Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "PRISM - Grænseoverskridende initiativer (Markedsobservatoriet)"

(2001/C 116/02)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 28. januar 1999 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at udarbejde en udtalelse om "PRISM - Grænseoverskridende initiativer (Markedsobservatoriet)".

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som udpegede Henri Malosse til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 27. september 2000.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 377. plenarforsamling af 29.-30. november 2000, mødet den 29. november, enstemmigt følgende udtalelse.

1. ØSU-Markedsobservatoriets PRISM-projekt

1.1. Det Økonomiske og Sociale Udvalgs Markedsobservatorium tog i 1999 hul på en europæisk undersøgelse kaldet "PRISM" (Progress Report "Initiatives in the Single Market") af initiativer i marken, taget af nationale og lokale forvaltninger og af de socioøkonomiske aktører med henblik på tilpasning til de nye udfordringer, som det indre marked stiller (overgang til euroen, skærpet konkurrence, nye samarbejdsområder, hindringer for information og kommunikation osv.).

1.2. PRISM's målsætninger som fastlagt af Markedsobservatoriet kan sammenfattes således:

- udformning af en innovativ "bottom-up"-indfaldsvinkel til det indre marked som supplement til Bruxelles' "top-down"-metode,

- fremme af og formidling om bedste praksis "i marken",

- opremsning, på dette grundlag, af ønskelige politiske og lovmæssige tiltag fra EU's side til fremme, opfølgning og udbygning af disse initiativer,

- sikring af et originalt og operationelt bidrag fra ØSU i debatten om det indre marked og om Internettet: dette bliver ØSU's eget initiativ blandt flere andre initiativer,

- fremhævelse af ØSU's rolle som formidler mellem de socioøkonomiske aktører og EU-institutionerne.

1.3. De tilstræbte initiativer, som knytter sig direkte til tilpasningen til det europæiske indre marked, kan ifølge ØSU's Markedsobservatorium falde inden for følgende fire kategorier:

A. Information og støtte

- praktisk information til brugerne (publikationer, kollokvier, Internet, uddannelse, medier);

- målrettet evaluering af situationen på det indre marked (undersøgelser, meningsmålinger, medier);

B. Problemløsning

- mægling med henblik på tackling af hindringer og opståede problemer (på nationalt, tværnationalt og europæisk plan, direkte forhandling om problemløsning);

C. Partnerskaber

- europæiske partnerskaber for at øge åbenheden (venskabsbyer, udvekslinger, samarbejde, aftaler, fusioner);

- samling af ressourcer for at styrke konkurrenceevnen (kraftcentre, sponsorater, SMV-klubber, sproglig opbakning).

D. Aftaler, adfærdskodekser

- forenkling af de administrative procedurer (one-stop-shop, gensidig anerkendelse, adfærdskodekser);

- forbedring af image i forsøg på at klare sig i konkurrencen (kvalifikationer, certificering, oprindelsesbetegnelser, mærkning, diplom, charter).

2. Arbejdsprogram for studiegruppen "PRISM - grænseoverskridende initiativer"

2.1. Som bidrag til PRISM-projektet er der igangsat et initiativ med det sigte at kortlægge, hvori bedste praksis i grænseområder består. Sideløbende er der ligeledes taget skridt til at identificere bedste praksis på nationalt og regionalt plan. Det bør derfor nøje defineres, hvilken type initiativer, som specifikt retter sig mod grænseområder, der bør sættes fokus på. Til det formål har det været nødvendigt at analysere den nye problemstilling omkring grænseområder.

2.1.1. Ud fra dette ønske blev der efter den generelle høring i Bruxelles den 21. april 1999 afholdt en høring i Trieste den 15. november 1999. Høringen viste klart begrænsningerne (vanskeligheder med at udvælge de bedste initiativer, modstridende holdninger til initiativernes kvalitet) og pegede på en lang række grænserelaterede hindringer i et grænseområde, der støder op til et ikke-EU-land. Efter denne høring blev det besluttet at lægge vægt på en række kriterier, som skulle gøre det muligt at måle de grænseoverskridende initiativers kvalitative virkning og at fremsætte henstillinger om formidling af bedste praksis. Høringen i Luxembourg havde til formål at afprøve denne nye metode i marken på basis af en række nøje formulerede kriterier.

