Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget 'Lokal handling til fordel for beskæftigelsen. Den lokale dimension i den europæiske beskæftigelsesstrategi'"

(2001/C 14/13)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 7. april 2000 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Beskæftigelse, Sociale og Arbejdsmarkedsmæssige Spørgsmål og Borgerrettigheder, som udpegede Gianni Vinay til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 3. oktober 2000.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 376. plenarforsamling af 19. oktober 2000 følgende udtalelse med 103 stemmer for, ingen imod og 2 hverken for eller imod.

1. Indledning

1.1. Det er hensigten med denne meddelelse, som Kommissionen har forelagt ØSU, at sætte gang i debatten og indhente kommentarer, forslag og ideer, som kan bidrage til - inden for rammerne af den europæiske beskæftigelsesstrategi - at udforme en udviklingsplan for beskæftigelsen baseret på det lokale plan og ud fra en analyse af situationen, som den har udviklet sig i de seneste år i EU og i de enkelte medlemsstater.

1.2. De fleste medlemsstater har efterhånden erkendt, at det lokale plan har gode forudsætninger for at udnytte udviklingspotentialet for nye arbejdspladser. De lokale løsninger er særligt effektive, hvis de på områder, hvor procedurerne endnu ikke er blevet decentraliseret, ledsages af tiltag i denne retning.

1.2.1. Skønt EU's beskæftigelsesstrategi hovedsageligt er nationalt baseret, har EU støttet initiativer, som forsøgsvis er lokalt orienteret ("lokale udviklings- og beskæftigelsesinitiativer" (ILDE), regionale beskæftigelsespagter, pilotprojekter vedrørende "den tredje sektor" og "lokal kapital til sociale formål").

1.2.2. I den nye strukturfondsforordning fra juni 1999 fokuseres der i endnu højere grad på det lokale plan. Dels fastsættes det heri udtrykkeligt, at EFRU-midlerne skal gå til jobskabelse gennem lokaludvikling og fremme af lokale beskæftigelsesinitiativer og nye beskæftigelsesmuligheder, dels er "initiativer til fremme af lokal beskæftigelse og regionale beskæftigelsespagter" opført som et af indsatsområderne i gennemførelsesforordningen. Endvidere understreges det i Kommissionens forslag vedrørende "Retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitik i 2001", at det er nødvendigt at mobilisere alle aktører på regionalt og lokalt plan for at gennemføre den europæiske beskæftigelsesstrategi ved at indkredse mulighederne for på lokalt plan at skabe job. I fællesrapporten om beskæftigelsen 2000 peges der på behovet for at udvikle lokale beskæftigelsesstrategier.

2. Kommissionens meddelelse

2.1. Skønt Kommissionen understreger, at bedre koordinering af EU's og de nationale politikker har haft en positiv effekt på beskæftigelsesstrategien, påpeger den dog også, at det er af afgørende betydning, at hvert enkelt administrativt eller sektorielt niveau får det nødvendige spillerum og egnede instrumenter, så de kan opfylde det grundlæggende mål om bekæmpelse af arbejdsløsheden bedst muligt. Dette mål er med Amsterdam-traktaten fuldt ud blevet anerkendt som en af de vigtigste opgaver for hele EU og som en nødvendig rettesnor for alle EU-politikker og -foranstaltninger.

2.2. Herefter gennemgås hele problematikken vedrørende mål og perspektiver for inddragelse af det lokale plan i den europæiske beskæftigelsesstrategi.

2.2.1. Meddelelsen slår fast, at der på trods af den makroøkonomiske og teknologiske udvikling har vist sig at være et betydeligt potentiale for en lokal indsats. Det lokale plan har mere føling med udviklingen af lokalområdets egne ressourcer og kan hurtigere reagere på nye økonomiske og demografiske behov. Hertil kommer, at de lokale myndigheder i kraft af deres beføjelser og funktioner ofte er nogle af de største arbejdsgivere i det pågældende område.

2.3. Det skal også tages i betragtning, at mere moderne ledelsesmetoder er ved at vinde indpas i den lokale forvaltning, og selvom denne udvikling ikke gør sig gældende i lige høj grad i alle medlemsstater endsige inden for de enkelte medlemsstater, har denne tendens foranlediget borgerne til at bedømme lokalforvaltningerne ud fra deres evne til at tackle beskæftigelsesproblemet. Som svar på disse forventninger er der iværksat uddannelsesinitiativer, støtte til små iværksættere og andre foranstaltninger, som supplerer den nationale politik. Der er derfor brug for mere sammenhængende og bedre koordinerede metoder samt mere ensartede og moderne instrumenter, som kan sætte de lokale myndigheder i stand til at inddrage beskæftigelsesaspektet i deres arbejde.

