C 80/66 DA 30.3.2004 Den Europæiske Unions Tidende
Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Grønbog om forsyningspligt-
ydelser«
(KOM(2003) 270 endelig)
(2004/C 80/20)
Kommissionen besluttede den 22. maj 2003 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om
Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Grønbog om forsyningspligtydelser«
Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Transport, Energi, Infrastruktur og
Informationssamfundet, som udpegede Bernardo Hernández Bataller til ordfører og Raymond Hencks til
medordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 24. november 2003.
Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 404. plenarforsamling den 10. og
11. december 2003, mødet den 11. december 2003, følgende udtalelse med 72 stemmer for, 7 imod og6 hverken for eller imod.
1. Indledning
1.1. Begrebet forsyningspligtydelser opfattes på forskellige
måder i EU, og således er den germanske, nordiske, latinske ogangelsaksiske opfattelse forskellig. I nogle EU-lande eksisterer
begrebet slet ikke. Uanset hvilken opfattelse, der hersker, er
ideerne om begrebet samt praksis tilnærmelsesvis ens landeneiblandt og i overensstemmelse med Unionens fælles værdinor-mer. (Eksempelvis har man »beheer van diensten« i Nederlande-
ne, »gestione di pubblica utilità« i Italien, »public utility« i Det
Forenede Kongerige, »Daseinsvorsorge« i Tyskland og »servicepublic« i Frankrig.) (
1).
1.2. Begrebet forsyningspligtydelser er blevet defineret og
beskrevet i flere forskellige dokumenter fra EU’s institutioner,
og definitionerne har stadig gyldighed:
— forsyningspligtydelser dækker både markedsmæssige og
ikke-markedsmæssige tjenesteydelser, som de offentligemyndigheder klassificerer som værende af almen interesse
og underlagt bestemte offentlige tjenesteforpligtelser
— tjenesteydelser af almen økonomisk interesse betegner
markedsmæssige ydelser, som medlemsstaterne og EUunderlægger specifikke offentlige tjenesteforpligtelser ud
fra et kriterium om almen interesse (
2). Begrebet dækker
navnlig ydelser, der leveres af sektorer såsom kommuni-kation, energi og postvæsen.
(1) EFT C 368 af 20.12.1999, pkt. 1.1.
(2) EFT C 241 af 7.10.2002, pkt. 1.1.1.2.1. Kommissionen har gennem meddelelserne fra
1996 (3) og 2000 (4) om forsyningspligtydelser i Europa under-
streget vigtigheden af de nævnte ydelser, som er med til atdanne grundlag for den europæiske samfundsmodel. Det sigernoget om denne models urørlige position, at EU udelukkede
emnerne uddannelse, sundhed og kultur fra WTO-forhandlin-
gerne i Cancun (10.-15. september 2003) netop med henblikpå at værne om den almene interesse.
1.2.2. I de nævnte meddelelser opstiller Kommissionen
følgende fire målsætninger:
— at sikre effektive tjenesteydelser af almindelig økonomisk
interesse
— at sikre, at betegnelsen tjenesteydelser af almindelig
økonomisk interesse anvendes korrekt
— at sikre, at der ikke opstår negativ indflydelse på de
konkurrencebaserede markeder uden for rammerne af deoffentlige tjenester
— at sikre, at alle borgere har adgang til kerneydelserne.
1.3. EU-lovgivningen påbyder, at en række bestemte proce-
durer og principper overholdes, herunder navnlig principperne
om gennemsigtighed, ikke-diskrimination og proportionalitet,og er ikke til hinder for, at tjenesteydelser af almen økonomisk
interesse indføres og fremmes. Idet Rådet ikke har vedtaget en
specifik lovgivning på området, har medlemsstaterne bredebeføjelser til selv at sammensætte en fortegnelse over detjenesteydelser af almen økonomisk interesse, de vil tilbyde,
tillige med de ordninger, der skal sikre, at ydelserne fungerer
uden problemer, og herunder, i givet fald, hvilken offentligstøtte, der kunne blive brug for.
(3) EFT C 281 af 26.9.1996.
(4) EFT C 17 af 19.1.2001.
30.3.2004 DA C 80/67 Den Europæiske Unions Tidende
Der er imidlertid uoverensstemmelse i traktaterne mellem
den måde, konkurrenceretten i praksis reguleres på, idet
tjenesteydelser af almen økonomisk interesse i den forbindelse
betragtes som undtagelser fra artikel 86, stk. 2, ff., og denpositive anerkendelse af tjenesteydelser af almen økonomiskinteresse i henhold til artikel 16, som ikke udgør et rets-
grundlag.
Både statsstøttepolitikken og den sociale og territoriale samhø-
righedspolitik sigter mod at afhjælpe de eksisterende huller påmarkedet, selv om statsstøttepolitikken har til formål at
undgå konkurrenceforvridning, og den sociale og territoriale
samhørighedspolitik har til formål at styrke den økonomiskeog sociale samhørighed.
I henhold til artikel 36 (
1) i chartret om grundlæggende
rettigheder anerkendes og respekteres adgangen til tjeneste-
ydelser af almindelig økonomisk interesse med henblik på atfremme social og territorial samhørighed. Desuden indebærer
adgangen til tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse
almindeligvis en styrkelse af andre grundlæggende rettigheder,eksempelvis personers frie bevægelighed i transportsektoren,
retten til privatlivets fred og databeskyttelse i posttjenester.
1.4. Som svar på Det Europæiske Råds anmodning i Nice i
december 2000, fremlagde Kommissionen en rapport omforsyningspligtydelser (
2) til Det Europæiske Råds møde i
Laeken i december 2001, hvori den påpeger, at den med
henblik på at forbedre retssikkerheden i forbindelse med
kompensationer vedrørende forsyningspligtydelser har til hen-sigt at fastsætte rammer på fællesskabsplan for statsstøtte,
der ydes til virksomheder, som har fået til opgave at yde
tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse og udviklevurderingen af de herved fremkomne resultater.
