KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
KOM(93) 684 endelig udg. 
Bruxelles, den 10. december 1993 
Meddelelse fra Kommissionen til Rådet 
og Europa-Parlamentet 
(i) Forslag t i I afgørelse i henhold til artikel K3 i traktaten om 
Den Europæiske Union om konventionen om personkontrol ved 
passage af medlemsstaternes ydre grænser. 
(•O Forslag til forordning i henhold til artikel 100 C i traktaten 
om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab om fastlæggelse af 
de tredjelande, hvis statsborgere skal være i besiddelse af 
visum ved passage af medlemsstaternes ydre grænser. 
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆSKE FÆLLESSKABER • fi ? ,'• !£j J':^fyl-r .:„,', "£.; ,v,;; 
Meddelelse fra Kommissionen ti I Rådet 
og Europa-Parlamentet 
(i) Forslag til afgørelse i henhold til artikel K3 I traktaten om 
Den Europæiske Union om konventionen om personkontrol ved 
passage af medlemsstaternes ydre grænser. 
(II) Fodslag ti i forordning i henhold til artikel 100 C i traktaten 
om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab om fastlæggelse af 
de tredlelande. hvis statsborgere skal være i besiddelse af 
visum ved passage af medlemsstaternes ydre grænser. ' 
1. Kommissionen forelægger hermed Rådet og Parlamentet to forslag, der 
hænger nøje sammen, og som skal behandles samlet. 
2. Behovet for et ændret udkast til konventionen om kontrol af 
personers passage af medlemsstaternes ydre grænser er en følge af den 
udvikling, der er sket på en række relevante omrader, siden ministrene 
med ansvar for indvandrerpolitikken afbrød deres forhandl Inger om det 
tidligere udkast i Juni 1991. Det viste sig dengang umuligt at finde en 
løsning på det eneste spørgsmål, der manglede at blive afklaret 
(territorial afgrænsning), hvilket forhindrede, at konventionen kunne 
undertegnes. Dette spørgsmål forsøges dog Ikke løst i den tekst. 
Kommissionen fore lægder, og det vil derfor kræve fortsatte bilaterale 
drøftelser mel lem de to medlemsstater, der er mest berørt heraf. 
3. Den mest betydningsfulde begivenhed siden 1991 var ikrafttrædelsen 
den 1. november 1993 af traktaten om Den Europæiske Union, navnlig 
artikel 100 C. I henhold til denne artikel skal visse aspekter af 
visumpolitikken, der hidtil har været omfattet af udkastet til 
konventionen, overgå til Fællesskabets kompetence og vedtages i henhold 
ti I Fællesskabets lovgivende instrumenter. 
4. Tilsammen dækker de to forslag alle de væsentligste elementer, der 
tidligere var samlet i ét enkelt instrument, nemlig udkastet til 
konvent ion. Hvorfor de to ændringer til konventionen hver: især er 
nødvendige, forklares I memorandummet. 
5. Efter. vedtagelsen vi I de to forslag komme til at udgøre det 
lovgivningsmæssige grundlag for passage af de ydre grænser, som alle 
î^ëdfomsstatôrne kan have ti 11 Id til. Som Det Europæiske Råd ofte har 
tpfivet udtryk Edinburgh I december \ 1992, er dette 
v et|Væsfftt i Igt Ise*; j|oprette lsen af et område, uden Indre grænser, som 
om flen^uropaH ske Union. 
y'téffî£kQ ï'Jil 
B$tø?$ ,*<•« t?--i:-"i-
^ISvlÉllil 
Vi'.y;^ . , • -»._^V'-'î''''-'-'--^^''•'"•-' *'?'-rt>;-1Vrt-*»-"*''i- '»"•'•$ f'-:tr- « .' Belglen -* Kbnt©r:V-
central 2d»ét1|11^T«lefox: 29....... 
rosse; OOMEUR B,ru^ëH*M.::'r.-:v' :.';ï$l 
SSÉI 
/?4^ 
- 1 -
FORSLAG TIL AFGØRELSE TRUFFET AF RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION 
OM KONVENTIONEN OM PERSONKONTROL 
VED PASSAGE AF DS YDRE GRÆNSER 
(Forelagt Rådet af Kommissionen 
i henhold til artikel K 3, atk. 2, 
i traktaten om Den Europaiske Union). 
/\\> 
- 2 -
INDHOLDSFORTEGNELSER 
Begrundelse side 3 
Forslag til Rådets afgørelse side 13 
Forslag til konvention om personkontrol ved passage af 
de ydre grænser side lir 
- 3 -
BEGRUNDELSE 
- 4 -
1. Immigrationsministrenes bestræbelser på som led i det mellemstatslige 
samarbejde at indgå en konvention om passage af EF-medlemsstaternes ydre 
grænser - som de betragtede som væsentlig med henblik på opbygningen af 
det indre marked, jf. EF-Traktatens artikel 7A - er blevet indhentet af 
udviklingen henimod Den Europæiske Union, således indføres der ved 
unionstraktaten en særlig procedure for indgåelse af konventioner om 
retlige og indre anliggender. 
Rent formelt kan det hidtidige arbejde ikke formaliseres, fordi den 
pågældende konvention ikke har retlig eksistens, da den ikke er blevet 
undertegnet. Med hensyn til realiteten består de politiske resultater af 
forhandlingerne mellem 1989 og 1991 dog stadig. Herunder nåede 
medlemsstaterne til enstemmighed om, hvilke principper, der skal gælde 
for de ydre grænser. Denne aftale kunne imidlertid ikke konkretiseres på 
grund af en bilateral overensstemmelse mellem Det Forenede Kongerige og 
Spanien om Gibraltar. 
2. Formålet med nærværende forslag er at undgå, at disse politiske 
resultater går tabt og at tilpasse teksten til retstilstanden ifølge 
traktaten om Den Europæiske Union, især dennes afsnit VI, og efter at 
det fremtidige europæiske økonomiske samarbejdsområde er oprettet. 
I. KONVENTIONSUDKASTETS TILBLIVELSE 
Det hidtidige arbejde 
3. Medlemsstaterne har siden 1989, for at gennemføre det arbejdsprogram, 
der blev godkendt af Det Europæiske Råd i Madrid med henblik på opret­
telsen af det indre marked, der omhandles i artikel 7A (Palma-dokumen-
tet), ført mellemstatslige forhandlinger til forberedelse af en konven­
tion om passage af medlemsstaternes ydre grænser. Disse forhandlinger, 
der førtes i immigrationsministrenes regi, førte i juni 1991 på grund af 
opbakningen fra flere på hinanden følgende møder i Det Europæiske Råd 
til, at medlemsstaterne indgik en aftale om en serie principper, der 
skulle formaliseres i en konvention, som samme ministre skulle under­
skrive under det luxembourgske formandskab. 
- 5 -
4. Under forhandlingens sidste stadium opstod der en uoverensstemmelse 
mellem Det Forenede Kongerige og Spanien om, i hvilket omfang konven­
tionen skulle gælde for Gibraltar. Trods to års anstrengelser fra 
forskellige formandskaber for at finde et kompromis har konventionen 
ikke kunnet underskrives. Det blev dog uden at der forelå en formel 
konklusion fra ministrene besluttet, at alle konventionens andre 
bestemmelser skulle anerkendes som reelt aftalt mellem medlemsstaterne. 
5. Denne stilstand varede indtil den 1. november 1993, da traktaten om Den 
Europæiske Union trådte i kraft. I dennes afsnit VI omhandles medlems­
staternes samarbejde om retlige og indre anliggender. 
Således fastsættes i artikel K lx "Med henblik på virkeliggørelsen af 
Unionens målsætninger, navnlig den frie bevægelighed for personer, og 
uden at det i øvrigt berører Det Europæiske Fællesskabs beføjelser" 
betragter medlemsstaterne bl.a. følgende som et spørgsmål af fælles 
interesse: "regler for personers passage af medlemsstaternes ydre grænse 
og udøvelse af kontrol heraf" (nr. 2). Med hensyn til gennemføreIsen af 
denne bestemmelse fastsættes det i artikel K 3, stk. 2, at Rådet kan 
anvende tre metoder, herunder " ... udarbejde konventioner, som det 
anbefaler, at medlemmstaterne vedtager i overensstemmelse med deres 
forfatningsmæssige bestemmelser" (litra c). I Afsnit VI fastsættes det, 
hvilken procedure der skal følges i denne forbindelse. 
Grunden til, at det er nødvendigt at vedtage teksten 
6. Immigrâtionsministrene erkender, at den nye retstilstand må respekteres 
og ønsker at bevare de politiske resultater af de tidligere forhandlin­
ger. På deres møde i København den 1. og 2. juni 1993 erklærede de 
derfor følgende: 
"Ministrene har gjort sig bekendt med de virkninger, som traktaten om 
Den Europæiske Union og BØS-aftalen kan få for udkastet til konvention 
om passage af de ydre grænser. Ministrene anfører hertil følgende: 
- de eventuelle ændringer, der foretages i udkastet til konvention med 
henblik på at gøre den forenelig med traktaten om Den Europæiske 
Union, skal være af teknisk art og begrænset til det strengt nødven­
dige, og det er udelukket, at forhandlingerne om andre artikler end 
dem, som det af hensyn hertil er nødvendigt at revidere, kan gen­
åbnes . 
- behandlingen har rent teknisk karakter og det må undgås, at den med­
fører blokering af juridiske grunde 
- det må ligeledes undgås, at der forekommer en periode med et retligt 
tomrum. 
- 6 -
7. Følgende vigtige elementer, der er fremkommet siden juni 1991, nødven­
diggør, at teksten tilpasses: 
a) udviklingen i Fællesskabet 
i juli 1991 var samtlige EF-bestemmelser om ophævelse af varekontrol­
len ved de indre grænser endnu ikke vedtaget. Denne lovgivning er nu 
i kraft og den nævnte kontrol har reelt været afskaffet siden 1. ja­
nuar 1993. 