2.4. Ved siden af de lokale myndigheder spiller virksomhederne, især de små og mellemstore, som sætter gang i beskæftigelsen, naturligvis en afgørende rolle i jobskabelsen. De bør bakkes op med incitamenter og støtteinstrumenter samt forenklede procedurer og tjenester.

2.5. En særlig interessant sektor på lokalt plan er den, der betegnes som "den tredje sektor" eller "den sociale økonomi", der spontant har udviklet sig for at opfylde kollektive behov, der ikke tilgodeses af offentlige tjenester, eller for at hjælpe og lindre de sociale problemer, der ulykkeligvis findes på en lang række områder. Selv om væksten i denne sektor varierer fra medlemsstat til medlemsstat bl.a. fordi forudsætningerne er forskellige, tegner den sig nu for næsten 7 % af den samlede beskæftigelse, idet der ses bort fra det frivillige arbejde. Hvis dette medtages og omregnes til fuldtidsækvivalenter, ville den tredje sektor omfatte 10 % af arbejdsstyrken.

2.5.1. Desto vigtigere er det at få identificeret sektorens udviklingsmuligheder og de organisatoriske eller finansielle svagheder, som hæmmer dens vækst.

2.6. Meddelelsen gennemgår herefter de lokale arbejdsformidlingskontorers funktioner, potentiale og mulige udvikling; den rolle, som arbejdsmarkedsparterne har nu, og måske kan komme til at spille fremover; mulige støtteforanstaltninger, som de lokale og nationale myndigheder eventuelt kan stille til rådighed for de lokale initiativer.

2.7. Meddelelsen understreger, at den nye forordning - efter beslutningen på Det Europæiske Råd i Wien om at gøre ESF til det vigtigste instrument for gennemførelsen af de nationale handlingsplaner for beskæftigelsen - kan støtte lokale partnerskaber og generelt lokaludviklings- og beskæftigelsesinitiativer. Kommissionen understreger, at den agter at høre ikke alene EU-institutionerne, men også enkeltpersoner og repræsentative organisationer, som beskæftiger sig med lokaludvikling og de forskellige emner, der er behandlet i meddelelsen, om enhver fremtidig foranstaltning til styrkelse af den lokale dimension i den europæiske beskæftigelsesstrategi. Kommissionen vil desuden støtte tværnationale seminarer og høringen vil blive afsluttet i oktober 2000. Konklusionerne vil blive fremlagt i december 2000 på en konference i Strasbourg, som arrangeres af det franske formandskab, hvor resultaterne af høringen og fremtidsperspektiverne vil blive drøftet.

2.8. Der er oprettet en budgetpost B5-503 til finansiering af beskæftigelsesinitiativer, og den skal også bruges til at fremhæve det potentiale der ligger i de lokale beskæftigelseshandlingsplaner, som er baseret på de europæiske retningslinjer, og til at øge kendskabet til det lokale jobskabelsespotentiale, udvikle tværnationalt samarbejde samt fremme kortlægningen og udvekslingen af god praksis. De påtænkte aktioner kan suppleres med aktioner til styrkelse af den tredje sektor i henhold til artikel 6 i ESF.

3. Generelle bemærkninger

3.1. ØSU udtrykker stor tilfredshed med Kommissionens meddelelse, som udmærker sig ikke alene ved sit emne og grundige gennemgang af de forskellige aspekter, men også ved Kommissionens åbenhed over for bidrag og supplerende forslag.

3.1.1. Beskæftigelsespolitikken, som hidtil har været baseret på EU-, nationalt eller regionalt plan, vil utvivlsomt blive mere effektiv med indførelsen af lokale handlingsplaner, som de mange berørte eller potentielt berørte aktører kan identificere sig med og deltage i med udgangspunkt i deres specifikke ansvarsområder og beføjelser og de forskellige regionale og nationale forhold. Samtidig vil lokalplanets evne til at reagere politisk på den europæiske beskæftigelsesstrategi blive styrket, idet de lokale aktører inddrages i analysen og fastlæggelsen af de nationale handlingsplaner for beskæftigelsen. En sådan proces skal naturligvis overholde subsidiaritetsprincippet, og de lokale initiativer skal følge de nationale retningslinjer og prioriteter. På denne måde vil man ikke alene lettere kunne opnå de forventede resultater af den politiske indsats, men også få et ekstra input af forslag, som er særligt interessante, fordi de lægger sig tættere op ad de konkrete lokale forhold og er mere i overensstemmelse med lokalbefolkningens potentiale og behov.