2.1.2. Høringen i Luxembourg den 21. juli 2000 under auspicier af "Storregionens økonomiske og sociale råd" var en stor succes. Den gjorde det muligt at evaluere en række initiativer, som enten er afsluttede, i gang eller planlagte, ved hjælp af en række nærmere fastlagte kriterier. På høringen blev der fremlagt initiativer, som fortjener at figurere blandt eksempler på "god praksis", og som kan overføres og udnyttes inden for rammerne af Markedsobservatoriets arbejde. Nogle af disse danner grundlag for forslagene i denne udtalelse. Høringen gjorde det også muligt at opstille en metode til opgørelse af, hvilke forhold der betinger en positiv gennemførelse af de bedste initiativer, at finde frem til de mulige årsager til fiaskoer og at fremsætte forslag om formidlingsmetoder. På dette grundlag kan studiegruppen ligeledes fremkomme med en række henstillinger om EU-programmer for grænseoverskridende samarbejde, herunder ikke mindst INTERREG-programmet, der fremstår som et teknisk og finansielt holdepunkt, således at man på denne måde kan gøre fremskridt i de europæiske og nationale lovmæssige rammevilkår.

2.2. Det skal understreges, at der hermed henvises til de forslag, som ØSU allerede har fremsat i sin udtalelse om benchmarking(1), hvor der blev slået til lyd for en regional tilgang frem for en rent national indfaldsvinkel. Den nationale indfaldsvinkel, som Kommissionen opererer med, har indtil dato kun udvist særdeles beskedne resultater. Metoden blev ellers lanceret under stor bevågenhed på det ekstraordinære topmøde i Lissabon i marts 2000, hvor "benchmarking" blev fremhævet som værende EU's nye vigtige arbejdsmetode. Det er med dette nye udgangspunkt, at Markedsobservatoriets PRISM-initiativ skal anskues, idet der er tale om at anlægge en ny indfaldsvinkel til "benchmarking" i forbindelse med det indre marked. Denne tilgang skal bero på identificering af metoder snarere end på eksempler, nemlig metoder som har gjort det muligt at opnå betydelige og varige resultater.

3. Analyse af problematikken i grænseområder

3.1. Grænseregionernes historiske baggrund

3.1.1. De grænser, som vi kender i dag, er resultatet af nationalstaternes udvikling siden det 19. århundrede. Tidligere var grænseområderne, transportvanskelighederne til trods, områder hvor der stedfandt mobilitet og kulturel, menneskelig og økonomisk udveksling. Besøgende fra andre verdensdele fandt det slående, at der var tale om arkitektoniske og kulturelle ligheder mellem Sydeuropa, områderne omkring Rhinen og Donau, Flandern, Balkan osv. Fastlæggelsen af administrative grænser, og ikke mindst etableringen af "selvcentrerede" stater baseret på begrebet nationalstat, har efterhånden nedbrudt disse områders geografiske og kulturelle enhed og, på nogle få undtagelser nær, givet stødet til adskilte og ofte fjendtlige områder, som i bedste fald er ligeglade med hinanden.

3.1.2. Af de forhold, som er kendetegnende her sidst i det 20. århundrede, kan nævnes spørgsmålet om grænser og disses fortsatte eksistens: kontrollen med varebevægelser og økonomiske transaktioner skærpes stadig mere alle steder; etablering af et omfattende økonomisk og politisk område bevirker, at tusindvis af kilometer grænse ophæves. Dette opkaster følgelig spørgsmålet om grænseregionernes identitet og fremtid.

3.1.3. Halvtreds års samlingsbestræbelser i Europa har endnu ikke formået at udviske den opsplitning, som nationalstaternes udvikling og grænsernes fastlæggelse afstedkom. Trods den fri bevægelighed for mennesker, varer, tjenesteydelser og kapital (som ganske vist stadigvæk langt fra er perfekt) må det erkendes, at nationale overvejelser fortsat vejer langt tungere end begrebet grænseområde. Selv om grænser ikke mere findes i form af fysiske barrierer, ligger de stadig i bevidstheden, i vor adfærd og sædvaner. Derfor må Den Europæiske Union stille sig det spørgsmål, hvor gode de hidtil benyttede midler til frembringelse af et europæisk samarbejdsområde er.

3.1.4. Grænserne var/er følgen af en opdeling i enkeltstater, men er det ikke bedre at definere grænseområder ud fra deres geografiske nærhed? Men hvad er i realiteten betydningen af nærhed? Den mest afgørende fordel består i dag som oftest i nærhed i henseende til leveringsfrister, hvilket hænger sammen med produktionsapparatets fleksibilitet. Gensidig anerkendelse af nationale strukturer og procedurer udgør hindringer, som det kræver sagkundskab at overvinde.