- Fællesskabet indgik den 2. maj 1992 aftalen om Det Europæiske Økono­
miske Samarbejdsområde, der ved sin ikrafttrædelse vil give stats­
borgerne i de EFTA-lande, der deltager i aftalen, samme rettigheder 
med hensyn til indrejse og ophold som medlemsstaternes statsborgere. 
b) den procedure, der indføres ved Afsnit VI i traktaten om Den Euro­
pæiske Union. I artikel K 3 i traktaten fastsættes en særlig proce­
dure for vedtagelsen af retsinstrumenter vedrørende samarbejdet på de 
områder, der omhandles i dens Afsnit VI. Karakteristisk for procedu­
ren er bl.a., at Kommissionen, men også medlemsstaterne har initia­
tivret, at Europa-Parlamentet skal høres (af formandskabet) og mulig­
heden for at overdrage Domstolen kompetence. Derfor kan medlemssta­
terne efter at traktaten er trådt i kraft, ikke længere indbyrdes 
indgå konventioner efter de traditionelle regler i folkeretten ret på 
de områder, der omhandles i artikel K 1. 
c) Fællesskabets kompetence med hensyn til visa. I den nye artikel 100C 
fastsættes, at Fællesskabet skal udpege "de tredjelande, hviB stats­
borgere skal være i besiddelse af visum ved passage af medlemssta­
ternes ydre grænser" samt at det skal vedtage foranstaltninger vedrø­
rende "en ensartet udformning af visa". Om disse spørgsmål træffes 
der derfor afgørelse efter proceduren i EF-traktaten og ikke proce­
duren i unionstraktatens Afsnit VI. 
- 7 -
II. DE NØDVENDIGE TILPASNINGER 
Kommissionens initiativret 
8. Teksten fra juli 1991 skal ses i mellemstatslig sammanhæng, og Kommis­
sionen fik derfor ikke tillagt initiativret. Efter at traktaten om 
Unionen er trådt i kraft, har den dog lovgivningsmæssigt samme initia­
tivret som medlemsstaterne (artikel K 3, stk. 2, første led). Som 
traktatens vogter skal den ifølge artikel 7A i traktaten om oprettelse 
af Det Europæiske Fællesskab hindre de yderligere forsinkelser ved 
gennemførelsen af personers fri bevægelighed, som måtte følge af, at 
konventionen ikke vedtages. Det Europæiske Råd i Edinburgh har klart 
tilkendegivet, at et middel hertil er, at denne konvention iværksættes. 
Det er derfor nødvendigt at forelægge teksten for Rådet så hurtigt som 
muligt. 
Forslagets form 
9. I artikel K 3 fastsættes Rådets funktioner på følgende måde: "Rådet kan 
udarbejde konventioner, som det anbefaler, at medlemsstaterne skal 
vedtage...". I EØF-Traktatens artikel 220 fastsættes kun, at "medlems­
staterne indleder ... indbyrdes forhandlinger for til fordel for deres 
statsborgere at sikre ". Derfor bør konventionen ikke længere ses 
som et traditionelt folkeretligt instrument Indgået af statschefernes 
befuldmægtigede. 
Rådet har således i fremtiden kompetence til at udarbejde konventioner 
og det har selvstændig kompetence til at anbefale, at medlemsstaterne 
vedtager en konvention ifølge deres respektive forfatningsmæssige 
regler. Disse to funktioner skal hjemles i en særskilt akt adskilt fra 
selve konventionen, der vedtages af Rådet og som kun underskrives af 
Rådets formand. 
10. Der findes ikke i traktaten angivelse af, i hvilken type retsakt denne 
selvstændige beføjelse for Rådet skal hjemles, idet artikel 189 i EF-
traktaten ikke finder anvendelse på Afsnit VI. Den pågældende retsakt må 
derfor nødvendigvis være en afgørelse. Nærværende forslag er således 
opdelt i to særskilte dele, nemlig en Rådets afgørelse og selve konven­
tionens tekst vedlagt som bilag hertil. 
- 8 -
Udkast til Rådets afgørelse1) 
11. Udkastets indledende del indeholder foruden de traditionelle henvisnin­
ger (retsgrundlag, Kommissionens forslag, høring af Europa-Parlamentet, 
jf. artikel K 6) betragtningerne. Disse indeholder ikke blot begrun­
delsen for, at der skal vedtages en afgørelse, men også begrundelsen for 
konventionen i bilaget til afgørelsen. Derfor er de betragtninger, der 
tidligere var anført før konventionens tekst, nu indsat i afgørelsen. 
Deres affattelse er blevet tilpasset traktaten ved, at det videregående 
samarbejde vedrørende visum-politikken (tredje betragtning) nævnes, og 
ved, at der henvises til Den Europæiske Konvention om Menneskerettig­
heder (femte betragtning). 
Desuden er der indsat en yderligere betragtning, hvori der henvises til 
artikel K 1, og det især anføres, at konventionen ikke begrænser EF's 
kompetence. Denne bestemmelse erstatter den gamle artikel 27, stk. 2, 
der er blevet overflødig, fordi denne konvention skal ses som en 
unionsakt. 
12. I den dispositive del fastsættes Rådets beføjelser. Foruden det formelle 
aspekt med hensyn til udarbejdelsen af teksten til konventionen i afgø­
relsens bilag indeholder den i artikel 1, stk. 1 en anbefaling til med­
lemsstaterne om at vedtage konventionen i overensstemmelse med deres 
respektive forfatningsregler. For at denne bestemmelse bliver fulgt op, 
må der fastsættes en tidsfrist. Da konventionen er en del af de mål, 
hvis gennemførelse er fastsat til den 1. januar 1993, må denne frist 
være kort og er fastsat til 31. december 1994. Dette betyder, at kon­
ventionen skal træde i kraft senest den 1. januar 1995, der også er den 
dato, der fastsættes i artikel 6, der omhandler en undtagelse for luft­
havne (da denne datoangivelse nu er blevet overflødig, kan den slettes 
fra stk. 1 og 4 i nævnte artikel). Der bliver således ikke tale om tids­
mæssige ændringer. 
13. Da afgørelsen yderligere er gennemførelsesakten, må der heri indsættes 
bestemmelser vedrørende konventionens ikrafttrædelse. De fandtes tidli­
gere i konventionens artikel 32. Der er i den forbindelse tale om pligt 
til at notificere konventionens godkendelse inden for en fastsat frist 
(artikel 1, stk. 2) og om regler for konventionens ikrafttrædelse (ar­
tikel 2). 
Desuden skal ratifikationsinstrumenterne, da denne konvention er indgået 
inden for Den Europæiske Union, nu ligesom de konventioner, der blev 
indgået i henhold til EF-traktatens artikel 220, deponeres i Rådets 
generalsekretariat. 
1) Sammenligningerne vedrører teksten af juli 1991, der kaldes gammel 
artikel ... 
- 9 -
Tilpasningerne i konventionsteksten 
14. Ikrafttrædelsen af Unionstraktaten er den væsentligste grund til , at 
der skal foretages ændringer i teksten af juni 1991. Desuden skal det 
sikres, at konventionsteksten er i overensstemmelse med aftalen om Det 
Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, når den træder i kraft. Yderli­
gere inddeles konventionen nu i afsnit og artikler, hver med en over­
skrift, for at lette læseligheden. 
a) Ændringer på grund af traktaten om Den Europæiske Union 
i) Formelle ændringen 
15. Konventionen indgås inden for Unionen, dvs. mellem medlemsstaterne. Det 
er overflødigt at gentage denne ændring i hver enkelt titel og i hele 
teksten. Yderligere kan de gamle artikler 33 og 34 vedrørende fr'emtidige 
tiltrædelser og om revision af konventionen bortfalde, idet disse 
spørgsmål i fremtiden reguleres ved artikel O og K 3 i unionstraktaten. 
Da betragtningerne er overført til afgørelsen, behøver de ikke at gen­
tages i konventionen, og da denne er et bilag til afgørelsen er der ikke 
grund til at fastsætte, at statschefernes befuldmægtigede skal skrive 
under. Disse afsnits bortfald medfører ingen materielle ændringer. 
16. Da konventionens retsgrundlag er unionstraktaten, der lader Fællesska­
bets kompetence uberørt, kan den ikke indeholde en definition på de 
indre grænser, idet dette henhører under BF-traktaten. Derfor må der 
henvises til relevante fællesskabsinstrumenter. Således findes der ikke 
en definition i artikel 1, litra h) (ny), der træder i stedet for 
litra f) og g) (gamle), men der henvises til de fællesskabsakter, hvori 
begreberne flyvning inden for Fællesskabet og overfart ad søvejen inden 
for Fællesskabet defineres2). Dette medfører dog ingen materielle 
ændringer. 
Det samme gælder for artikel 13, stk. 2, om oprettelse af et edb-system 
til udveksling af oplysninger om data som led i en konvention om ind­
førelse af et europæisk system for databehandling. Der er blot tale om 
en præcisering. 
2) Artikel 2, stk. 3 og 5 i Rådets forordning EØF nr. 3925/91 af 
19. december 1991. 
- 10 -
ii) Formelle ændringer med virkninger for anvendelsen: 
17. Da traktaten nu indeholder regler om gennemførelsesprocedurerne for 
konventioner, er det nødvendigt at ændre bestemmelserne, så de svarer 
til traktatens regler. Det beslutningsudvalg, der oprettedes ifølge den 
gamle artikel 26, bortfalder derfor. Denne beføjelse tilkommer nu Rådet. 
Det er dog ikke nødvendigt at anføre dette, idet bestemmelsen herom 
findes i artikel K3, stk. 2, litra c), andet afsnit. Det er tilstrække­
ligt blot at anføre, at der er tale om gennemførelsesbestemmelser til 
konventionen. Denne tilpasning går igen i talrige artikler, der henviste 
til nævnte udvalg. 
I disse regler må det princip, der er fastsat i afsnit VI i traktaten, 
overholdes, dvs. flertal på to tredjedele og kun i undtagelsestilfælde 
enstemmighed. Disse undtagelsestilfælde må udtrykkeligt specificeres i 
konventionen. Derfor betyder en henvisning til begrebet gennemførelses­
foranstaltninger, hvis ingen anden procedure udtrykkeligt er fastsat, at 
det er den procedure, der er fastsat i artikel K3, stk. 2, litra c), 
andet afsnit, der skal anvendes, (undtagen hvis andet bestemmes i kon­
ventionen), dvs. vedtagelse i Rådet med to tredjedeles flertal. For 
effektivitetens skyld skal denne regel gælde for samtlige gennemførel­
sesbestemmelser, der udtrykkeligt fastsættes i konventionen. Af hensyn 
til medlemsstaternes interesser kan det dog udtrykkeligt fastsættes, at 
der kræves enstemmighed for de foranstaltninger, der ikke udtrykkeligt 
er fastsat i konventionen. Artikel 26 vil blive udformet i overens­
stemmelse hermed. 