3.1.2. ØSU har i mange udtalelser, hvoraf nogle blev afgivet for flere år siden(1), understreget nødvendigheden af at fokusere mere på den rolle, som lokalplanet spiller for udviklingen og dermed for beskæftigelsen. Lokalplanets betydning for beskæftigelsespolitikken inden for rammerne af den europæiske beskæftigelsesstrategi er blevet understreget endnu mere efter Amsterdam-traktaten(2). ØSU støtter således kraftigt Kommissionens initiativer og vil gerne bidrage med nogle kommentarer.

3.2. Gennem en bred koordinering af beskæftigelsespolitikken på EU-, nationalt og lokalt plan kan man ikke alene synliggøre den rolle, som de lokale myndigheder og økonomiske aktører såsom små og mellemstore virksomheder, mikrovirksomheder og den sociale økonomi spiller. Man vil også bedre kunne udnytte det afgørende input fra interesseorganisationer såsom arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationer, der spiller en særlig stor rolle på lokalt plan. Det har erfaringerne fra de regionale beskæftigelsespagter, hvortil blandt andet græsrodsbevægelser har ydet et samfundsmæssigt og politisk vigtigt bidrag, vist.

3.2.1. Det er denne fælles indsats, som skal gøre det muligt at opfylde alle fire søjler i de beskæftigelsespolitiske retningslinjer, nemlig forbedring af evnen til integration på arbejdsmarkedet, udvikling af en iværksætterkultur, fremme af virksomhedernes og de ansattes tilpasningsevne samt fremme af ligestillingspolitikken.

4. De lokale aktører

De lokale myndigheter

4.1. Kommissionens meddelelse henviser ofte til det faktum, at de lokale myndigheder, som er det forvaltningsniveau, der registrerer borgernes behov på nærmeste hold, ikke har kompetence til at fastlægge deres egne beskæftigelsespolitiske foranstaltninger, skønt de direkte og indirekte har stor indvirkning på den lokale beskæftigelse. Af en undersøgelse foranstaltet af Kommissionen fremgår det endvidere, at en stor del af de omkring 80000 lokale myndigheder i EU hverken ved nok om den europæiske beskæftigelsesstrategi eller om de initiativer, der kan iværksættes lokalt for at skabe arbejdspladser. Dette gælder naturligvis ikke de store kommuner eller regionerne, men derimod mange små kommuner.

4.1.1. En større fokusering på den lokale indsats i den europæiske beskæftigelsesstrategi bør sigte mod at fremkalde en større tilstrømning af forslag og øge lokalområdernes handlekraft for at berige den nuværende top-down tilgang med en bottom-up strategi, som allerede har givet positive resultater ved udformningen af EU-støtterammerne for strukturforanstaltninger 2000-2006.

4.1.2. Netop for at udnytte denne handlekraft, hvorved lokalområderne kan blive et vigtigt element i opfyldelsen af de europæiske beskæftigelsesmål, ville det måske - også for at opfylde subsidiaritetsprincippet - være en god ide at gøre det regionale plan til en form for mellemled. Målet skal ikke være at centralisere fastlæggelsen og udvælgelsen af mulige initiativer, men at støtte, bygge videre på og koordinere initiativer, som fortsat skal forvaltes på lokalt plan.

4.1.3. Man må huske på, at mange af de regionale pagter, som har modtaget finansiel støtte, er kommet i stand på initiativ af flere lokale myndigheder og forskellige partnere. Man må heller ikke overse den rolle, som sammenslutninger af lokale myndigheder og andre geografisk eller socioøkonomisk baserede interessegrupper, såsom bjergkommuner. Det regionale plan kunne også som led i uddannelses- og informationsopgaver, især rettet mod forvaltningerne i landdistrikterne, oplyse om de støtteinstrumenter, der er anvendelige i den konkrete situation på nationalt og EU-plan. De lokale myndigheder, som tilslutter sig bynetværk, der spiller en stor rolle i informationsformidlingen, er som regel regel dem, der i forvejen er opmærksomme på betydningen af et bedre kendskab til støtteinstrumenterne for den lokale forvaltning og udbredelsen af den bedste praksis.