1.4.1. Kommissionen har traditionelt ikke betragtet kom-
pensationer, der ydes af en medlemsstat til virksomheder, der
har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindeligøkonomisk interesse, som statsstøtte, såfremt kompensationer-
ne kun dækker de faktiske omkostninger forbundet med
gennemførelsen af de offentlige tjenesteforpligtelser.
1.4.2. I henhold til dommene afsagt den 27. februar 1997
i FFSA-sagen (
3) og den 10. maj 2000 i Televisión Portuguesa-
sagen (4), har Retten i Første Instans bestemt, at kompensation
for de faktiske omkostninger ved offentlige tjenesteforpligtelserudgør statsstøtte i henhold til artikel 87, stk. 1, i traktaten,selvom kompensationen ikke overstiger de nødvendige udgif-
ter forbundet med opfyldelsen af den offentlige tjenesteforplig-
telse.
(1) I chartrets artikel 36 hedder det: »Unionen anerkender og respekte-
rer adgangen til tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse,som fastsat i medlemsstaternes lovgivning og praksis, i overens-stemmelse med traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fælles-skab med det formål at fremme social og territorial samhørighedi Unionen«.
(
2) KOM(2001) 598 endelig.
(3) Sag T-106/95. Sag T-106/95, stadfæstet ved Domstolsafgørelse af
25. marts 1998 (sag C-174/97).
(4) Sag T-46/97.1.4.3. Til gengæld fandt Domstolen i Ferring-dommen (5)
af den 22. november 2001, at kompensationer, der ydes af
staten og ikke overstiger det nødvendige beløb forbundet med
gennemførelsen af den offentlige tjenesteforpligtelse, ikke er tilfordel for den begunstigede virksomhed og derfor ikke udgørstatsstøtte. Domstolen understreger, at den del af kompensatio-
nen, der overstiger de nødvendige udgifter forbundet med
opfyldelsen af den offentlige tjenesteforpligtelse, kan udgørestatsstøtte, hvilket ikke er tilladt i henhold til artikel 86 i
traktaten.
1.4.4. Domstolen afsagde på plenarmøde dom af den
24. juli 2003 (
6), som ændrer dens forudgående retspraksis (7)
og påbyder streng opfyldelse af bestemte krav med henblik på
holde førnævnte offentlige tilskud (kompensationer) uden for
artikel 87, stk. 1 i traktaten:
— den begunstigede virksomhed skal faktisk pålægges at
opfylde forpligtelser til offentlig tjeneste, og disse forplig-telser skal være klart defineret
— de kriterier, der er grundlaget for beregningen af kompen-
sationen, skal fastlægges på forhånd på en objektiv oggennemsigtig måde
— kompensationen må ikke overstige, hvad der er nødven-
digt for helt eller delvist at dække de udgifter, der er
afholdt ved opfyldelsen af forpligtelserne til offentligtjeneste, idet der skal tages hensyn til de hermed forbund-
ne indtægter og til en rimelig fortjeneste ved opfyldelsen
af forpligtelserne
— når udvælgelsen af den virksomhed, der skal overdrages
en forpligtelse til offentlig tjeneste, ikke gennemføresinden for rammerne af en procedure for tildeling af
offentlige kontrakter, fastlægges størrelsen af den nødven-
dige kompensation på grundlag af en analyse af deomkostninger, som en godt administreret og til formålet
veludstyret gennemsnitsvirksomhed ville have ved at
gennemføre forpligtelserne, idet der skal tages hensyn tilde hermed forbundne indtægter og til en rimelig fortjene-
ste ved opfyldelsen af forpligtelserne.
(5) Sag C-53/00.
(6) Sag C-280/00 Altmark Trans GMBH. Generaladvokat Legers
forslag til afgørelse, som blev fremlagt den 19. marts 2002.
(7) Sag C-53/00, se domstolens dom af 22. november 2001. General-
advokaten Leger stiller sig især kritisk i sit forslag til afgørelse i
sag C-280/00, navnlig i pkt. 58-61, 76-82 og 87-89.
C 80/68 DA 30.3.2004 Den Europæiske Unions Tidende
2. Grønbogen om forsyningspligtydelser
2.1. Grønbogen består af fem hovedafsnit plus en indled-
ning og en operationel konklusion. I første afsnit skitseres
baggrunden, i andet afsnit diskuteres rækkevidden af Fællesska-
bets indsats på området forsyningspligtydelser, tredje afsnitindeholder en række elementer til en eventuel fælles definition
af tjenester af almen økonomisk interesse på grundlag af den
nuværende sektorspecifikke lovgivning, fjerde afsnit vedrørerspørgsmål om, hvordan forsyningspligtydelser tilrettelægges,
finansieres og evalueres, og femte afsnit drejer sig om den
internationale dimension af forsyningspligtydelser. Grønbogener ledsaget af et bilag, som indeholder en nærmere beskrivelse
af de offentlige tjenesteforpligtelser i henhold til den gældende
sektorspecifikke lovgivning og de politiske instrumenter, derer til rådighed med henblik på at sikre overholdelsen af disse
krav (
1).
2.2. Den reelle situation vedrørende forsyningspligtydelser,
som både omfatter ydelser af almen økonomisk og ikke-økonomisk interesse, er kompleks og i konstant udvikling. De
dækker en lang række forskellige aktiviteter med forskellige
dimensioner og af forskellig karakter. Organisationen af dissetjenesteydelser varierer efter de enkelte medlemsstaters kultu-
relle traditioner, historie og geografiske forhold samt kendeteg-
nene ved den pågældende aktivitet, navnlig den teknologiskeudvikling (
2).
2.3. Den Europæiske Union respekterer denne mangfoldig-
hed og de nationale, regionale og lokale myndigheders respek-
tive roller med hensyn til at sikre borgernes velfærd oggarantere demokratiske valg, bl.a. vedrørende niveauet af
tjenestekvalitet. Denne mangfoldighed forklarer de forskellige
grader af Fællesskabets indsats og brugen af forskellige instru-menter. Unionen har sin egen rolle som led i sine eksklusive
kompetencer. Desuden giver forsyningspligtydelser over hele
Den Europæiske Union anledning til en række spørgsmål ogproblemer, der er fælles for forskellige tjenester og forskellige
kompetente myndigheder (
3).