18. For så vidt angår konventionens geografiske anvendelsesområde har 
Gibraltar været årsagen til den blokering, der har været siden 1991. 
Kommissionen mener ikke, at den behøver at tage stilling til dette 
spørgsmål, da en løsning kun kan findes ved hjælp af de bilaterale 
forhandling, der har været i gang lige siden. For at disse bilaterale 
forhandlinger kan føres på så sagligt et grundlag som muligt, foreslår 
Kommissionen derfor, at der for indeværende blot indsættes et p.m. i 
konventionsteksten. Rådet kan således straks påbegynde behandlingen og 
vente til senere med at indarbejde forhandlingsresultatet. 
19. Da konventionen nu skal vedtages af Unionen, er det unødvendigt at 
indsætte en slutakt. Medlemsstaterne kan dog foreslå erklæringer, der 
optages i Rådets mødeprotokol. 
- 11 -
iii) Materielle ændringer under hensyn til kompetenceoverførsler og til 
den afledte ret 
20. Ifølge artikel 100 C i EF-traktaten har Fællesskabet nu kompetence til 
at regulere visse aspekter af visumpolitikken, idet det kan udpege de 
lande, hvis statsborgere skal være i besiddelse af visum, og bestemme 
udformningen af visumet. Denne kompetenceoverførsel kræver, at Rådet 
vedtager en fællesskabslovgivning. For at sikre sammenhæng med traktaten 
og overensstemmelse med fremtidige fællesskabsbeslutninger skal de gamle 
bestemmelser i konventionen slettes og artikel 100 C nu være grundlag. 
Derfor er de pågældende bestemmelser i artikel 17 og 18, artikel 19, 
stk. 3, og artikel 21 bortfaldet og resten af teksten tilpasset. På 
samme måde skal der fastsættes en definition på et ensartet visum, jf. 
artikel 1, litra f) (ny). 
21. I artikel Kl fastsættes udtrykkelig, at traktatens afsnit VI gælder, 
"uden at det i øvrigt berører Det Europæiske Fællesskabs beføjelser", og 
der må derfor tages hensyn til, at fællesskabsretten allerede i et vist 
omfang indeholder bestemmelser om grænsepassage, uden at der skelnes 
mellem indre og ydre grænser. Denne konvention kan således principielt 
ikke anfægte denne kompetencefordeling og den gælder derfor hovedsagelig 
for personer, der ikke omfattes af fællesskabsretten. Denne præcisering 
indeholdes i den nye artikel 1, stk. 2 og i den efterfølgende tekst 
henvises der udelukkende til "personer". Imidlertid er der fortsat behov 
for fælles regler, der gælder for alle rejsende. Det er nemlig nødven­
digt at kunne skelne personer, der omfattes af fællesskabsretten, fra 
andre rejsende. Det er den eneste kontrol, der foretages af alle rej­
sende uanset deres situation. Konventionen kan bringe denne præcisering, 
fordi disse bestemmelser ikke er i modstrid med fællesskabsretten. Dette 
princip omhandles i tredje betragtning. De nærmere regler for denne 
kontrol findes i artikel 2. 
22. Da konventionsteksten fra juli 1991 blev udarbejdet før teksterne om 
varetransport blev vedtaget, kunne der ikke i denne tekst tages hensyn 
dertil. Således skal først og fremmest selve titlen på konventionen 
ændres for at angive, at den kun gælder for personkontrol. Yderligere 
forsynes artikel 5, stk. 5 og artikel 6, stk. 2, der ligeledes omhandler 
bagagekontrol, nu med den præcisering, at bestemmelserne om denne 
kontrol ikke begrænser fællesskabsbestemmelsernes gyldighed<3). 
(3) Dette tager især sigte på Rådets forordning 3825/91 af 19. december 1991 
om afskaffelse af kontrol og formaliteter gældende for håndbagage og 
indchecket bagage tilhørende personer, der foretager flyvning inden for 
Fællesskabet og Kommissionens forordning nr. 1823/92 af 3. juli 1992 om 
gennemførelsesbestemmelserne til denne forordning. 
- 12 -
iv) Materielle ændringer som følge af den nye retlige sammenhæng, som 
indføres ved afsnit VI 
23. I artikel K3 i traktaten fastsættes udtrykkeligt, at det i sådanne kon­
ventioner kan bestemmes, "at Domstolen efter de nærmere regler, som er 
fastsat deri, har kompetence til at fortolke konventionernes bestem­
melser og til at træffe afgørelse om tvister vedrørende deres anven­
delse". Efter Kommissionens opfattelse er denne bestemmelse berettiget 
både for at sikre en ensartet fortolkning af konventionen set på bag­
grund af den snævre forbindelse mellem konventionens formål og spørgs­
mål, der henhører under EF-traktaten, og for at løse de uoverensstem­
melser, som dens anvendelse eventuelt kan medføre. Denne bestemmelse 
imødekommer også de betænkeligheder, som Europa-Parlamentet og visse 
ikke-statslige organisationer har givet udtryk for. 
En ensartet fortolkning sikres ved den procedure, der omhandles i arti­
kel 177 i EØF-traktaten (præjudicielle spørgsmål). I øvrigt kan Domsto­
len træffe afgørelse om enhver uoverensstemmelse vedrørende anvendelsen 
af konventionen, hvis en medlemsstat eller Kommissionen anmoder den 
derom. Dette er formålet med den nye artikel 29. 
b) Ændringer, der nødvendiggøres af det fremtidige Europæiske Økonomiske 
Samarbejdsområde 
24. Når aftalen om oprettelse af Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde 
af 2. maj 1992 træder i kraft, kan statsborgere i de EFTA-lande, der har 
undertegnet denne aftale, med hensyn til indrejse- og opholdskontrol, 
sidestilles med statsborgere fra EF's medlemsstater. Efter Kommissionens 
opfattelse kan der bedst tages højde for denne udvikling ved at erstatte 
begrebet statsborgere i medlemsstaterne med "personer, der omfattes af 
både fællesskabsretten". Dette begreb defineres i artikel 1, litra a) 
(ny) som omfattende både statsborgere i Den Europæiske Unions medlems­
stater, og statsborgere i tredjelande, der i henhold til aftalerne 
mellem Det Europæiske Fællesskab og disse lande vil få de samme rettig­
heder med hensyn til indrejse og ophold. 
På denne måde kan det også fastsættes, at de familiemedlemmer til en 
statsborger i en medlemsstat, der er statsborgere i et tredjeland, jf. 
artikel 10 i Rådets forordning 1612/68 af 15. oktober 1968, ikke efter 
direktiverne 68/360, 73/148, 90/364, 90/365, og 93/ ... om indrejse og 
ophold kan underkastes en videregående kontrol end den, som medlems­
staternes statsborgere underkastes, bortset fra kontrollen af indrejse­
visum. (Denne undtagelse er anført i andet punktum af artikel 5, stk. 
2). 
25. Retsudviklingen siden juli 1991 har således været afgørende for de til­
pasninger, der er foretaget i konventionsudkastet. Det tilstræbes at 
efterkomme konklusionerne af 1. juli 1993 fra immigrâtionsministrene, 
især for ikke at genåbne forhandlingerne om en tekst, om hvilken der 
allerede er opnået enighed med hensyn til dens indhold, og som af poli­
tiske grunde bør vedtages hurtigt for snarest muligt at sikre princippet 
om personers fri bevægelighed gennemført. 
- 13 -
FORSLAG TIL RADBTS AFGØRELSE 
OM KONVENTION OM PERSONKONTROL VED PASSAGS 
AF DB YDRE GRÆNSER 
- 14 -
FORSLAG TIL AFGØRELSE NR TRUFFET AF RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION 
af 
om konvention om personkontrol ved passage af de ydre grænser 
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til Traktaten om Den Europæiske Union, særlig artikel K3, 
stk. 2, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen^1) af , 
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet, og 
ud fra følgende betragtninger: 
efter artikel Kl i Traktaten om Den Europæiske Union er formålet med reg­
lerne for personers passage af medlemsstaternes ydre grænser og kontrollen 
deraf, uden at det i øvrigt berører Det Europæiske Fællesskabs beføjelser, 
spørgsmål af fælles interesse, der henhører under det samarbejde, der er 
indført ved nævnte traktats afsnit VI; 
reglerne for den passage, som unionsborgerne og andre personer, der omfattes 
af fællesskabsretten, foretager af medlemsstaternes ydre grænser, henhører 
under Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Fællesskab og i denne kon­
vention fastlægges først og fremmest reglerne for de personer, der ikke er 
omfattet af fællesskabsretten; kontrollen ved passage af de ydre grænser 
skal imidlertid omfatte samtlige personer, således at personer, der omfattes 
af fællesskabsretten, kan adskilles fra de øvrige; 
artikel 7 A i Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Fællesskab indehol­
der bestemmelserne til oprettelse af et område uden indre grænser med fri 
bevægelighed for personer; 
(1) EFT nr. 
- 15 -
virkeliggørelsen af dette mål kræver en effektiv personkontrol udført efter 
fælles bestemmelser ved medlemsstaternes ydre grænser og et tættere samar­
bejde ved iværksættelsen af den fælles visumpolitik; 
de enkelte medlemsstaters personkontrol ved deres ydre grænser skal udføres 
efter regler, der skal vedtages i fællesskab under hensyn til alle medlems­
staternes interesser; 
formålet med en sådan kontrol er at hindre forstyrrelse af den offentlige 
orden og sikkerhed i Den Europæiske Unions medlemsstater og at hindre ulov­
lig indvandring samtidig med, at staternes åbenhed over for resten af verden 
og deres intense kulturelle, videnskabelige og økonomiske samkvem med andre 
lande bevares; 
gennemførelsen af kontrolordningen ved de ydre grænser kræver særlig opmærk­
somhed omkring infrastrukturspørgsmålene og den grænseovervågning, der fore­
tages af lande, der på grund af deres geografiske placering og omrids er 
udsat for voksende indvandringspres; 
medlemsstaterne udfører denne kontrol under overholdelse af deres fælles 
internationale forpligtelser, især den europæiske konvention om beskyttelse 
af menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder af 4. novem­
ber 1950 og Genève-konventionen af 28. juli 1951, ændret ved New York-proto­
kollen af 31. januar 1967 om flygtningenes retsstilling, samt mere gunstige 
forfatningsbestemmelser om asyl -
TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE: 
- 16 -
Artikel 1 
1. Det henstilles til medlemsstaterne, at de efter deres respektive forfat­
ningsbestemmelser senest den 31. december 1994 godkender den konvention 
om personkontrol ved passage af de ydre grænser, der er vedlagt som 
bilag til denne afgørelse. 