Virksomhederne

4.2. De seneste års vækst i oprettelsen af små og mellemstore selvstændige virksomheder uden for landbruget, som har vist sig at have en stor jobskabelseskapacitet, er ubestrideligt baseret på situationen i det respektive lokalområde og vidner således om det lokale potentiale. Det er derfor yderst vigtigt, at der udvikles instrumenter til støtte for denne udbredte iværksætteraktivitet, især i startfasen, men også gennem forenkling af procedurer, skattelettelser og kreditadgang.

4.2.1. De lokale og regionale myndigheder kan helt klart bidrage til den lokale erhvervsudvikling gennem en mere strømlinet sagsbehandling og mindskelse af bureaukratiet, men mindst lige så vigtigt er det generelt at lette adgangen til billigere lån, f.eks. via partnerskaber mellem det offentlige og det private erhvervsliv. Ud over mobiliseringen af lokale eller nationale ressourcer er det nødvendigt at udbrede kendskabet til de finansieringsmuligheder, der er indbygget i alle EU-politikker.

4.2.2. Uddannelsesinitiativer - der ikke må forveksles med informationskampagner for at udbrede iværksætterkulturen blandt de unge - er en nødvendig forudsætning for at få gang i etableringen af små, lokale virksomheder. Det drejer sig om at iværksætte eller tilskynde til regionale uddannelsesinitiativer og -aftaler, som skal koordinere bidragene fra lokale myndigheder, arbejdsmarkedets parter, offentlige arbejdsformidlinger, virksomheder i den sociale økonomi og forskningscentre med skolernes netværk. Målet skal være videreuddannelse, udbredelse af kundskaber, indførelse af informationssamfundets teknologier, fremme af innovationskapaciteten i produktions- og servicesektoren, forbedring af faglige kvalifikationer og evnen til integration på arbejdsmarkedet såvel med henblik på etablering af nye virksomheder som ansættelse eller genansættelse af arbejdstagere i eksisterende virksomheder. Sådanne initiativer vil være i fuld overensstemmelse med de beslutninger, der blev truffet på topmødet i Lissabon på uddannelsesområdet.

4.2.3. Den lokale økonomi er særligt egnet dels til at fostre nye generationer af arbejdsgivere og arbejdstagere, som er fuldt fortrolige med den måde, hvorpå den pågældende økonomi udvikler sig, dels til at gengive de socialt marginaliserede evnen til at spille en produktiv rolle i samfundet ("functioning") og til at gribe de chancer, der måtte dukke op ("capability"). Det er vigtigt, at uddannelsesforanstaltningerne ikke begrænser sig til de kundskaber og færdigheder, der er brug for nu og i den nærmeste fremtid, men også udvikler og konsoliderer den enkeltes tilpasningsevne, således at han/hun kan holde trit med udviklingen i arbejdsformer og arbejdstilrettelæggelse.

4.2.4. Dette gælder også for mikrovirksomheder, hvoraf der bliver flere og flere og hvis andel af beskæftigelsen øges, men som ofte er en kortsigtet reaktion på tab af job og ikke et udtryk for ægte iværksætterlyst. Derfor ville Kommissionens data vedrørende væksten i antallet af små virksomheder og mikrovirksomheder være nemmere at fortolke, hvis de var ledsaget af oplysninger om deres overlevelsesevne på kort, mellemlang og lang sigt.

Den sociale økonomi

4.3. Spørgsmålet om, hvilken rolle det tredje system eller den sociale økonomi kan spille i den lokale beskæftigelsesudvikling er på den ene side meget enkelt og på den anden side meget kompliceret. Det er almindeligt anerkendt, at disse begreber betegner lokalt forankrede aktiviteter, der er uafhængige af såvel den offentlige som den private sektor, og som sigter mod at opfylde nye eller gamle behov i lokalområdet, der ikke dækkes tilfredsstillende. Ikke desto mindre er det nødvendigt at finde en fælles definition på disse begreber.

4.3.1. Den gængse definition er hovedsageligt baseret på virksomhedernes juridiske status, idet der kan være tale om kooperativer, foreninger, gensidige foretagender eller fonde. Men denne definition er ikke dækkende for de forskellige former, som den tredje sektor kan antage i de forskellige medlemsstater og endog internt i de enkelte lande.