3.1.4.1. I tilknytning til det indre marked melder der sig det spørgsmål, hvorledes forholdet er mellem regioner og grænser. De tidligere grænser har sat deres fingeraftryk på grænseregionernes økonomier. Arbejdstagere, som rejser frem og tilbage over grænserne dagligt, er et synligt eksempel på grænseøkonomier. Det ser ud til, at grænseoverskridende aktiviteter øger regionernes ydeevne og konkurrencedygtighed.

3.1.5. Isolationspolitik er en anakronisme i dag. Hvis opdelingen skal ryddes af vejen, er det nødvendigt at finde frem til nye former for forbindelser. Heri består den udfordring, som grænseregionerne konfronteres med i forbindelse med det indre marked. Hvilken nytte har det at udtænke tilnærmelsesprocedurer og -strukturer, hvis nationalstaternes strukturer og virkemåde er med til at fastholde og undertiden endog uddybe kløften i den daglige tilværelse?

3.2. Traditionelle forestillinger om grænseregioners vilkår

3.2.1. I den økonomiske litteratur anses grænser ofte for en faktor, som medfører en kunstig forvridning af større markedsområder, idet de generelt set begrænser den økonomiske udvikling på grund af deres indvirkning på og fordyrelse af investeringer.

3.2.2. Set ud fra en rent økonomisk synsvinkel udgør bevarelse af en fysisk eller "usynlig" grænse således en hæmsko for den økonomiske udvikling. Usynlige barrierer såsom sprog, adfærd, forvaltningernes indstilling, kulturelle problemer osv. har stor betydning. Disse "usynlige barrierer" nævnes stadig hyppigere som en forklaring på, at grænseområder inden for et grænseløst EU fortsat eksisterer "med ryggen mod hinanden".

3.2.3. En af de vigtige ting, som kunne læres af høringen i Trieste, gik ud på, at Den Europæiske Union i kraft af sine programmer og sin finansiering udgør den eneste reelle modvægt mod opsplitning og deling. Desværre har man det indtryk, at disse programmer har givet "appetit" på samarbejde mere på grund af deres finansielle tiltrækningskraft end fordi der består en reel vilje til samarbejde fra de lokale partneres side. EU's indsats forekommer i disse tilfælde at være minimal over for den skillelinje, som reelle grænser og usynlige barrierer udgør.

3.2.4. I en ganske anden sammenhæng satte høringen i Luxembourg fokus på den dynamik, der kendetegner de lokale aktører, som i mange tilfælde, allerede inden der blev sat ind med EU-programmer, selv har taget initiativ til forbilledlige eksempler på økonomisk, socialt eller kulturelt samarbejde. EU-programmerne, som der naturligvis blev set på med stor tilfredshed, har blot gjort det muligt at give disse initiativer et endnu bredere omfang. Imidlertid kan EU-programmernes ofte tunge og bureaukratiske virkemåde også udgøre en hindring for samarbejde. Først i slutningen af 1980'erne, nemlig med lanceringen af INTERREG-programmerne, begyndte Kommissionen at beskæftige sig med grænseområder. På høringen i Luxembourg fremdrog man også betydningen af, hvilke strukturer der kan sætte skub i et samarbejde: Storregionens politiske topmøde, Det Økonomiske og Sociale Råd, handelskonferencer, fagforeningssammenslutninger osv. Der er her tale om brohoveder med sigte på at overvinde de "usynlige barrierer" og danne modvægt mod nationalstaternes tiltrækning, hvilket er noget ganske naturligt, men som er tilbøjeligt til at bremse fremkomsten af deciderede, økonomiske, grænseoverskridende rum inden for det indre marked.

4. En ny referenceramme for analyse af grænseområder

4.1. Et grænseområde er på én gang en del af et nationalt område og et område kendetegnet ved adskillelse og kontakt. Det kan være et spændingsfyldt område, men samtidig er det en forløber for et andet land og kan i så fald virke overmåde tiltrækkende.

4.2. I det nuværende scenario vedrørende den europæiske integration tales der både om "Europa uden grænser" og "regionernes Europa". Det første mål er udtryk for en klar vilje til at ophæve grænserne. Det samme gælder det andet mål, om end fokus her sættes på andre former for grænser, nemlig geografiske, sociokulturelle, sproglige og strukturelle.