2.4. Den diskussion, som det er hensigten at skabe med
denne grønbog, vedrører spørgsmål om
(1) Pkt. 13 i grønbogen.
(2) Pkt. 10 i grønbogen.
(3) Pkt. 11 i grønbogen.— omfanget af en eventuel fællesskabsindsats, hvor trakta-
tens bestemmelser anvendes i fuld overensstemmelse
med subsidiaritetsprincippet, og en eventuel tildeling af
supplerende retlige beføjelser til Fællesskabet
— principper, der kan medtages i et eventuelt rammedirektiv
eller andre overordnede instrumenter vedrørende forsy-ningspligtydelser, og merværdien ved et sådant instru-
ment
— definitionen af forsvarlig forvaltning inden for området
organisation, regulering, finansiering og evaluering af
forsyningspligtydelser med henblik på at sikre økonomienstørre konkurrenceevne samt en effektiv og ligelig adgang
for alle borgere til tjenesteydelser af høj kvalitet, der
opfylder deres behov
— enhver foranstaltning, der kan bidrage til at styrke
retssikkerheden og sikre en konsekvent og harmonisksammenhæng mellem målsætningen om at opretholde
forsyningspligtydelser af høj kvalitet og en rigorøs anven-
delse af konkurrencebestemmelserne og bestemmelsernefor det indre marked (
4).
3. Generelle bemærkninger
3.1. Udvalget har udtalt sig om de fleste af de spørgsmål,
som Kommissionen stiller i grønbogen. I udtalelserne CES
949/99 og CES 860/2002, og især i sidstnævnte (5), mener
EØSU:
»... at Kommissionen bør forelægge et forslag til rammedirektiv,
som konsoliderer de politiske principper vedrørende tjeneste-
ydelser af almindelig økonomisk interesse, og som giver
medlemsstaterne den nødvendige fleksibilitet på området.Dette retsinstrument bør understrege den betydning, EU
tillægger forsyningspligtydelser, og EU-borgernes iboende ret
til disse ydelser. For at øge retssikkerheden bør direktivetdesuden tydeliggøre nogle af begreberne vedrørende EU-lovgivningen med fuld respekt for subsidiaritetsprincippet«.
EØSU insisterer på nødvendigheden af, at ovennævnte ramme-
direktiv vedtages (
6), især med henblik på at præcisere de
begreber, der anvendes i traktaterne og de sektorspecifikke
direktiver, tillige med de forskellige operatørers betingelser for
indgriben, herunder især de regionale og lokale udbydere afforsyningspligtydelser.
(4) Pkt. 12 i grønbogen.
(5) EFT C 241 af 7.10.2002, pkt. 4.4.
(6) Rammelov ifølge den anvendte terminologi i udkastet til forfat-
ningstraktat for Europa.
30.3.2004 DA C 80/69 Den Europæiske Unions Tidende
3.1.1. Mht. omfanget af en fællesskabsindsats, ud over
forelæggelsen af et forslag til rammedirektiv, mener EØSU (1),
at »EF-traktatens artikel 3 bør omfatte en omtale af forsynings-
pligtydelser i den oversigt over aktiviteter, som Fællesskabetskal sætte i værk for at nå sine mål«. EØSU glæder sig overKonventets udkast til forfatningstraktat om EU’s fremtid, som
styrker og supplerer den nuværende artikel 16 med hensyn til
at give den lovgivningsmæssige udvikling det nødvendigeretsgrundlag.
3.1.2. I overensstemmelse med sin tidligere udtalelse (
2)
mener EØSU, at Kommissionen, fx gennem en meddelelse, bør
fastsætte de bestemmelser, der gør det muligt for organisatio-ner, der leverer tjenesteydelser uden profit for øje, at fortsætte
med at gøre dette for at opnå den nødvendige klarhed og
gennemsigtighed. Det fælles mål med nævnte bestemmelserville under alle omstændigheder være at garantere en effektiv
levering af tjenesteydelserne.
3.1.3. For at fremme en dialogorienteret kultur mener
EØSU, at det er vigtigt, at myndighederne gennemførerprincippet om deltagelsesdemokrati (
3) især over for de non-
profitorganisationer, der leverer sociale ydelser. Disse bør
fortsætte med at levere ydelserne, idet de beskytter de mestudsatte personer, skaber og genbruger den sociale struktur og
mobiliserer den medmenneskelige solidaritet, hvorfor behovet
for at behandle disse sociale tjenester anderledes end de mangeandre aktører, der udøver aktiviteter af almen interesse,understreges (
4).
3.1.4. Nærheds- og proportionalitetskravene — eller
spørgsmålene om betimelighed og omfang — hænger nøjesammen og skal tages fuldt ud i betragtning. Efter EØSU’smening (
5)»... bør Fællesskabets fremtidige ramme omfatte en
mekanisme, som gør det muligt at anvende subsidiaritet
i overensstemmelse med både funktionelle og territoriellekriterier«.
Således understreger EØSU, at i henhold til subsidiaritetsprin-
cippet er det de nationale, regionale og lokale kompetentemyndigheders opgave at definere, organisere, finansiere og
kontrollere forsyningspligtydelserne.
(1) EFT C 241 af 7.10.2002, pkt. 4.1.2.
(2) Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om
»Almennyttige sociale tjenester i den private nonprofit-sektor iEU« i EFT C 311 af 7.11.2001.
(
3) Meddelelse fra Kommissionen »Styreformer i EU: Bedre lovgiv-
ning« KOM(2002) 275 endelig, s. 3.
(4) Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om
»Almennyttige sociale tjenester i den private nonprofit-sektor iEU« i EFT C 311 af 7.11.2001, pkt. 4.1.d).