4.3.2. Det er lettere at finde en fælles definition på den tredje sektor ved at tage udgangspunkt i den type aktiviteter, der er tale om, i stedet for virksomhedernes juridiske status. I de fleste tilfælde er der tale om virksomheder, som ofte med støtte fra det offentlige udfører opgaver på social-, bistands-, uddannelses-, miljø- og fritidsområdet samt inden for reintegrering af ugunstigt stillede grupper, og som derfor er snævert knyttet til lokalområdet. ØSU har i en tidligere udtalelse foreslået at definere virksomhederne i den tredje sektor som ikke profitorienterede virksomheder med socialt orienterede mål og aktiviteter(3). Hertil kan føjes, at de bidrager betydeligt til social samhørighed. Virksomhederne i den tredje sektor er særligt egnede til at beskæftige de befolkningsgrupper, som er udsat for diskrimination på arbejdsmarkedet, såsom handicappede, indvandrere og etniske minoriteter.

4.3.3. For at skabe flere og mere levedygtige jobmuligheder har aktørerne i den sociale økonomi - ud over skattelettelser og forskellige former for økonomisk støtte - i det mindste i startfasen brug for uddannelse for at supplere den første entusiasme og de indvundne erfaringer med øget ledelseskompetence, som tydeligvis er et af de svage punkter i disse virksomheder. Desuden bør man styrke deres evne til at opfange nye behov og til at udvikle nye måder, hvorpå behov, som ændrer sig i takt med den demografiske udvikling, kan dækkes. Endelig bør de lokale myndigheder gøre sig det til en vane løbende at evaluere effektiviteten af det sociale arbejde.

De offentlige arbejdsformidlinger

4.4. Den igangværende modernisering af de offentlige arbejdsformidlinger har i de fleste medlemsstater ført til øget decentralisering. De lokale arbejdsformidlingskontorer er dermed blevet bedre i stand til at tilpasse deres ressourcer til det lokale arbejdsmarked.

4.4.1. Med den gradvise afskaffelse af det offentlige arbejdsformidlingsmonopol er konkurrencen fra nye private foretagender begyndt at anspore til fornyelse og styrkelse af de offentlige arbejdsformidlinger. Nu er det op til sidstnævnte at tilskynde til rationalisering og koordinering mellem alle offentlige og private organer, som arbejder med beskæftigelsesudvikling og virksomhedsetablering inden for deres kompetenceområde. De offentlige arbejdsformidlinger bør ikke kun fokusere på udbuddet, men også på efterspørgslen efter arbejdskraft.

4.4.2. For at forbedre den generelle kvalitet af den service, som de offentlige arbejdsformidlinger yder, er der brug for efteruddannelse af personalet, indførelse og udbredelse af ny teknologi, og på lokalt plan er det særlig vigtigt at etablere kontakt mellem skoler, universiteter, forskningscentre og arbejdsmarkedets parter. Dataene vedrørende udviklingen på arbejdsmarkedet bør løbende sammenholdes og bearbejdes, og ydelsernes kvalitet bør evalueres systematisk.

4.4.3. Det skal understreges, at de offentlige arbejdsformidlinger ud over indsatsen for at forbedre evnen til integration på arbejdsmarkedet har en vigtig rolle at spille på ligestillingsområdet og kan bidrage med konkrete foranstaltninger inden for de andre to søjler, nemlig iværksætterkultur og tilpasningsevne.

Arbejdsmarkedets parter

4.5. Skønt det klart fremgår af samtlige ovenstående bemærkninger, at arbejdsmarkedets parter spiller en vigtig rolle for gennemførelsen af de lokale beskæftigelsesstrategier, bør denne rolle alligevel fremhæves. Det Europæiske Råd opfordrede da også på topmødet i Feira i forbindelse med de nationale handlingsplaner for beskæftigelsen arbejdsmarkedets parter til at spille en mere fremtrædende rolle ved fastlæggelsen, gennemførelsen og evalueringen af de retningslinjer for beskæftigelsen, som afhænger af dem, idet de navnlig fokuserer på at modernisere arbejdets tilrettelæggelse, livslang uddannelse og en højere beskæftigelsesfrekvens, især for kvinder.