Der er her tale om en overgang fra grænser, som adskiller, til grænser, der skal opfattes som kontaktområder.

4.3. På baggrund heraf bør studiegruppen "Grænseoverskridende initiativer" tage udgangspunkt i antagelser, hvor man ikke længere fremhæver virkningerne af grænsernes tilstedeværelse, men tværtimod går videre og opfatter grænseområder som berøringsfelter, der danner grobund for et tværregionalt samarbejde, og som hen ad vejen kan ændre grænseområder til grænseoverskridende områder.

4.3.1. Set på længere sigt skal samarbejdet udmønte sig i etablering af grænseoverskridende territorier, hvor der tages initiativer og sættes ind med fælles projekter, og hvor der hersker solidaritet og foregår udveksling af koordinerende og styrende tiltag (projektudformningen skal defineres nærmere og bygges op omkring solidaritet og fælles strategier).

4.3.2. Høringerne styrker forestillingen om, at denne nye tilgang skal bero på de offentlige myndigheders indsats, idet disse har beføjelser på en række nærmere fastlagte samarbejdsområder; samarbejdet skal bygges op omkring netværker mellem operatørerne og en fælles indsats. De socioøkonomiske aktørers deltagelse i denne dynamiske indsats er en af de afgørende faktorer; deltagelsen skal både have form af samråd (med Storregionens økonomiske og sociale råd som forbillede) og konkrete tiltag (handelsmæssigt samarbejde).

4.4. Ud fra den forudsætning, at usynlige barrierer er vanskeligst at overvinde, og at eksistensen af "selvcentrerede" stater og regioner fortsat øver negativ indflydelse, lægges der i den nye analyseramme hovedvægt på grænseområdets udvikling i retning af et kontaktområde. Sigtet er ikke at fornægte det nationale tilhørsforhold, men at opnå en bedre balance. I jo højere grad grænseområdet gør sig disse barrierer klart og søger at overvinde dem, des mere udvikler grænseområdet sig til et kontaktområde, mens det i andre regioner på grund af politiske forhold eller for ringe mobilisering af de relevante aktører eller alt for store økonomiske forskelle forholder sig sådan, at grænserne fortsat vil udgøre barrierer.

4.5. For at kunne analysere positive og negative resultater af et grænseoverskridende samarbejde forekommer det på sin plads at definere det i henseende til strukturer, metoder og produkter.

4.5.1. Ved strukturer forstås de formelle ordninger, som konkretiserer en samarbejdsaftale, uanset dennes art: industriel, social, juridisk, institutionel osv. Her går god og dårlig praksis på, hvilke problemer man har mødt, og hvorledes de er tacklet.

4.5.2. Ved metoder forstås de nærmere vilkår for initiativernes afvikling: eksistensen af EU-støtte, støtte fra regionale og statslige myndigheder, partnerskaber og især inddragelse af de lokale økonomiske og sociale aktører, herunder ikke mindst kvinder, unge og udsatte samfundsgrupper, grundig forberedelse af projekterne i form af forudgående gennemførlighedsundersøgelser, mekanismer til opfølgning og løbende evaluering, resultatformidling osv.

4.5.3. Ved produkter forstås bl.a. indsatsens europæiske merværdi, projektets sociale dimension, reel afpasning efter behovene, effektiv udnyttelse af resultaterne, så initiativerne får reel indvirkning i større udstrækning og ikke blot forbliver på pilotstadiet.

4.6. Med hensyn til analysen af den økonomiske og sociale effekt, forekommer det ligeledes relevant at evaluere det grænseoverskridende samarbejdes strukturelle aspekter i henseende til regionalplanlægning (sammenhæng med regionale, lokale og nationale tiltag, kulturelle ændringer osv.) samt deres komplementaritet med andre EU-programmer.

4.7. Her kan eksistensen af eller udsigten til et åbent område (en åben grænse), forudsat der er tale om en decideret strategi, være en anledning til at genskabe samarbejdsnetværker, nye solidaritetsbaserede organer og nye former for tjenesteydelser til gavn for borgerne osv. Kontaktområder bliver herved til udvekslingsområder og måske til en positiv faktor, som træder i stedet for grænserne, men uden at det går ud over den nationale forskelligartethed og rigdom.