2. Medlemsstaterne giver Rådets generalsekretariat meddelelse om, at de har 
vedtaget de instrumenter til godkendelse af konventionen, der kræves i 
deres respektive forfatningsmæssige regler, og de deponerer disse 
instrumenter samme sted. 
Artikel 2 
1. Denne konvention træder i kraft den første dag i den anden måned efter, 
at den sidste medlemsstat har deponeret sit godkendelsesinstrument hos 
Rådets generalsekretariat. 
Bestemmelserne om vedtagelse af gennemførelsesforanstaltninger til kon­
ventionen gælder fra dens ikrafttrædelse. De andre bestemmelser gælder 
fra den første dag i den tredje måned efter denne. 
2. Generalsekretariatet for Rådet underretter medlemsstaterne om datoen for 
denne konventions ikrafttrædelse. 
Artikel 3 
Denne afgørelse træder i kraft på dagen for sin offentliggørelse i De 
Europæiske Fællesskabers Tidende. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 
På Rådets vegne 
Formand 
- 17 -
KONVENTION 
PERSONKONTROL 
VXD PASSAGE AP DX YDRE GRÆNSER 
- 18 -
AFSMIT I: GENERELLE BESTEMMELSER 
ARTIKEL 1 
Definitioner 
I denne konvention forstås ved 
a) personer, der omfattes af fællesskabsretten 
i) statsborgere i Unionen, jf. artikel 8, stk. 1 i traktaten om 
oprettelse af Det Europæiske Fællesskab 
ii) medlemmerne af disses familie, der er statsborgere i et tredje­
land, og som ifølge en retsakt vedtaget i henhold til traktaten om 
oprettelse af Det Europæiske Fællesskab har indrejse- eller op­
holdstilladelse i en medlemsstat; 
iii) statsborgere i tredjelande, der i henhold til aftaler mellem Det 
Europæiske Fællesskab, dets medlemsstater og disse lande med hen­
syn til indrejse og ophold i en medlemsstat har samme rettigheder 
som borgerne i Unionens medlemsstater, endvidere disses familie­
medlemmer, der er statsborgere i et tredjeland, og som i henhold 
til disse aftaler har indrejse- og opholdstilladelse i en medlems­
stat. 
b) opholdstilladelse: enhver tilladelse udstedt af en medlemsstats myndig­
heder, hvorefter en person, der ikke er omfattet af fællesskabsretten, 
kan opholde sig på medlemsstatens område, bortset fra de visa og fore­
løbige tilladelser, som omhandles i artikel 8 og 15; 
c) indrejsevisum: tilladelse eller afgørelse udstedt eller truffet af en 
medlemsstat i overensstemmelse med de afgørelser, der vedtages i henhold 
til artikel 100 C i Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Fælles­
skab, med henblik på at tillade en person med visumpligt indrejse på sit 
område, med forbehold af at de øvrige indrejsebetingelser er opfyldt; 
- 19 -
d) transitvisum: tilladelse eller afgørelse udstedt eller truffet af en 
medlemsstat i overensstemmelse med de afgørelser, der vedtages i henhold 
til artikel 100 C i Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Fællesskab 
med henblik på at tillade en person med transitvisumpligt for gennem­
rejse af sit territorium eller transitområdet i en havn eller lufthavn 
gennemrejse, med forbehold af at de øvrige transitbetingelser er op­
fyldt; transittiden må ikke overstige 5 dage. 
e) returvisum: tilladelse fra en stat, hvorefter en person, der ikke er 
statsborger i denne stat, og som befinder sig på dens område, at vende 
tilbage dertil inden for en bestemt frist uden på ny at skulle have et 
indrej sevisum; 
f) ensartet visum: indrejse-, transit- eller returvisum udformet i overens­
stemmelse med den model, der fastsættes i henhold til artikel 100 C, 
stk. 3 i Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, og som 
udstedes efter reglerne i artikel 19-22 i denne konvention; 
g) kort ophold: et uafbrudt ophold eller flere på hinanden følgende ophold, 
hvis varighed ikke overstiger tre måneder, på medlemsstaternes område 
beregnet over seks måneder regnet fra datoen for første indrejse; 
h) ydre grænser: 
i) de af medlemsstaternes landgrænser, som ikke grænser op til en 
anden medlemsstats grænse, samt Begrænser; 
ii) luft- og søhavne, undtagen når de betragtes som indre grænser i 
overensstemmelse med de akter, der vedtages i medfør af Traktaten 
om Oprettelse af Det Europæiske Fællesskab. 
i) mindre grænsetrafik: bevægelser i et begrænset geografisk område, som er 
fastlagt i en konvention mellem en medlemsstat og en anden tilgrænsende 
stat, der ikke er medlem af Det Europæiske Fællesskab, som foretages af 
personer, der falder ind under nævnte konventions anvendelsesområde, og 
som derfor kan passere denne medlemsstats ydre landgrænse på særlige 
betingelser. 
2. Denne konvention gælder for alle andre pereoner end personer» der 
omfattes af fællesskabsretten, medmindre andet udtrykkeligt anføres. 
- 20 -
AFSNIT II: ALMINDELIGE PRINCIPPER 
ARTIKEL 2 
Passage af de ydre grænser 
1. De ydre grænser skal passeres ved godkendte grænseovergangssteder, hvor 
medlemsstaterne til stadighed udfører kontrol. 
2. Passage af de ydre grænser uden for de godkendte grænseovergangssteder 
straffes efter lovgivningen i de enkelte medlemsstater. 
3. Hver medlemsstat fastsætter placeringen af og åbningstiderne for de god­
kendte grænseovergangssteder til passage af de ydre grænser og giver 
meddelelse herom samt om eventuelle ændringer til generalsekretariatet 
for Rådet, der underretter de øvrige medlemsstater. Passage af grænse­
overgangs stederne uden for åbningstiderne er ikke tilladt. 
4. I henhold til artikel 1, stk. 2, finder bestemmelserne i denne artikel 
ligeledes anvendelse på personer, der omfattes af fællesskabsretten, og 
som passerer en medlemsstats ydre grænser, medmindre den pågældende 
stats nationale lovgivning bestemmer andet. 
5. Undtagelser og særregler for bestemte former for søtrafik ved passage af 
ydre grænser og bestemmelserne vedrørende mindre grænsetrafik vedtages 
ved gennemførelsesbestemmelserne til denne konvention. 
- 21 -
ARTIKEL 3 
Overvågning af de ydre grænser 
Uden for de godkendte grænseovergangssteder overvåges de ydre grænser effek­
tivt af mobile enheder eller med andre passende midler. Medlemsstaterne for­
pligter sig til at sikre en tilsvarende effektiv overvågning af alle deres 
ydre grænser. Medlemsstaternes kontrolmyndigheder informerer indbyrdes hin­
anden og samarbejder med henblik herpå. 
ARTIKEL 4 
Kontrol af de ydre grænser 
Medlemsstaternes myndigheder kontrollerer passage af deres ydre grænser. 
Denne kontrol udføres i overensstemmelse med national lovgivning og under 
overholdelse af denne konventions bestemmelser. 
- 22 -
ARTIKEL 5 
Nærmere beskrivelse af kontrollen ved de ydre grænser 
1. Alle, der passerer en ydre grænse, skal både ved indrejse til og ved 
udrejse fra medlemsstaternes område, kontrolleres visuelt, således at 
personens identitet fastslås ved hjælp af den pågældendes rejselegiti­
mation. 
2. Ved indrejse skal det desuden kontrolleres, at betingelserne i artikel 7 
er opfyldt. I henhold til artikel 1, stk. 2, skal personer, der omfattes 
af fællesskabsretten, og som er statsborgere i et tredjeland, yderligere 
opfylde den betingelse, der er fastsat i artikel 7, stk. 1, litra b), 
hvis de i medfør af retsakter udstedt ifølge artikel 100 C i traktaten 
om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab har visumpligt. 
3. De nærmere bestemmelser for gennemførelse af kontrollen vedtages ved 
henhold til gennemførelsesbestemmelserne til denne konvention. 
4. Visse kontrolforanstaltninger kan undtagelsesvis lempes, hvis de betin­
gelser, som eventuelt fastsættes ved gennemførelsesbestemmelserne til 
denne konvention, overholdes. Indrejsekontrollen er vigtigere end ud­
rej sekontrollen. 
5. Uden at dette i øvrigt begrænser kontrollen af de rejsendes bagage og af 
deres køretøjer i overensstemmelse med gældende fællesskabsbestemmelser, 
skal der ved kontrollen af personer samt disses køretøjer og bagage 
tages hensyn til behovet for: 
- undersøgelser ved og forebyggelse af trusler mod den nationale sik­
kerhed og den offentlige orden 
- bekæmpelse af ulovlig indvandring. 
6. Ved gennemførelsen af kontrollen tager medlemsstaterne hensyn til de 
øvrige medlemsstaters interesser. 
- 23 -
ARTIKEL 6 
Særlige forholdsregler i lufthavne 
1. Medlemsstaterne sikrer, at de passagerer på fly fra tredjelande, som 
tiltræder en intern flyforbindelse, forinden underkastes personkontrol i 
ankomstlufthavnen. Passagerer fra interne flyforbindelse, som tiltræder 
en flyrejse til et tredjeland, underkastes forinden personkontrol i ud­
rej selufthavnen. 
2. Stk. 1 finder anvendelse uden dog at begrænse fællesskabsbestemmelserne 
om bagagekontrol. 
3. Medlemsstaterne træffer desuden de nødvendige foranstaltninger til 
at passagerer, der i en medlemsstat tiltræder en flyforbindelse fra 
et tredjeland til en medlemsstat, underkastes samme kontrol i be-
stemmelseslufthavnen som passagerer, der kommer fra tredjelande, 
- at passagerer, der i en medlemsstat tiltræder en flyforbindelse til 
et tredjeland, og som afslutter flyrejsen i en anden medlemsstat, 
underkastes samme kontrol i den lufthavn, hvor flyrejsen tiltrædes, 
som passagerer, der rejser til tredjelande, 
- at passagerer, der i en medlemsstat på vej til en anden medlemsstat 
tiltræder en flyforbindelse fra eller til et eller flere tredjelande, 
underkastes samme kontrol i medlemsstaternes lufthavne som 
passagerer, der kommer fra eller rejser til tredjelande. 