(
5) EFT C 241 af 7.10.2002, pkt. 4.3.3.1.5. EØSU gør opmærksom på, at det altafgørende mål
med forsyningspligtydelser er at give alle borgere, forbrugere
og virksomheder adgang til offentlige tjenester. Når tjenester
tilvejebringes af en offentlig eller privat virksomhed, mårentabilitets- eller konkurrencehensyn under ingen omstændig-heder medføre, at visse borgere udelukkes fra dem. Disse
tjenester skal være kontinuerlige og tilgængelige for alle, selv
om de navnlig af geografiske eller tekniske årsager ikke erøkonomisk rentable. I så fald bør man tillade og endda
opmuntre til at vedtage de administrative, skattemæssige,
juridiske og tekniske undtagelsesbestemmelser, der er nødven-dige for at tilvejebringe disse tjenester, herunder statsstøtte
med dispensation fra EU.
3.2. Med hensyn til de principper, der kan medtages i et
eventuelt rammedirektiv eller andre overordnede instrumentervedrørende forsyningspligtydelser, har EØSU givet følgende
udtalelse (
6):
»Som borgerrettigheder forstået bør tjenesteydelser af almen
økonomisk interesse fungere efter følgende vejledende prin-cipper:
Ligebehandling: Alle borgere skal have adgang til tjenesteydel-
ser af almen økonomisk interesse. Begrebet ligebehandling skalforstås som et forbud mod enhver uberettiget diskriminering
af personlige eller sociale grunde ved levering af tjenester, men
er ikke ensbetydende med en forpligtelse til ensartethed.
Universalitet: Blandt de leverede ydelser skal de grundlæggende
ydelser leveres universelt.
Pålidelighed: Tilvejebringelsen af forsyningspligtydelser skal
være kontinuerlig, regelmæssig og uafbrudt. Uregelmæssigdrift eller indstilling af ydelser begrænses til særlige tilfælde,
der fastsættes i den ordning, som gælder for den berørte sektor.
Deltagelse: Brugerne skal deltage aktivt i udviklingen af
forsyningspligtydelser. Formålet hermed er at beskytte borger-
nes rettigheder i henseende til korrekt tilvejebringelse af
tjenesteydelser og at fremme samarbejdet med tjenesteudby-derne.
Transparens: Tjenesteudbyderne sikrer, at brugerne modtager
fuld information om de ydelser, der leveres, især om forpligtel-serne til offentlig tjeneste og om priser.
(6) EFT C 368 af 20.12.1999, pkt. 5.3.
C 80/70 DA 30.3.2004 Den Europæiske Unions Tidende
I dette øjemed underretter tjenesteudbyderne brugerne om de
finansielle og tekniske betingelser for levering af ydelserne og
om alle ændringer, der berører de leverede ydelser, og de
offentliggør reglerne for de pågældende ydelser.
Procedureforenkling: Tjenesteudbyderne forenkler så vidt mu-
ligt de procedurer, som brugerne skal anvende, og giver enpassende vejledning.
Endvidere skal de så vidt muligt anvende ensartede formularer
og bestræbe sig på at forenkle abonnements- og betalingsord-
ningerne i forbindelse med ydelserne.
Under alle omstændigheder skal tjenesteudbyderne indføre
interne procedurer til behandling af klager fra brugerne. Disse
procedurer skal være tilgængelige, nemme at forstå og anvende,
så det sikres, at tjenesteudbyderne tager hensyn til brugerneseller forbrugerorganisationernes klager, og det bliver nemmerefor brugerne at gøre deres klageret gældende over for en
forligsinstans og generelt ved domstolene.
Rentabilitet og effektivitet: tjenesteydelser af almen økonomisk
interesse skal leveres på en effektiv og rentabel måde. Tjeneste-udbyderne vedtager de hertil nødvendige foranstaltninger.
Kvalitetsprægede tjenesteydelser: Tjenesteudbyderne fastlæg-
ger, hvilke faktorer der er udslaggivende for ydelsernes kvalitet,
og offentliggør på dette grundlag de kvalitative og kvantitativenormer, de forpligter sig til at overholde.
Disse normer skal betingelsesløst overholdes. Undtagelser fra
normerne tillades kun, hvis det er til fordel for brugerne, ogaftales med brugerne på regelmæssige møder.
Tilvejebringelse af passende ydelser: Tjenesteydelser af almen
økonomisk interesse tilpasses til ændringer i samfundets behov
og til de tekniske og økonomiske fremskridt.
Resultatevaluering: Betingelserne for tilvejebringelse af offentli-
ge tjenesteydelser evalueres regelmæssigt af tjenesteudbyderne.
I den forbindelse indsamler sidstnævnte information om bl.a.brugertilfredshed.
Samarbejde mellem tjenesteudbyderne: Selv om ydelserne
leveres under konkurrencevilkår, bestræber tjenesteudbydernesig på at samarbejde for at sikre overholdelse af disse prin-cipper.
»Overkommelig pris«: Borgerne skal kunne få adgang til disse
tjenesteydelser for en overkommelig pris, idet udgangspunktetbør være princippet om rimelige priser.Miljøbeskyttelse: Ved definitionen af tjenesteydelser af almen
økonomisk interesse og deres funktionsmåde bør der tages
hensyn til miljøbeskyttelseskravene som et afgørende element
i den sociale og territoriale samhørighed.«
EØSU understreger vigtigheden af at medtage disse principper,
til hvilke princippet om forsyningspligtydelsernes reversibilitet
bør føjes. Det anmoder således om, at der indføres et »reversibi-
litetsprincip«, dvs. at der i henhold til subsidiaritetsprincippetog EF-traktatens artikel 295 dels gives brugerne af tjenesternegaranti for, at enhver situation, som etableres de jure eller de
facto, regelmæssigt tages op til revision af de nationale
myndigheder, dels gives medlemsstaterne og deres regionaleog lokale myndigheder mulighed for frit at afgøre, hvordan de
ønsker at tilrettelægge leveringen af forsyningspligtydelser.