4.5.1. Den lokale indsats er således et strategisk vigtigt element i den europæiske handlingsplan for beskæftigelsen og de enkelte nationale handlingsplaner, men den bør alligevel suppleres med en fælles strategi og fælles mål for arbejdsmarkedets parter, således at de inden for nogle rammer og mål, som fastsættes af de lokale myndigheder, kan udvikle deres egen indsats. En særlig rolle bør tilfalde erhvervsorganisationerne, som på lokalt plan kan være et værdifuldt instrument til iværksættelse af uddannelses- og beskæftigelsesinitiativer, krisestøtte, fremme af fleksibilitet og organisatorisk støtte til små virksomheder. Arbejdsmarkedets parter kan også tilføre en merværdi gennem regelmæssig evaluering, benchmarking og formidling af resultaterne af deres samordnede indsats, især hvad angår søjlen "tilpasningsevne".

5. Særlige bemærkninger

5.1. Når nogle områder har større økonomisk succes end andre, er det som oftest fordi enkeltpersoner og sociale grupper er gået sammen om en systematisk indsats på grundlag af en bred vifte af erhvervsstrategier og med opbakning fra de offentlige myndigheder. En lokal udviklingsmodel, der er et led i den samlede beskæftigelsespolitik, bør derfor tage udgangspunkt i dette forhold og først og fremmest sigte mod indkredsning og evaluering af de lokale ressourcer og omstændigheder.

5.1.1. Der er dog nogle alvorlige problemer, som bør fremhæves, fordi de ofte præger den lokale beskæftigelse. Der tænkes her på sort arbejde, usikre ansættelsesforhold og social udstødelse.

5.1.2. Sort arbejde er et ret udbredt fænomen i sektorer, som karakteriseres ved arbejdsintensiv produktion og lokale økonomiske kredsløb(4). Det er desuden udbredt i sektorer, hvor de små virksomheder er i overtal, og det findes også inden for den sociale økonomi (ikke at forveksle med frivilligt arbejde). Som Kommissionen gentagne gange har understreget i forskellige meddelelser(5) må udbredelsen af sort arbejde hovedsageligt tilskrives skatter og sociale bidrag, og det er et problem, som skal løses, men det kan ikke ske på lokalt plan. Netop derfor er det - i afventning af statslige indgreb, som kan få sort arbejde frem i lyset - vigtigt, at der inden for rammerne af de lokale beskæftigelsesforanstaltninger føres nøje kontrol med, at reglerne overholdes.

5.1.3. I artikel 1 i den nye EFRU-forordning hedder det, at Regionalfonden skal bidrage til skabelsen af stabile arbejdspladser. Dette bør også være målsætningen for den beskæftigelsespolitik, som gennemføres på lokalt plan. Der bør udvikles foranstaltninger, som giver reelle nye jobmuligheder, og det må undgås, at (re)integreringen af marginaliserede grupper blot fører til, at der bliver endnu flere fattige arbejdstagere.

5.1.4. Social marginalisering kan ikke kun tilskrives økonomiske faktorer såsom fattigdom, langtidsarbejdsløshed eller boligproblemer. Kulturelle, generationsbetingede, teknologiske, miljømæssige og sundhedsrelaterede forhold spiller også ind. Det er et problem, som den lokale beskæftigelsespolitik nødvendigvis må forsøge at løse - eventuelt sideløbende med andre initiativer på EU- og nationalt plan - ikke mindst fordi hidtidige erfaringer har vist betydningen af en integreret strategi samt værdien og effektiviteten af partnerskaber, som aktivt kan inddrage de marginaliserede grupper sammen med de lokale myndigheder, arbejdsmarkedets parter, ngo'er og almennyttige organisationer.

5.2. For meget bureaukrati kan medvirke til at begrænse udviklingsmulighederne. Den udbredte tendens til decentralisering kan afhjælpe dette problem, men der er også brug for andre indgreb. Det er således vigtigt at forenkle procedurerne for virksomhedsetablering, at oprette kvalificerede tjenester med henblik på rådgivning og uddannelse inden for forvaltning og markedsføring, som kan støtte især de små virksomheder i startfasen, hvad enten der er tale om håndværkssektoren eller lokale servicevirksomheder.

