – efter anmodning (EOIR), spontan (SEOI) og automatisk (AEOI). Det tager også fat på andre former for samarbejde såsom tilstedeværelse i administrative kontorer og deltagelse i administrative undersøgelser, samtidig kontrol og anmodninger om meddelelse samt de generelle betingelser for administrativt samarbejde inden for området direkte skatter.

Dokumentet er baseret på oplysninger og data, der er indsamlet via spørgeskemaer og statistikker fra medlemsstaterne om deres indsats for at sikre direktivets anvendelse, samt på de praktiske erfaringer med samarbejdet med andre medlemsstater.