Dette betyder blandt andet, at det på baggrund af en objektivvurdering i brugernes og de involverede ansattes interesse, vil
være muligt at tilbageføre sådanne tjenester fra privat til
offentligt eje.
3.3. Med henblik på organisation (
1), regulering (2), finansie-
ring (3) og evaluering af forsyningspligtydelser, har EØSU
stukket følgende retningslinjer ud:
— organisationsformen fastlægges af den enkelte offentlige
myndighed ud fra princippet om frit valg af forvaltnings-
metode (dvs. direkte eller indirekte forvaltning); i sidst-nævnte tilfælde vælger myndigheden den udbyder, derskal forestå de forskellige forsyningspligtydelser, som
hører ind under dens ansvarsområde
— hvad angår regulering, kan forvaltningsmyndighederne
være en individuel myndighed eller en gruppe af myndig-
heder, som varetager funktionerne evaluering, overvåg-ning og indgriben
— med henblik på finansiering, skal forholdet mellem
dem, der varetager tjenesteydelserne, og de ansvarlige
myndigheder nedfældes i en kontrakt, som bl.a. skal
indeholde bestemmelser om takstfastsættelsesprincipperog de vigtigste finansieringsmetoder.
EØSU bekræfter det hensigtsmæssige i at gennemføre princip-
pet om de territoriale myndigheders administrationsfrihed og
ønsker, at de bestemmelser, der tages i betragtning til evalu-ering af forsyningspligtydelserne, bliver varierede, og at de isærfokuserer på ydelsernes kvalitet. Med hensyn til finansieringen
bør begrebet vedrørende kompensation for omkostningerne
ved offentlige tjenesteforpligtelser defineres.
(1) EFT C 241 af 7.10.2002, pkt. 4.12.
(2) EFT C 241 af 7.10.2002, pkt. 4.11.
(3) EFT C 241 af 7.10.2002, pkt. 4.13.
30.3.2004 DA C 80/71 Den Europæiske Unions Tidende
3.4. Med hensyn til foranstaltninger, der kan bidrage til at
styrke retssikkerheden, har EØSU påpeget følgende:
— forsyningspligtydelser bør defineres på det mest velegnede
niveau og med behørig hensyntagen til de forskellige
europæiske, nationale og regionale niveauer. Endviderepåhviler det de offentlige myndigheder at tage højde for
nye sociale behov og den teknologiske udvikling, især
inden for informationssamfundet, når den offentligetjenestes mål og forpligtelser skal fastlægges (
1) samt, når
målene og forpligtelserne for tjenesteydelsens indhold
skal defineres
— når forvaltningen af disse tjenesteydelser overdrages til
tredjemand, og der indrømmes særlige eller eksklusive
rettigheder, skal dette ske under overholdelse af reglerne
om offentligt udbud (2)
— med henblik på en bedre demokratisk inddragelse og
større borgerindflydelse skal leverandørerne af forsy-
ningspligtydelser rådføre sig med brugerne (3)
— arbejdstagerne og deres repræsentanter skal informeres,
høres og deltage (4)
— tjenesteydelser, som har forbindelse med nationale un-
dervisningssystemer og med obligatorisk medlemskab af
basale socialsikringsordninger, og tjenesteydelser, somleveres af almennyttige, sociale, velgørende eller kulturelleorganisationer, bør udtrykkeligt undtages fra konkurren-
cereglerne og reglerne om det indre marked — men ikke
fra fællesskabslovgivningens principper — på grundlag afsondringen mellem økonomiske og ikke-økonomiske
aktiviteter (
5).
3.5. EØSU er enigt i, at Unionen skal fremme et højt
niveau for forbrugerbeskyttelse i forbindelse med leveringen aftjenesteydelser i alle dens faser og ligeledes
— i etapen forud for kontraktindgåelsen ved hjælp af
lettilgængelig og relevant information samt præcis offent-lig omtale
— ved selve kontraktindgåelsen gennem entydige kontrakter
uden urimelige aftalevilkår, overkommelige priser ogforudgående fastsættelse af kvalitetskrav
— efter, at kontrakten er indgået gennem indførelse af
smidige, enkle, effektive og udenretslige klageprocedurer,
og om muligt med ensartede formularer og automatiskerstatning ved svigtende tjenesteydelser, undtagen i tilfæl-
de af force majeure eller hændelige begivenheder.
(1) EFT C 241 af 7.10.2002, pkt. 4.8.2.
(2) EFT C 241 af 7.10.2002, pkt. 4.12.1.
(3) EFT C 241 af 7.10.2002, pkt. 4.14.
(4) EFT C 241 af 7.10.2002, pkt. 4.15.
(5) EFT C 241 af 7.10.2002, pkt. 4.17.4. Svar på Kommissionens grønbog
Kommissionen foreslår i grønbogen om forsyningspligtydelser
af 21. maj 2003 at iværksætte en omfattende høring om de
fire emner, der er beskrevet i punkt 2.4. EØSU understreger, atdenne debat er særlig relevant nu, hvor EU er ved at omdefinere
sine mål og reformere sine institutioner samt integrere 10 nye
medlemsstater.
EØSU mener, at det er muligt på basis af de i grønbogen
rejste spørgsmål at udvikle den sociale og civile dialog,som Kommissionens formand, Romano Prodi, bebudede ioktober 2002, og som med deltagelse af alle berørte aktører
skal føre til fastlæggelsen af en strategi for forsyningspligtydel-
ser. Udvalget er villig til at bidrage hertil.
Fortegnelsen over de områder, der berøres af grønbogens
spørgsmål, bør imidlertid ikke betragtes som udtømmende,men bør suppleres med blandt andet et kapitel om borgernes
ret til forsyningspligtydelser.
Ligeledes omtaler grønbogen kun flygtigt de sociale tjenester.
Selv om de behandles særskilt i chartret om grundlæggende
rettigheder, er de ikke desto mindre en del af forsyningspligt-
ydelserne og et væsentligt element i den europæiske socialemodel, til trods for at der er i øjeblikket er en tendens til i
tiltagende grad at lade konkurrenceretten gælde her.