5.2.1. Servicesektoren, især personlige, men også kollektive tjenesteydelser, har i dag det største jobskabelsespotentiale. De mere traditionelle sektorer eller mulighederne for genoplivning af håndværkstraditioner må dog ikke overses. Miljøtiltag giver også nye beskæftigelsesmuligheder. Endelig må man ikke undervurdere det potentiale, der ligger i lokale beskæftigelsesinitiativer og i mikrovirksomheder, som kan afføde en betydelig iværksætteraktivitet, hvilket f.eks. er tilfældet med mange aktiviteter på informationsteknologiområdet. Den rivende udvikling på informations- og kommunikationsteknologiområdet og evnen til at udnytte den bliver afgørende for, om det lykkes for de enkelte lokalområder at få gang i udviklingen; i modsat fald vil deres andel af beskæftigelsen falde yderligere. De nye programmer for innovative aktioner på regionalt plan, som Kommissionen for nyligt har fremlagt(6) er et uomgængeligt udgangspunkt for en lokal beskæftigelsesstrategi.

5.2.2. Meddelelsen fokuserer næsten udelukkende på den rolle, som små virksomheder og mikrovirksomheder kan spille, men de mellemstore og større virksomheder bør ikke forbigås i denne forbindelse(7). Muligheden for at etablere fast kontakt mellem de lokale myndigheder og arbejdsmarkedets parter må heller ikke overses, for det er ikke usædvanligt, at en lokal økonomi pludselig kommer i krise på grund af beslutninger, der træffes langt borte og uden forvarsel. Desuden kan visse lokale økonomier udvikle sig på en sådan måde, at de bliver attraktive for mellemstore og større virksomheder med et stort arbejdskraftbehov.

5.3. Der er et indlysende behov for finansiel støtte fra de lokale myndigheders side, men en sådan støtte er problematisk, fordi medlemsstaterne fører en forskellig fordelingspolitik, og de lokale myndigheders beføjelser på skatteområdet er forskellige fra land til land. Det er afgørende at have garanti for de finansielle midler, der er til rådighed, da det ellers er helt umuligt at fastlægge en strategi. På EU-plan bør man ud over de konkrete bestemmelser i ovennævnte artikler i EFRU- og ESF-forordningerne udnytte alle de muligheder, der ligger i strukturfondene, fællesskabsinitiativerne og navnlig ESF-programmerne. Støtte til lokale beskæftigelsesinitiativer er en horisontal prioritet i ESF-forordningen, som bør føres ud i livet. Desuden bør man undersøge muligheden for at anvende de nye finansieringsinstrumenter til støtte i mindre format til NGO'er og lokale partnerskaber i henhold til ESF-forordningens artikel 4, stk. 2.

5.4. Det er afgørende, at der etableres et virkeligt effektivt net for udbredelse af god praksis på lokalt plan, men det er også nyttigt at oplyse om tiltag, som ikke har givet de forventede resultater. Man lærer også af fejlene. Det er under alle omstændigheder ønskeligt, at der regelmæssigt foretages en evaluering af de opnåede resultater ikke blot med hensyn til antallet af nye arbejdspladser, men også deres art, samt en undersøgelse af, hvorledes de små virksomheder og mikrovirksomhederne klarer sig.

Bruxelles, den 19. oktober 2000.

Göke Frerichs

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) ØSU's udtalelse om Europa år 2000+. Samarbejde inden for fysisk planlægning i det europæiske område, EFT C 301 af 13.11.1995; udtalelse om EU's rolle i byspørgsmål, EFT C 30 af 30.1.1997.

(2) Udtalelse om Kommissionens meddelelse om "En dagsorden for byerne i Den Europæiske Union", EFT C 95 af 30.3.1998; initiativudtalelse om "Regionale og lokale beskæftigelsespagter", EFT C 407 af 28.12.1998; udtalelse om "Forslag til retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitik i 2000", EFT C 368 af 20.12.1999; udtalelse om fællesskabsinitiativet "Urban", EFT C 51 af 23.2.2000; udtalelse om "Socialøkonomien i det indre marked", EFT C 117 af 26.4.2000.

(3) EFT C 117 af 26.4.2000, ØSU's initiativudtalelse om socialøkonomien i det indre marked.

(4) ØSU's udtalelse om Kommissionens meddelelse om sort arbejde, EFT C 101 af 12.4.1999.

(5) Især KOM(1998) 219 endelig.

(6) Udkast til meddelelse til medlemsstaterne med titlen "Regionerne og den nye økonomi - Retningslinjer for EFRU's nyskabende aktioner for perioden 2000-2006" af 11.7.2000.

(7) Udtalelse om "Håndtering af ændringer - Gruppen af eksperter på højt plan om økonomiske og arbejdsmæssige følger af de industrielle ændringer - endelig rapport", EFT C 258 af 10.9.1999.