- 24 -
AFSNIT III 
KONTROLLEN VED DB YDRE GRÆNSER 
ARTIKEL 7 
Kontrol af personer, der ikke omfattes af fællesskabsretten 
1. Alle, der opfylder følgende betingelser, kan få indrejsetilladelse med 
henblik på et kort ophold på medlemsstaternes område: 
Den pågældende 
a) skal vise gyldig rejselegitimation. En liste over disse dokumenter og 
deres udformning fastlægges ved gennemførelsesbestemmelserne til 
denne konvention; 
b) skal i givet fald være i besiddelse af et visum, der er gyldigt for 
hele det planlagte opholds varighed; 
c) må ikke frembyde fare for medlemsstaternes offentlige orden, natio­
nale sikkerhed og internationale forbindelser og må navnlig ikke stå 
opført på den fælles liste, der er nævnt i artikel 10; 
d) skal i givet fald fremlægge dokumentation for opholdets eller gennem­
rejsens formål og nærmere omstændigheder og navnlig de krævede 
arbejdstilladelser, hvis der er grund til at tro, at den pågældende 
vil tage arbejde; 
e) skal have de midler til sit underhold, der er nødvendige til det på­
tænkte ophold eller den påtænkte gennemrejse og til hjemrejsen til 
hjemlandet eller rejsen til et tredjeland, hvori den pågældende er 
sikret indrejse, eller være i stand til på lovlig vis at erhverve sig 
disse midler. 
2. Indrejse kan i øvrigt nægtes 
a) personer, der er opført på en liste over personer, som er uønskede i 
den medlemsstat, hvor han søger om indrejsetilladelse; 
b) i alle tilfælde, hvor en statsborger i en medlemsstat kan nægtes ind­
rejse i en anden medlemsstat. 
- 25 -
ARTIKEL 8 
Passage af de ydre grænser af 
statsborgere i tredjelande, som opholder sig i en medlemsstat 
1. En medlemsstat kan fritage en person, som ønsker adgang til dens område 
med henblik på et kort ophold eller gennemrejse, for visum, hvis denne 
a) opfylder betingelserne i artikel 7, dog ikke stk. 1, litra b), og 
b) er i besiddelse af en gyldig tilladelse til ophold i en anden med­
lemsstat, og denne tilladelse ved indrejsen gælder i en yderligere 
periode på over fire måneder. 
2. Undtagelsesvis kan bestemmelserne i stk. 1 også gælde for en person med 
foreløbig opholdstilladelse eller med rejselegitimation udstedt af en 
medlemsstat. 
3. På betingelser, der fastsættes ved gennemførelsesbestemmelserne til 
denne konvention tillader medlemsstaterne, at en person, som de har 
udstedt en opholdstilladelse eller en foreløbig opholdstilladelse til, 
jf. stk. 1 og 2, og som opholder sig ulovligt på en anden medlemsstats 
område, vender tilbage til deres område. 
4. En medlemsstat kan undtagelsesvis, såfremt den nationale sikkerhed er 
truet, fravige bestemmelserne i stk. 1 og 2. Der tages dog herved hensyn 
til øvrige medlemsstaters interesser. 
Denne medlemsstat underretter på passende måde de øvrige medlemsstater 
efter nærmere bestemmelser, der vedtages ved gennemførelsesbestemmel­
serne til denne konvention. 
Disse forholdsregler må kun træffes i den situation, der beskrives i 
første afsnit og kun vare, sålænge det er absolut nødvendigt. 
5. Med henblik på anvendelse af denne artikel opstilles i henhold til gen­
nemførelsesbestemmelserne til denne konvention: 
- en liste over de opholdstilladelser og foreløbige opholdstilladelser, 
jf. stk. 1 og 2, der sidestilles med visa, 
- en vejledende liste over de undtagelsesvise situationer i hvilke med­
lemsstaternes myndigheder sidestiller de i stk. 2 omhandlede forelø­
bige opholdstilladelser og rejselegitimationer med visa. 
- 26 -
ARTIKEL 9 
Andre ophold end kortvarige ophold 
Personer, som ønsker at tage andet ophold i en medlemsstat end kortvarigt, 
indrejser i denne stat på de betingelser, der er fastsat i den pågældende 
stats nationale lovgivning. Tilladelsen til indrejse gælder i dette tilfælde 
kun denne medlemsstats område. 
- 27 -
AFSNIT IV 
INDBERETNINGER MED HENBLIK PA NÆGTELSE AF ADGANG 
ARTIKEL 10 
Liste over personer, der nægtes adgang 
1. På grundlag af indberetninger fra medlemsstaterne udfærdiges i henhold 
til gennemførelsesbestemmelserne til denne konvention en fælles liste 
over personer, som medlemsstaterne nægter adgang til deres område. 
2. På denne liste, som til stadighed ajourføres, opføres de personer, som 
angives med henblik herpå af de enkelte medlemsstater. 
3. Beslutningen om at opføre en person på den fælles liste begrundes med 
den fare, som den pågældende kan udgøre for en medlemsstats offentlige 
orden eller nationale sikkerhed. Den støttes på en administrativ eller 
retlig afgørelse, som træffes af medlemsstatens myndigheder eller dom­
stole i overensstemmelse med national ret eller på grundlag af: 
- en dom om frihedsberøvelse på mindst et år i den pågældende medlems­
stat, 
- bekræftede oplysninger om, at den pågældende har begået en alvorlig 
lovovertrædelse, 
- begrundet formodning om, at den pågældende har til hensigt at begå en 
alvorlig lovovertrædelse, eller udgør en trussel for den offentlige 
orden eller nationale sikkerhed i en medlemsstat, 
- en alvorlig overtrædelse eller gentagne overtrædelser af lovgivningen 
om udlændinges indrejse og ophold. 
4. De nærmere regler for anvendelsen af kriterierne i stk. 3 fastsættes ved 
gennemførelsesbestemmelserne til denne konvention. 
- 28 -
ARTIKEL 11 
Udstedelse af opholdstilladelse 
1. Når en person, som er opført på den fælles liste, jf. artikel 10, ansø­
ger om opholdstilladelse, rådfører den medlemsstat, der modtager denne 
ansøgning, sig først med den medlemsstat, der har ladet den pågældende 
opføre på listen, og tager hensyn til denne medlemsstats interesser. 
Opholdstilladelse udstedes kun af tungtvejende årsager, navnlig af 
humanitær karakter eller som følge af internationale forpligtelser. 
Hvis der udstedes opholdstilladelse, påser den medlemsstat, der har 
ladet ansøgerens navn opføre på den fælles liste, at dette slettes af 
listen. 
2. Hvis det viser sig, at en person med gyldig opholdstilladelse udstedt af 
en medlemsstat er opført på den fælles liste, rådfører den medlemsstat, 
der har ladet den pågældende opføre på listen, og den medlemsstat, der 
har udstedt opholdstilladelsen, sig med hinanden for at fastslå, om der 
er tilstrækkeligt grundlag for at inddrage opholdstilladelsen. 
Inddrages opholdstilladelsen ikke, påser den medlemsstat, der har ladet 
den pågældendes navn opføre på listen, at dette slettes deraf. 
3. Gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel fastsættes ved gennemfø­
relsesbestemmelserne til denne konvention. 
ARTIKEL 12 
Nægtelse af indrejse i en medlemsstat 
1. Indrejse på medlemsstaternes område nægtes personer, som ikke opfylder 
en af betingelserne i artikel 7, stk. 1, og artikel 9. 
2. En medlemsstat kan imidlertid af humanitære hensyn, af hensyn til natio­
nale interesser eller på grund af internationale forpligtelser give ind­
rejsetilladelse til en person, som ikke opfylder disse betingelser. I så 
fald begrænses indrejsetilladelsen til den pågældende medlemsstats områ­
de, og hvis personen er opført på den fælles liste, underretter medlems­
staten på passende måde de øvrige medlemsstater herom i overensstemmelse 
med de regler, der er fastsættes ved gennemførelsesbestemmelserne i 
denne konvention. 
- 29 -
ARTIKEL 13 
Udveksling af oplysninger 
1. Udvekslingen af oplysninger om de data, der anføres på den fælles liste, 
sker ved hjælp af edb. 
2. Dette edb-systems oprettelse, organisering og funktion vil blive omhand­
let i konventionen om oprettelse af et europæisk EDB-system. Den vil 
indeholde de fornødne garantier til beskyttelse af det enkelte menneske 
i forbindelse med automatisk databehandling af personoplysninger. 
3. Adgang til den fælles liste har de myndigheder i medlemsstaterne, der i 
henhold til deres nationale lovgivning er ansvarlige for 
- behandlingen af visumansøgninger 
- grænsekontrollen 
- politikontrollen 
indrejse af personer, der ikke er statsborgere i en medlemsstat, og 
bestemmelserne om disses ophold. 
4. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen og de øvrige medlemsstater, hvilke 
myndigheder, der i henhold til denne artikel har adgang til den fælles 
liste. 
- 30 -
AFSNIT V 
LEDSAGEFORANSTALTNINGER 
ARTIKEL 14 
Transportørernes ansvar 
1. Uden at det berører gyldigheden af artikel 27 og de retsakter, der er 
vedtaget i henhold til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fælles­
skab, forpligter medlemsstaterne sig til i deres nationale lovgivning at 
indføre bestemmelser for luft- og søtransportvirksomheder og virksomhe­
der, der udfører offentlig international bustransport, dog bortset fra 
grænsetrafik. 
2. Formålet med disse bestemmelser skal være: 
- at forpligte transportøren til at træffe de nødvendige forholdsregler 
for at sikre sig, at personer, som kommer fra tredjelande, er i be­
siddelse af gyldig rejselegitimation og de eventuelt fornødne visa, 
og at indføre passende straffebestemmelser over for transportører, 
som ikke opfylder denne forpligtelse; 
- at forpligte transportører til efter krav fra kontrolmyndighederne 
straks igen at sørge for, at en person, som kommer fra et tredjeland, 
og som ved det første indrejsekontrolsted på Fællesskabets område 
nægtes indrejse, transporteres tilbage til den stat, hvorfra han er 
kommet, eller til den stat, der har udstedt hans pas, eller til 
enhver anden stat, der tillader ham indrejse. Denne pligt kan også 
omfatte udgifter til indkvartering indtil afrejsen. 