Grønbogen indeholder 30 spørgsmål fordelt på 10 kapitler.
Kommissionen udbeder sig svar og bidrag.
Udover de svar, som EØSU allerede er kommet med i tidligere
udtalelser, og som der henvises til ovenfor, ønsker udvalget
særlig at understrege følgende punkter:
4.1. Hvilken form for subsidiaritet?
4.1.1. Forsyningspligtydelserne, hvis vigtige rolle det er at
øge livskvaliteten for alle borgere, falder inden for et område,
hvor subsidiaritets-, proportionalitets- og nærhedsprincippetbør gennemføres på særlig aktiv vis.
4.1.2. Det gælder om at søge at forene respekt for mangfol-
digheden af organisationsformer og reguleringsmetoder, der
knytter sig til det enkelte lands historie, traditioner og institu-tioner samt til de forskellige typer tjenesteydelser, med fremme
af den europæiske integrationsproces. Dette bør føre til svar,
der varierer alt efter hvilken type ydelse, der er tale om— tværeuropæisk, grænseoverskridende, national, regional,kommunal eller lokal — så der sikres størst effektivitet.
C 80/72 DA 30.3.2004 Den Europæiske Unions Tidende
4.1.3. EU’s, medlemsstaternes og de subnationale organers
ansvarsområde såvel som deres indbyrdes samarbejdsform bør
klarlægges på baggrund af disse oplysninger. Det bør stå den
enkelte offentlige myndighed frit for at vælge, hvordan denorganiserer og leverer de forsyningspligtydelser, der hører indunder dens ansvarsområde. Herved opnås den kvalitet, der er
en forudsætning for at kunne tilfredsstille brugernes og
borgernes grundlæggende og vitale behov.
4.1.4. EU’s ansvar med hensyn til forsyningspligtydelser
består ikke udelukkende i etableringen af det indre marked og
en udførlig gennemførelse af konkurrenceretten. EU bør
garantere de grundlæggende rettigheder, bidrage til unionensøkonomiske, sociale og territoriale samhørighed, social inte-
gration og fremme af en afbalanceret og holdbar udvikling ved
at udvikle højt kvalitative og effektive forsyningspligtydelserog give borgerne mulighed for at anlægge søgsmål.
4.1.5. EU bør tillige overveje at indføre forsyningspligtydel-
ser på EU-plan i stil med bl.a. Galileo og handlingsprogrammet
»fælles europæisk luftrum«.
4.1.6. EØSU gentager i den forbindelse sit ønske om at
få fremme af forsyningspligtydelser anført som en af EU’smålsætninger i artikel 3 i den fremtidige forfatning og bifalder,at der er gjort visse fremskridt, i den forstand at EU-konventets
udkast til forfatningstraktat supplerer og styrker den nuværen-
de artikel 16 om tjenesteydelser af almindelig økonomiskinteresse, omdanner den til retsgrundlag (»disse principper og
vilkår fastlægges ved europæisk lov«, artikel III-6) og lader disse
tjenesteydelser omfatte af de »generelle anvendelsesbestem-melser«.
4.2. Sektorspecifik lovgivning og overordnede juridiske rammer
4.2.1. EØSU anmoder om et direktiv eller en rammelov,
der styrker
— principperne vedrørende tjenesteydelser af almindelig
økonomisk interesse,
— EU-lovgivningens overordnede retningslinjer,— finansieringsordningerne for offentlige eller almene tjene-
steforpligtelser,
— valg af organisations- og reguleringsform,
— benchmarking,
— brugernes rettigheder,
for at sikre en bedre juridisk og økonomisk sikkerhed for
samtlige berørte parter og samtidig udstyre medlemsstaternemed den fornødne fleksibilitet.4.2.2. EØSU ønsker en dynamisk tilgang til og en tilbunds-
gående udforskning af de sociale tjenester. Alle berørte parter
bør involveres i processen gennem en civil dialog.
4.2.3. EØSU mener ligeledes, at der bør tages hensyn til
virksomhederne som brugere af forsyningspligtydelser. De børuanset deres geografiske beliggenhed, og navnlig i landdistrik-
ter og vanskeligt tilgængelige egne, såsom øer og bjergegne,
have adgang til tjenesterne på samme vilkår og til samme prissom gælder for dem, der ligger i områder, såsom byer, hvor
der er lettere adgang til dem. Medlemsstaterne skal have
tilladelse til og opmuntres til at træffe særlige undtagelsesforan-staltninger, herunder skattemæssige, og skabe juridiske ellerøkonomiske vilkår, der er positivt diskriminerende, så tjenester
i vanskeligt tilgængelige egne opretholdes; de bør også træffe
særlige foranstaltninger til fordel for virksomhederne i disseegne. EØSU ønsker at få en sådan bestemmelse medtaget i
rammedirektivet.
4.2.4. EØSU tolker ikke »overordnede juridiske rammer« og
»sektorspecifik lovgivning« som modstridende, men foreslårtværtimod en kombination af deres respektive fordele.
4.3. Økonomiske og ikke-økonomiske tjenester
4.3.1. Grænsen mellem økonomiske og ikke-økonomiske
tjenester er flydende, tilfældig og usikker, hvilket på indeværen-
de tidspunkt giver sig udslag i tiltagende retlig usikkerhed. Deter nødvendigt med en klarlægning.
4.3.2. Enhver forsyningspligtydelse, selv de, der ydes på et
nonprofit- og frivilligt basis, har en vis økonomisk værdi,
uden at de nødvendigvis bør omfattes af konkurrenceretten.Derudover kan én og samme tjeneste have såvel markedsmæs-
sig som ikke-markedsmæssig karakter. Ligesom en tjeneste
kan have en markedsmæssig karakter, uden at markedet af dengrund er i stand til at sikre en tjeneste, der er i tråd med deprincipper, der gælder for forsyningspligtydelser.
4.3.3. Det drejer sig således ikke om at skelne mellem
»økonomiske« og »ikke-økonomiske« tjenesteydelser, men om
at opnå en aktiv gennemførelse af subsidiaritetsprincippet. EU
bør gøre opmærksom på, hvilke typer tjenesteydelser der ikkeer omfattet af den fælles konkurrenceret (tjenesteydelser af
statslig, national, regional eller lokal interesse, det obligatoriske
uddannelsessystem, sundheds- og socialvæsenet samt kulturel-le, velgørende, sociale, solidaritets- og donationsbaserede tjene-steydelser, osv.).
30.3.2004 DA C 80/73 Den Europæiske Unions Tidende
4.3.4. For de øvrige tjenesteydelser bør det i rammeloven
og i den sektorspecifikke lovgivning klart angives, hvilke
principper og reguleringssystemer der supplerer den fælles
konkurrenceret; en sådan forankring i loven er med til at banevejen for den uomgængelige videreudvikling.
4.4. Et fælles sæt forpligtelser
4.4.1. Alt for ofte sker det, at forpligtelserne til offentlig
tjeneste, som er opført i grønbogen, henvises til medlemsstater-
ne, som afgør, hvordan de skal håndteres, mens EU sidder medbegrænset ansvar (undtagen inden for forsyningspligt, som
defineres på EU-plan).
4.4.2. EU må selv påtage sig ansvaret for at fremme
unionens økonomiske, sociale og territoriale samhørighed;
det samme bør gælde oprettelse af transeuropæiske net,miljøbeskyttelse, sundhed og sikkerhed.
4.4.3. EU bør efter EØSU’s mening i større udstrækning
tage hensyn til, at forsyningspligt er et begreb, der konstantændrer sig. Trods de mange og hurtige teknologiske og
økonomiske forandringer er begrebet hidtil forblevet fastlåst i
sin oprindelige definition i de sektorer, hvor den blev fastlagt.
4.4.4. Derudover bør EU anstille grundige overvejelser over
muligheden for at give alle borgere garanti for adgang til
fundamentale forsyningspligtydelser (vand og sanitet, grund-
læggende bankservice, bolig osv.)
4.5. Sektorspecifikke forpligtelser
4.5.1. Sikkerhed, forsyningssikkerhed og miljøbeskyttelse
har tydeligvis en sektorspecifik dimension, men ofte også enmere almen dimension. Nogle af disse aspekter kunne derfor
godt indgå i et fælles sæt forpligtelser.
4.5.2. Spørgsmål vedrørende adgang til, interoperabilitet
mellem og sammenkobling af net såvel som særlige problem-stillinger omkring grænseområder begrænser sig heller ikke til
en bestemt sektor, men bør være omfattet af en mere integreret
fællesskabspolitik.
4.6. Definition af forpligtelser og valg af organisation
4.6.1. Som led i den aktive gennemførelse af subsidiaritets-
princippet giver hver enkelt berørte myndighed en gennemsig-
tig definition af målene for de forsyningspligtydelser, som den
er ansvarlig for, og de deraf følgende offentlige og universelletjenesteforpligtelser. Myndigheden afgør, om den selv skalvaretage forpligtelserne (intern forvaltning, »in house«) eller
udlicitere opgaven til en ekstern leverandør, hvilket vil kræve
offentliggørelse af udbud. I begge tilfælde foretager myndighe-
den adskillelse mellem reguleringsansvar og -virksomhed påden ene side og leverandørens funktion på den anden.
4.7. Finansiering
4.7.1. Den pågældende myndighed skal under hensynsta-
gen til principperne om gennemsigtighed og proportionalitet
bestemme, hvordan finansieringen af den offentlige og almene
forsyningspligt skal sammenstykkes. Det europæiske regelværkbør gøre det muligt at sikre finansiering af forsyningspligten
på lang sigt.
4.7.2. Det vil efter EØSU’s mening ikke være hensigtsmæs-
sigt hverken at indskrænke finansieringsmulighederne eller —
i strid med subsidiaritets- og proportionalitetsprincipperne —
give prioritet til direkte offentlig finansiering over statsbudget-tet. Hver finansieringsform har sine egenskaber, der passer
bedst til en bestemt sektor eller et specifikt mål, således at den
myndighed, der skal varetage forsyningspligten, frit kan vælgeforvaltnings- og finansieringsform og kombinere de respektive
fordele.
4.7.3. I betragtning af de begrænsede finansieringsmulighe-
der i nogle af de nye medlemsstater bør EU stille de fornødnemidler til rådighed til at fremme udviklingen af effektive
forsyningspligtydelser.
4.8. Evaluering
4.8.1. Definitionen af forsyningspligtydelser, deres mål og
deres organisations-, regulerings- og finansieringsform varierer
med tiden og fra sted til sted. Samtidig tilstræbes gennem EU-lovgivningen den optimale balance mellem anvendelsen af den
fælles konkurrenceret og forsyningspligtydelsernes mål under
hensynstagen til udviklingen.
4.8.2. Af disse to grunde er det særlig vigtigt — udover at
udveksle erfaringer om god praksis og iværksætte benchmar-king — at foretage en resultatevaluering af forsyningspligtydel-
serne, hvis EU skal kunne bidrage til at forbedre deres kvalitet
og effektivitet. Ud over de økonomiske aspekter bør derunder fastlæggelsen af evalueringskriterierne tages hensyn tildefinitionen af brugernes og borgernes behov — hvilket
kræver, at de har mulighed for at give udtryk for deres behov
— tjenesteydelsens kvalitet og den egentlige udførelse afforsyningspligten.
C 80/74 DA 30.3.2004 Den Europæiske Unions Tidende
4.8.3. Da de forskellige parter, der berøres af forsynings-
pligtydelserne, ikke deler de samme mål, bør alle deltage i
udarbejdningen af evalueringskriterier samt vurderingen af
resultaterne. Evalueringen må på ingen måde varetages af enenkelt aktør.