- 31 -
ARTIKEL 15 
Ulovlig paBsage af en ydre grænse 
1. En person, som ulovligt har passeret en ydre grænse uden at have op­
holdstilladelse, eller som ikke eller ikke længere opfylder betingel­
serne for ophold i en medlemsstat, skal i princippet straks forlade 
medlemsstatens område, medmindre opholdet lovliggøres. 
Hvis den pågældende er i besiddelse af en gyldig opholdstilladelse eller 
en foreløbig opholdstilladelse udstedt af en anden medlemsstat, skal han 
straks begive sig til denne medlemsstats område, medmindre han får til­
ladelse til at begive sig til et anden land, hvor han er sikret ind­
rejse. 
2. Rejser den pågældende ikke frivilligt ud, eller det må formodes, at ud­
rejse ikke vil ske, eller er det af hensyn til den nationale sikkerhed 
eller den offentlige orden påkrævet, at udrejse sker omgående, udvises 
han i overensstemmelse med lovgivningen i den medlemsstat, hvor han er 
blevet antruffet. Udvisningen finder sted fra denne stats område til den 
pågældendes oprindelige hjemland. Den kan ligeledes ske til ethvert 
andet land, hvor han kan få indrejsetilladelse, hvorved der især henses 
til gældende aftaler om tilbagetagelse mellem medlemsstaterne. 
3. Der udarbejdes i henhold til gennemførelsesbestemmelserne til denne kon­
vention en liste over de opholdstilladelser eller foreløbige opholdstil­
ladelser, som medlemsstaterne udsteder. 
4. Medlemsstaterne indgår indbyrdes bilaterale aftaler om tilbagetagelse af 
personer, der ikke er omfattet af fællesskabsretten, hvis en af dem 
anmoder herom. 
ARTIKEL 16 
Udligning af udgifterne 
Medlemsstaterne udligner indbyrdes i overensstemmelse med de nærmere krite­
rier og praktiske vilkår, som fastsættes ved gennemførelsesbestemmelserne 
til denne konvention, udgifterne ved den i i artikel 15 omhandlede udvis-
ningspligt, når udvisningen ikke kan ske for den pågældendes eller tredje­
mands regning. 
- 32 -
AFSNIT VI 
BESTEMMELSER OM VISA 
ARTIKEL 17 
Den fælles vlsumpolitik 
Medlemsstaterne forpligter sig til gradvis at harmonisere deres visumpoli­
tik, uden at dette i øvrigt indskrænker gyldigheden af de afgørelser, der 
vedtages i henhold til artikel 100 C i EF-traktaten. 
ARTIKEL 18 
Ensartet visum 
1. En medlemsstat kan ikke kræve et visum udstedt af dens egne myndigheder 
af en person, som ansøger om tilladelse til et kort ophold på dens områ­
de, og som er i besiddelse af et ensartet visum. 
- 33 -
ARTIKEL 19 
Betingelserne for udstedelse af det ensartede visum 
1. Der udstedes kun ensartet visum, hvis ansøgeren opfylder de indrejse-
betingelser, der er fastsat i artikel 7, stk. 1, dog ikke litra b). 
2. For udstedelse af ensartet visum gælder følgende: 
- fremlagte rejsedokumenter skal være gyldige og ægte; 
- rejsedokumenterne skal være gyldige mindst tre måneder efter visumets 
udløbsdato; 
- rejsedokumenterne skal være anerkendte af alle medlemsstater; 
- rejsedokumenterne skal være gyldige i alle medlemsstater; 
- rejsedokumenterne skal være gyldige for tilbagerejse til hjemlandet 
eller indrejse i et tredjeland; 
- der skal foreligge en gyldig tilladelse til tilbagerejse eller et 
gyldigt returvisum til udrejselandet, hvis dette kræves af myndig­
hederne i det pågældende land. Det samme gælder i givet fald ind­
rejsetilladelsen til et tredjeland. 
- 34 -
ARTIKEL 20 
Forudgående høring af de centrale myndigheder 
1. En medlemsstat kan i visse tilfælde kræve, at dens centrale myndigheder 
høres, inden der udstedes visum. Ønsker den i overensstemmelse hermed at 
blive hørt, når en anden medlemsstat udsteder et ensartet visum, kan 
dette visum kun udstedes, hvis den pågældende medlemsstats centrale 
myndigheder forinden er blevet hørt og ikke har fremsat indvendinger 
imod udstedelsen. 
Svarer medlemsstatens centrale myndigheder ikke inden for en frist, der 
fastsættes i henhold til gennemførelsesbestemmelserne til denne konven­
tion, formodes der ikke at foreligge indvendiger mod, at visum udstedes. 
Denne frist kan højst andrage 14 dage. 
Fremsættes der indvendinger, eller har den i første afsnit omhandlede 
høring på grund af sagens hastende karakter ikke kunnet finde sted, kan 
der kun udstedes et nationalt visum med begrænset territorial gyldighed. 
2. Gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel fastsættes i henhold til 
gennemførelsesbestemmelserne til denne konvention, hvorved der tages 
særlig hensyn til medlemsstaternes sikkerhed. Det kan navnlig fastsæt­
tes, i hvilke tilfælde udstedelse af et ensartet visum kan gøres betin­
get af forudgående høring af de centrale myndigheder i den eller de med­
lemsstater, der kræver en sådan høring, uden at medlemsstaternes mulig­
hed for at foretage forudgående høring af deres egne centrale myndighe­
der i andre tilfælde herved begrænses. 
ARTIKEL 21 
Ensartet visum til flere indrejser 
1. Det ensartede visum kan udstedes til en eller flere indrejser. Varighe­
den af et uafbrudt ophold eller den samlede varighed af flere på hin­
anden følgende ophold må ikke overstige tre måneder i løbet af en seks­
måneders periode regnet fra indrejsedatoen. 
2. Betingelserne og kriterierne for udstedelse af et ensartet visum til 
flere indrejser fastsættes ved gennemførelsesbestemmelserne til denne 
konvention. 
- 35 -
ARTIKEL 22 
Udstedelse af det ensartede visum 
1. Det ensartede visum udstedes af medlemsstaternes diplomatiske og konsu­
lære repræsentationer samt undtagelsesvis af andre myndigheder, som 
national lovgivning har tillagt sådan beføjelse. 
2. I princippet udstedes visum af den medlemsstat, som er rejsens hovedmål. 
Hvis rejsens hovedmål ikke kan fastlægges, foretages udstedelsen af den 
første indrejsemedlemsstat. 
3. Gennemførelsen af denne artikel vedtages i henhold til gennemførelses­
bestemmelserne til denne konvention. 
ARTIKEL 23 
Forlængelse af ophold 
En medlemsstat kan inden for samme seksmåneders periode om nødvendigt ud­
stede et visum, hvis gyldighed er begrænset til dens eget område, til en 
person, der allerede er i besiddelse af et ensartet visum. 
Disse bestemmelser er ikke til hinder for, at en medlemsstat tillader en 
person, som er i besiddelse af et ensartet visum, at tage ophold i længere 
tid end tre måneder på dens eget område. 
- 36 -
ARTIKEL 24 
Visum med gyldighed i kun en medlemsstat 
1. Medlemsstaterne kan udstede et visum, der kun er gyldigt på deres eget 
område i de tilfælde, der er nævnt i artikel 20, 23 og 25. 
2. Desuden kan medlemsstaterne ud fra humanitære hensyn, af hensyn til na­
tionale interesser eller på grund af internationale forpligtelser udste­
de et visum, der kun er gyldigt på deres eget område, til personer, som 
ikke opfylder alle eller en del af betingelserne i artikel 7, stk. 1, 
litra a), c), d) og e). 
3. En medlemsstat, der i medfør af stk. 2 har udstedt et visum, underretter 
de øvrige medlemsstater derom, hvis den pågældende person står opført på 
den fælles liste, eller hvis den medlemsstat, der er blevet hørt i hen­
hold til artikel 20, har modsat sig udstedelsen. Underretningen foreta­
ges i overensstemmelse med bestemmelser, der fastsættes i henhold til 
gennemførelsesbestemmelserne til denne konvention på grundlag af artikel 
12, stk. 2. 
4. De visa, der udstedes på grundlag af stk. 1 og 2, skal have en særlig 
påtegning og en særlig udformning, således at de adskiller sig fra 
ensartede visa. 
ARTIKEL 25 
Visum til langvarige ophold 
Visa til ophold af mere end tre måneders varighed er nationale visa, der 
udstedes af hver enkelt medlemsstat i overensstemmelse med sin egen lov­
givning. 
Et sådant visum kan kun udstedes efter kontrolopslag i den fælles liste. 
- 37 -
AFSNIT VII 
GENNEMFØRELSESBESTEMMELSER TIL DENNE KONVENTION 
ARTIKEL 26 
Gennemførelsesbestemmelser 
De afgørelser, der er nødvendige til gennemførelse af denne konvention, 
bortset fra de afgørelser, det udtrykkeligt er fastsat skal træffes, ved­
tages med enstemmighed af Rådet på forslag af Kommissionen eller efter 
initiativ fra en medlemsstat. 
ARTIKEL 27 
Rangfølge 
1. Denne konventions bestemmelser finder anvendelse under overholdelse af 
bestemmelserne i den europæiske konvention om beskyttelse af menneske­
rettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder af 4. november 
1950 og Geneve-konventionen af 28. juli 1951, ændret ved New York­
protokollen af 31. januar 1967 om flygtninges retsstilling, og uden at 
begrænse gyldigheden af medlemsstaternes mere gunstige forfatningsmæs­
sige asylbestemmelser. 
2. Denne konventions bestemmelser berører ikke de bilaterale konventioner 
om mindre grænsetrafik. 
- 38 -
ARTIKEL 28 
Forbindelser med tredjelande 
1. En medlemsstat, der påtænker at optage forhandlinger med et tredjeland 
om grænsekontrol, giver i god tid de andre medlemsstater og Kommissionen 
underretning herom. 
2. Ingen medlemsstat må indgå aftaler om forenkling eller ophævelse af 
grænsekontrollen med et eller flere tredjelande uden forudgående 
samtykke fra Rådet. 
Bestemmelserne i dette stykke finder ikke anvendelse på aftalerne om 
mindre grænsetrafik, såfremt disse aftaler overholder de betingelser, 
der fastsættes i medfør af artikel 2, jf. også artikel 27, stk. 2. 
ARTIKEL 29 
Domstolens kompetence 
De Europæiske Fællesskabers Domstol kan 
træffe præjudiciel afgørelse om fortolkningen af bestemmelserne i denne 
konvention. EF-traktatens artikel 177, stk. 2 og 3, fastsætter betingel­
serne for indbringelsen af sager for Domstolen 
på anmodning fra en medlemsstat eller Kommissionen afgøre alle uoverens­
stemmelser vedrørende anvendelsen af denne konvention. 
- 39 -
AFSNIT VIII 
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER 
ARTIKEL 30 
Geografisk gyldighed 
p.m. 
- 1 -
BEGRUNDELSE 
1. Generelle bemærkninger 
Ifølge den nye artikel 100C i Rom-traktaten skal Rådet udpege de 
tredjelande, hvis statsborgere skal være i besiddelse af visum ved passage 
af Fællesskabets ydre grænser. Denne bestemmelse er blevet placeret midt 
blandt de bestemmelser i traktaten, der vedrører det indre marked. Det kan 
heraf udledes, at formålet med bestemmelsen er at bidrage til opnåelsen af 
fri bevægelighed for personer i det indre marked som fastsat i EF-traktatens 
artikel 7A (den tidligere EØF-traktats artikel 8A). 
I oktober 1986 indledte De Tolv et mellemstatsligt samarbejde vedrørende 
retlige og indre anliggender. Et af de første resultater af den gradvise 
koordinering af politikken med hensyn til visa var, at ministrene med 
immigration som ansvarsområde på et møde i København i december 1987 vedtog 
en liste med 50 tredjelande, hvis statsborgere i alle medlemsstater er 
undergivet visumpligt. Det betyder, at en statsborger fra et af disse lande, 
der ønsker at besøge de tolv medlemsstater, skal være i besiddelse af ti 
forskellige visa (for Benelux-landene er et visum udstedt af et af de tre 
lande tilstrækkeligt). Fra og med mødet i Munchen i juni 1988 fulgte 
ministrene udviklingen med hensyn til harmoniseringen af visa og på hvert af 
deres efterfølgende møder noterede de sig det antal tredjelande, for hvis 
statsborgere alle medlemsstater krævede visum ved indrejse til deres område. 
På mødet i København i juni 1993 konstaterede ministrene med immigration som 
ansvarsområde således, at denne kategori omfattede 73 lande. Endvidere 
fremgår det af de oplysninger, som medlemsstaterne har givet, at der er 19 
lande, for hvis statsborgere der ikke kræves visum af nogen medlemsstat, og 
92 tredjelande, hvis statsborgere skal være i besiddelse af visum i mellem 
en og elleve medlemsstater. 
De ledsageforanstaltninger, der anses for at være afgørende og ønskelige for 
opnåelsen af den frie bevægelighed for personer, er anført i Palma-
dokumentet, som blev vedtaget af Det Europæiske Råd i Madrid i juni 1989. En 
af de foranstaltninger, der betragtes som afgørende, er en konvention mellem 
medlemsstaterne om passage af de ydre grænser. En harmonisering af 
medlemsstaternes politik vedrørende visa er et væsentligt led i den påtænkte 
konvention. Ud over rammebestemmelserne for udpegningen af de tredjelande, 
/, O 
- 2 -
hvis statsborgere skal pålægges eller fritages for visumpligt, indeholder 
det endnu ikke undertegnede udkast til konventionen om de ydre grænser af 
1991 bestemmelser om et ensartet visum (herunder betingelserne for 
udstedelsen af et sådant visum) samt bestemmelser om visa med begrænset 
territorial gyldighed og retten til fri bevægelighed for visse kategorier af 
statsborgere fra tredjelande. 
Konventionen af 1990 om gennemførelsen af Schengen-aftalen, som nu forventes 
snart at træde i kraft, indeholder også bestemmelser om visa. I artikel 9 i 
den tidligere tekst er det anført, at de kontraherende parter forpligter sig 
til at vedtage en fælles visumordning og til at harmonisere deres politik i 
så henseende. De ni Schengen-lande har opstillet tre lister over tredjelande 
i henhold til denne artikel: en forholdsvis lang liste over tredjelande, 
hvis statsborgere er undergivet visumpligt i alle Schengen-landene; en 
forholdsvis kort uforbindende liste over tredjelande, hvis statsborgere er 
fritaget for en sådan pligt i alle Schengen-landene; og en yderligere 
uforbindende liste over lande, hvis statsborgere kun er undergivet 
visumpligt i nogle af Schengen-landene. 
Kommissionen har selvfølgelig været opmærksom på alle disse tekster ved 
udarbejdelsen af nærværende forslag, og den har taget hensyn til dem, hvor 
dette var relevant. 
Desuden skal dette forslag ikke ses isoleret, men derimod som en del af 
Kommissionens samlede indsats for at opnå fri bevægelighed for personer, 
dvs.: den ændrede konvention om de ydre grænser, som foreslås sammen med 
nærværende forordning; et forslag om et ensartet format for visa baseret på 
artikel 100C, stk. 3, som skal udarbejdes så snart visse tekniske problemer, 
bl.a. vedrørende hemmeligholdelse af oplysninger, er blevet løst; samt alle 
andre fællesskabsinstrumenter, der måtte vise sig nødvendige. 
Ordlyden af artikel 100C, stk. 1, gør det klart, at Fællesskabet har en 
forpligelse til at træffe den i stk. 1 omhandlede foranstaltning, og at 
medlemsstaterne er udelukkede fra at træffe en sådan foranstaltning fra 
ikrafttrædelsen af traktaten om Den Europæiske Union. Samtidig indebærer den 
indledende formulering i stk. 3 nødvendigvis, at en sådan foranstaltning 
skal træffes inden 1996. Det er derfor nødvendigt at foreslå denne 
foranstaltning så hurtigt som muligt efter Maastricht-traktatens 
ikrafttrædelse, navnlig efter at denne er blevet forsinket med næsten et år. 
Den foreslåede forordning er ikke affattet, så den er begrænset til perioden 
indtil den 1. januar 1996, efter hvilken Rådet i henhold til artikel 100C, 
stk. 3, skal træffe sine afgørelser med kvalificeret flertal. Der er ingen 
grund til at vedtage en ny forordning, blot fordi afstemningsproceduren i 
Rådet ændres. Forordningen vil således fortsat være gældende efter denne 
dato med forbehold for eventuelle ændringer, der måtte blive foretaget efter 
den nye procedure. 
i, i 
- 3 -
2. Subsidiaritet og proportionalitet 
Artikel 100C tillægger Fællesskabet enekompetence på dette område. 
Teoretisk set kunne bestemmelsen gennemføres ved en forordning eller ved et 
direktiv. Kommissionen har foretrukket forordningen frem for direktivet af 
to grunde: ved opstillingen af en liste over lande, hvis statsborgere skal 
undergives visumpligt, er der pr. definition ikke overladt noget skøn til 
medlemsstaterne, og "gennemførelsen" af en sådan liste ville være et 
meningsløst arbejde; desuden kan der i visse tilfælde være behov for at 
handle hurtigt, så forsinkelserne i forbindelse med gennemførelse af 
direktiver kunne give anledning til alvorlige praktiske vanskeligheder. 
3. Bemærkninger til de enkelte artikler 
Artikel 1 
Selve formålet med artikel 100C er at opstille en fælles liste over 
tredjelande, hvis statsborgere er undergivet visumpligt, og dette fører 
uundgåeligt til, at forskelle mellem de enkelte medlemsstaters praksis i så 
henseende må fjernes. Når det i artikel 100C er fastsat, at Rådet "udpeger 
de tredjelande, hvis statsborgere skal være i besiddelse af visum ved 
passage af medlemsstaternes ydre grænser", indebærer dette nødvendigvis, at 
Rådet også må fastlægge, hvilke tredjelande der skal fritages for 
visumpligten. En modsat opfattelse er hverken forenelig med denne 
bestemmelses bogstav eller ånd. 
I artikel 1, stk. 1, henvises der til bilaget, som indeholder angivelse af 
de lande, hvis statsborgere er undergivet visumpligt. For nemheds skyld vil 
dette bilag blive kaldt "negativlisten". 
Kommissionen ønskede egenligt på dette stadium at opføre ethvert tredjeland 
enten på negativlisten eller på en "positivliste" over lande, hvis 
statsborgere skal fritages for visumpligten. Det har tydeligvis været 
meningen med artikel 100C. Dette viste sig imidlertid at være umuligt som 
følge af det store antal tredjelande, for hvilke der er afvigelser mellem 
medlemsstaternes praksis, og den ømtålelige karakter, som en beslutning 
herom kunne have for mange af de pågældende lande. Kommissionen accepterer 
derfor, at medlemsstaterne selv kan bestemme, hvorvidt de vil kræve visum af 
L,l 
- 4 -
statsborgere fra tredjelande, som ikke er anført i bilaget, forudsat at de 
to betingelser i præamblen er opfyldt, nemlig at det ikke giver anledning 
til nogen kontrol, der er i strid med EF-traktatens artikel 7A (den 
tidligere EØF-traktats artikel 8A), og at der kun er tale om en strengt 
begrænset periode, hvorefter hvert tredjeland skal optages enten på 
positivlisten eller på negativlisten. Forholdet er kun foreneligt med 
traktaten, hvis disse to betingelser er opfyldt. Disse principper er nedlagt 
i artikel 1, stk. 2. 
Artikel 1, stk. 3, har til formål at sikre overholdelse af princippet om 
åbenhed i forvaltningen, idet alle de foranstaltninger, som medlemsstaterne 
træffer i henhold til stk. 2, skal offentliggøres i C-udgaven af De 
Europæiske Fællesskabers Tidende. 