4.8.4. De brugere, som forsyningspligtydelserne er tiltænkt
i overensstemmelse med deres behov og ønsker, bør inddragesi evalueringen gennem deres repræsentanter.
4.8.5. Med dette som udgangspunkt vil EØSU, som repræ-
senterer langt størstedelen af de aktører, der er omfattet afforsyningspligten, kunne spille en rolle i denne evaluerings-
proces.
4.9. Handelspolitik
4.9.1. De undtagelser, som gælder for tjenesteydelser af
almindelig økonomisk interesse, bør klart forfægtes og forsva-
Bruxelles, den 11. december 2003.
Roger BRIESCH
Formand for
Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgres af EU inden for rammerne af forhandlingerne om den
almindelige overenskomst om handel med tjenesteydelser
(GATS).
4.9.2. Generelt bør EU under disse forhandlinger imødegå
ethvert forsøg på at anfægte de metoder til organisering og
regulering af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse,
som unionen har fastlagt, og fremme unionens grundlæggendeværdier, navnlig i dets forbindelser med udviklingslandene.
4.10. Udviklingssamarbejde
4.10.1. På en lang række områder inden for tjenesteydelser
af almindelig økonomisk interesse kræver etableringen af
infrastrukturer omfattende investeringer med et kortsigtet ogforholdsvis lavt afkast. Dette tynger navnlig de forgældede
udviklingslande, som netop har et stort udviklingsbehov
(eksempelvis inden for vandforsyning). EU bør netop derforisær koncentrere sin indsats om at udvikle samarbejdet om
etablering af infrastruktur.
30.3.2004 DA C 80/75 Den Europæiske Unions Tidende
BILAG
til Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse
Følgende ændringsforslag blev forkastet under forhandlingerne, men opnåede mindst en fjerdedel af de afgivne
stemmer (forretningsordenens artikel 54, stk. 3):
Punkt 3.1
Udgår og erstattes af følgende:
»3.1. Udvalget har udtalt sig om de fleste af de spørgsmål, som Kommissionen stiller i grønbogen, i udtalelserne
CES 949/99 og CES 860/2002. I sidstnævnte tilslutter udvalget sig, at der er behov for et rammedirektiv, somkonsoliderer de politiske principper vedrørende tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, og som givermedlemsstaterne den nødvendige fleksibilitet på området.«
Punkt 3.1.1
Udgår og erstattes af følgende:
»3.1.1. Efter at have studeret grønbogen og relevante retsafgørelser (punkt 1.4.2-1.4.4) nærmere er udvalget
kommet til en anden konklusion. Det primære mål må være at sikre medlemsstaternes og de regionale og lokalemyndigheders autonome rettigheder og forpligtelser for at sikre og sørge for leveringen af forsyningspligtydelser.Som det uddybes nærmere andetsteds i udtalelsen, er ydelserne i sig selv forskelligartede og i konstant udvikling,
hvilket umuliggør klare definitioner. Endvidere har retsafgørelserne kastet lys over problemerne i forbindelse med
forenelighed med reglerne for statsstøtte. Under disse omstændigheder vil et rammedirektiv eller et andet overordnetinstrument på EU-plan kun skabe forvirring, mangel på klarhed og fortolkningsproblemer mellem de forskelligelovgivningsniveauer.«
Nyt punkt 3.1.2 tilføjes
»3.1.2. Der bør kun udformes ny lovgivning på EU-niveau til særlige sektorer med henblik på åbning og
harmonisering af markederne, når det forventes at komme de europæiske forbrugere og andre aktører til gode, sådansom det er tilfældet i telekommunikations- og energisektoren m.fl. I disse tilfælde er og skal levering afforsyningspligtydelser og de offentlige serviceforpligtelser være omfattet af strenge regler i de respektive sektordirek-
tiver.«
Begrundelse
Siger sig selv.
Punkt 3.2 (nuværende)
Ordlyden i første punktum ændres som følger:
»3.2. Med hensyn til de principper, der bør respekteres af de relevante myndigheder og aktører, der kan medtages
i et eventuelt rammedirektiv eller andre overordnede instrumenter vedrørende forsyningspligtydelser, har EØSU
afgivet følgende udtalelse...«
Begrundelse
I overensstemmelse med ændringerne til punkt 3.1.
C 80/76 DA 30.3.2004 Den Europæiske Unions Tidende
Punkt 4.1.6
Sidste del udgår:
»4.1.6. EØSU gentager i den forbindelse sit ønske om at få fremme af forsyningspligtydelser anført som en af EU’s
målsætninger i artikel 3 i den fremtidige forfatning og bifalder, at der i den forbindelse er gjort visse fremskridt i EU-
konventets udkast til forfatningstraktaten. supplerer og styrker den nuværende artikel 16 om tjenesteydelser af
almindelig økonomisk interesse, omdanner den til retsgrundlag (»disse principper og vilkår fastlægges ved europæisk
lov«, artikel III-6) og lader disse tjenesteydelser omfatte af de »generelle anvendelsesbestemmelser«.«
Begrundelse
I overensstemmelse med ændringerne til punkt 3.1. (Overordnet) EU-lov er ikke ønskværdig.
Punkt 4.2
Punkt 4.2 med underpunkterne 4.2.1, 4.2.2 og 4.2.3 udgår.
Begrundelse
I overensstemmelse med ændringerne til punkt 3.1. Det vigtige spørgsmål om sociale tjenesteydelser tages op
andetsteds i Sektionens udtalelse og budskabet i punkt 4.2.2 kan derfor inkorporeres der.
Punkt 4.3.4
Ændres som følger:
»4.3.4. For de øvrige tjenesteydelser bør det i rammeloven og i d Den sektorspecifikke lovgivning bør klart
angives, hvilke principper og reguleringssystemer der supplerer den fælles konkurrenceret; en sådan forankring i
loven er med til at bane vejen for den uomgængelige videreudvikling.«
Begrundelse
I overensstemmelse med ændringerne til punkt 3.1.
Afstemningsresultat
For: 28, imod: 52, hverken for eller imod: 5.