Artikel 2 
Denne artikel, som fastlægger princippet om medlemsstaternes gensidige 
anerkendelse af visa, der er udstedt af de øvrige medlemsstater, er på en 
måde hjørnestenen i dette forslag. Som det indledningsvis bemærkedes, er 
artikel 100C en bestemmelse om det indre marked. Formålet er derfor bl.a. at 
bidrage til den oprettelse af det indre marked, der er omhandlet i 
traktatens artikel 7A. Det følger nødvendigvis heraf, at den blotte 
opstilling af fælles lister over tredjelande ville forfejle målet i artikel 
100C. Det egentlige formål er nemlig at bringe personkontrollen ved 
Fællesskabets indre grænser til ophør så hurtigt som muligt. Dette kan kun 
opnås ved hjælp af princippet om gensidig anerkendelse. 
Artiklen omhandler imidlertid kun visa, der gælder for hele Fællesskabet. 
Dette forhold er reguleret ved konventionen om de ydre grænser. Denne 
betingelse fandtes nødvendig, fordi medlemsstaterne ikke kunne forventes at 
ville anerkende visa udstedt af de øvrige medlemsstater uden et vist minimum 
af harmonisering. Ellers ville medlemsstaterne udsætte sig selv for misbrug 
i form af "visum shopping". 
Desuden er det i konventionen om de ydre grænser fastsat, at personer, der 
har en opholdstilladelse udstedt af en medlemsstat, er fritaget for 
visumpligt. 
Artikel 3 
Begrebet "visum" er anvendt i artikel 100C, og Rådet må derfor antages at 
have kompetence til at definere dette begreb i relation til nævnte 
bestemmelse. Det er absolut nødvendigt med en vis definition, hvis de øvrige 
bestemmelser i forordningen virkelig skal være effektive, hvilket også klart 
er fremgået af arbejdet i Schengen-gruppen og ad hoc-gruppen for 
immigration. Samtidig ønsker Kommissionen ikke at indbringe nye elementer i 
^ 
- 5 -
så henseende. Definitionen i artikel 3 svarer derfor i det store og hele til 
definitionen i artikel 1 i udkastet til konventionen om de ydre grænser. 
I langt de fleste medlemsstater forstås ved et kort ophold et ophold, der 
ikke varer mere end tre måneder. Det forklarer, hvorfor dette kriterium blev 
anvendt i artikel 21 i det udkast til konventionen om de ydre grænser, som 
blev udarbejdet i 1991. Affattelsen af første led ligger således tæt op ad 
nævnte bestemmelse. 
Artikel 4 
Stk. 1 er en standardbestemmelse. 
Formålet med stk. 2 er blot at sikre, at alle de i artikel 1, stk. 3, 
omhandlede oplysninger offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende, 
inden forordningens andre operative bestemmelser finder anvendelse. 
44 
Forslag til 
Forordning om udpegning af de tredjelande, hvis statsborgere skal 
være i besiddelse af visum ved passage af medlemsstaternes ydre grænser 
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, 
særlig artikel 100C, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, 
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet, og 
ud fra følgende betragtninger: 
Ifølge traktatens artikel 100C skal Fællesskabet udpege de tredjelande, hvis 
statsborgere skal være i besiddelse af visum ved passage af medlemsstaternes 
ydre grænser; denne artikels placering i traktaten viser, at den udgør en 
integrerende del af bestemmelserne vedrørende det indre marked; 
ifølge traktatens artikel 3B, stk. 3, handler Fællesskabet kun i det omfang, 
det er nødvendigt for at nå traktatens mål; medlemsstaternes gensidge 
anerkendelse af visa, der er udstedt af andre medlemsstater, er nødvendig 
for at opnå den fulde virkning af artikel 100C og udgør en 
ledsageforanstaltning af afgørende betydning for opnåelsen af det i artikel 
7A fastsatte mål med hensyn til fri bevægelighed for personer; 
tredjelandene bør klassificeres på grundlag af deres politiske og økonomiske 
forhold samt på grundlag af deres forbindelser med Fællesskabet og 
medlemsstaterne under hensyntagen til den grad af harmonisering, som 
medlemsstaterne har opnået; 
formålet med artikel 100C er at harmonisere medlemsstaternes bestemmelser og 
praksis i så henseende; afvigelser mellem de forskellige medlemsstaters 
bestemmelser og praksis bør som en overgangsforanstaltning tillades for en 
begrænset periode, idet de dog ikke må give anledning til kontrol, som er i 
strid med artikel 7A; det bør fastsættes, at denne overgangsordning udløber 
den 30. juni 1996, og at Rådet inden denne dato for hvert enkelt tredjeland 
skal træffe afgørelse om, hvorvidt det pågældende lands statsborgere skal 
undergives en visumpligt, eller om de skal fritages for en sådan pligt; 
for at sikre, at ordningen administreres på en gennemskuelig måde, og at de 
berørte personer informeres, skal de foranstaltninger, som medlemsstaterne 
4T 
- 2 -
træffer i henhold til denne overgangs- og undtagelsesordning, meddeles til 
de øvrige medlemsstater og Kommissionen; af de samme grunde skal disse 
oplysninger også offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende; 
de oplysninger, der er foreskrevet i denne forordnings artikel 1, stk. 3, 
skal offentliggøres inden artikel 1, stk. 1 og 2, og artikel 2 finder 
anvendelse; det er derfor nødvendigt at udskyde anvendelsen af disse 
bestemmelser til en måned efter, at forordningen er trådt i kraft -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING: 
Artikel 1 
1. Statsborgere fra de tredjelande, der er anført i bilaget til denne 
forordning, pålægges pligt til at være i besiddelse af et visum, hvis de 
passerer medlemsstaternes ydre grænser. 
2. Indtil den 30. juni 1996 afgør medlemsstaterne, om der skal kræves visa 
for statsborgere fra tredjelande, som ikke er anført i bilag I. Inden 
nævnte dato træffer Rådet efter proceduren i artikel 100C for hvert af 
disse lande afgørelse om, om de skal tilføjes på listen, eller om deres 
statsborgere skal fritages for visumpligten. 
3. Senest ti arbejdsdage efter denne forordnings ikrafttrædelse giver 
medlemsstaterne de øvrige medlemsstater og Kommissionen meddelelse om de 
foranstaltninger, de har truffet i henhold til stk. 2. Eventuelle nye 
foranstaltninger, der træffes i henhold til stk. 2, skal tilsvarende 
meddeles inden for en frist på fem arbejdsdage. Kommissionen 
offentliggør de oplysninger, der er meddelt i henhold til dette stykke, 
i De Europæiske Fællesskabers Tidende. 
Artikel 2 
En medlemsstat har ikke ret til at kræve visum af en person, der ønsker at 
passere medlemsstatens ydre grænser, og som er i besiddelse af et visum 
udstedt af en anden medlemsstat, såfremt det pågældende visum er gyldigt for 
hele Fællesskabet. 
Artikel 3 
I forbindelse med denne forordning gælder følgende definition: 
tf 
- 3 -
visum: enhver tilladelse, der er udstedt af en medlemsstat, og som 
giver en person ret til at rejse ind på dets område, såfremt andre 
indrejsebetingelser er opfyldt, og som er gyldig for et ophold på ikke 
over tre måneder eller for flere ophold, som ikke sammenlagt overstiger 
tre måneder i en given seksmåneders periode begyndende på dagen for den 
første indrejse, eller 
giver en person ret til at rejse gennem medlemsstatens område eller til 
at passere transitområdet i en havn eller en lufthavn, såfremt andre 
transitbetingelser er opfyldt, eller 
giver en person, der opholder sig på medlemsstatens område, ret til 
genindrejse inden for en nærmere angiven periode. 
Artikel 4 
Denne forordning træder i kraft dagen efter offenliggørelsen i De Europæiske 
Fællesskabers Tidende. 
Artikel 1, stk. 1 og 2, og artikel 2 anvendes dog først en måned derefter. 
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver 
medlemsstat. 
P 
- 4 
BILAG' 
Afghanistan 
Albanien 
Algeriet 
Angola 
Antigua og Barbuda 
Armenien 
Aserbajdsjan 
Bahamas 
Bahrain 
Bangladesh 
Barbados 
Hviderusland 
Belize 
Benin 
Bhutan 
Botswana 
Bulgarien 
Burkina Faso 
Burundi 
Cambodja 
Cameroun 
Kap Verde 
Den Centralafri­
kanske Republik 
Tchad 
Kina 
Comorerne 
Congo 
Cuba 
Djibouti 
Dominica 
Den Dominikanske 
Republik 
Egypten 
Eritrea 
Etiopien 
Fiji 
Gabon 
Gambia 
Georgien 
Ghana Grenada 
Guinea 
Guinea-Bissau 
Ækvatorialguinea 
Guyana 
Haiti 
Indien 
Indonesien 
Iran 
Irak 
Côte d'Ivoire 
Jordan 
Kasakhstan 
Kirgisistan 
Kiribati 
Nordkorea 
Kuwait 
Laos 
Lesotho 
Libanon 
Liberia 
Libyen 
Madagaskar 
Maldiverne 
Mali 
Marokko 
Marshall-øerne 
Mauritius 
Mauretanien 
Mikronesien 
Moldova 
Mongoliet 
Mozambique 
Myanmar 
Namibia 
Nauru 
Nepal 
Niger 
Nigeria De Nordlige 
Mariana Øer 
Oman 
Pakistan 
Papua Ny Guinea 
Filippinerne 
Qatar 
Rumænien 
Rusland 
Rwanda 
Saint Cristopher og 
Nevis 
Saint Vincent og 
Grenadinerne 
Santa Lucia 
Vestsamoa 
Såo Tome og Principe 
Saudi-Arabien 
Senegal 
Seychellerne 
Sierra Leone 
Salomonøerne 
Somalia 
Sydafrika 
Sudan 
Sri Lanka 
Surinam 
Swaziland 
Syrien 
Taiwan 
Tadsjikistan 
Tanzania 
Thailand 
Togo 
Tonga 
Trinidad og Tobago 
Palau 
Tunesien 
Turkmenistan Tyrkiet 
Tuvalu 
Uganda 
Ukraine 
Forenede Arabiske 
Emirater 
Usbekistan 
Vanuatu 
Vietnam 
Yemen 
Zaire 
Zambia 
Zimbabwe 
Denne liste foregriber ikke Det Europæiske Fællesskabs eller 
medlemsstaternes stillingtagen med hensyn til de ovennævnte landes 
internationale status eller med hensyn til deres forbindelser med de 
pågældende lande. U 
ISSN 0254-1459 
KOM(93) 684 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 01 06 ii 
Katalognummer : CB-CO-93-737-DA-C 
ISBN 92-77-63028-0 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
Lr2985 Luxembourg