5. Forslag til indsats

5.1. Inddeling af og opgørelse over god praksis

God praksis bør inddeles efter et enkelt skema baseret på de indførte tiltag, metoder og produkter samt strukturelle virkninger:

5.1.1. En undersøgelse af de samarbejdsordninger, som er indført (struktur, aftale), skal hovedsagelig vedrøre de vanskeligheder, som man er stødt på, og hvorledes det er lykkedes - eller ikke lykkedes - at overvinde dem, samt den valgte styringsform (administrativt, finansielt osv.).

5.1.2. I analysen af de anvendte metoder bør man identificere partnerskabet (finansielt, operationelt, rådgivende) og arbejdsprogrammets bestanddele (gennemførlighedsundersøgelser, opfølgning, kriterier og evalueringsmetoder samt analyse af den socioøkonomiske indvirkning).

5.1.3. I produktevalueringen skal man undersøge projektets europæiske merværdi i henseende til integration og gennemførelse af det indre marked, projektets sociale dimension, dets reelle mulighed for at opfylde de konstaterede behov og, afslutningsvis, dets faktiske indvirkning (selektivt eller kollektivt).

5.1.4. Projekternes eventuelle strukturelle virkninger (nedbrydning af kulturelle skranker, mentalitetsændringer, regionalplanlægning, igangsætning af fælles projekter osv., fælles strategi for socioøkonomisk udvikling, uddannelse og fælles initiativer til forbedring af færdigheder osv.) skal ligeledes fremdrages.

5.1.5. Desuden kan det være interessant at fremhæve komplementariteten med EU's politik på andre områder: miljø, udvidelse, samhørighedspolitik, socialpolitik osv.

5.2. Optimering og formidling af god praksis

Der har kunnet foretages en lang række forskellige konstateringer efter høringer af aktører i grænseområder. Samarbejdets form og intensitet samt projekternes strukturering og indhold er stærkt forskelligt, hvis man som udgangspunkt benytter en række parametre, hvoriblandt samarbejdets modningsgrad ser ud til at spille en fremtrædende rolle. De variable, som betinger denne modning, ud over oplysninger om forbindelsernes historiske sammenhæng, vedrører den politiske vilje samt eksistensen af disponible juridiske og operationelle strukturer.

Ud over de sædvanlige samarbejdsvilkår er grænseregionerne nødt til at operere med nogle samarbejdsformer, hvor overordnede strategier, operationel effektivitet og grænseoverskridende integration alt sammen indgår i et samspil.

For at sikre en effektiv optimering og formidling af god praksis henstiller ØSU, at man tager udgangspunkt i en struktureret metode omfattende følgende:

5.2.1. Udnyttelse af "PRISM"-databasen ud fra de fire kriterier, som man har lagt sig fast på ved undersøgelsen af grænseoverskridende initiativer, idet det valgte initiativ især skal fremstå i kraft af den valgte metode og de opnåede resultater.

5.2.2. Tilrettelæggelse af workshops for projektledere, hvor fokus sættes på fire forhold, nemlig strukturer, metoder, produkter og strukturel indvirkning.

5.2.3. En nærmere undersøgelse af fiaskoer og problemer i form af en "check list" over dårlige erfaringer, som kan være langt mere lærerig end en oversigt over positive projekter.

5.3. Udvikling i de operationelle og lovgivningsmæssige rammevilkår

På basis af opgørelsen over god praksis og checklisten over dårlige erfaringer skulle Markedsobservatoriet være i stand til at fremsætte forslag om nyskabelser og henstillinger til de regionale aktører, medlemsstaterne og EU-institutionerne på områder såsom:

5.3.1. Forbedring af effektiviteten af grænseoverskridende samarbejdsordninger (status, regnskabsmetoder, skatteforhold osv.).

5.3.2. Styrkelse af samarbejdsstrukturerne på tre niveauer (politisk, rådgivningsmæssigt og operationelt), så der sikres reel medinddragelse af de lokale socioøkonomiske aktører.

5.3.3. Etablering af samarbejdsrådgivere, som kan være formidlere (i stil med projektet vedrørende Storregionen) eller vejlednings- og opfølgningskontorer: kontorer for arbejdssøgende (EURES-nettet), for virksomhederne (EU-rådgivningscentre), for håndværkere (kontorer for grænseoverskridende udvikling af virksomheder).

5.3.4. Tilstedeværelse af analyse- og iagttagelsesværktøjer, bl.a. med hensyn til beskæftigelse, for at styre den politiske indsats og arbejdet i marken.

5.3.5. Lancering af konkrete projekter, som er de eneste, der formår at mobilisere aktørerne og have en reel strukturel virkning.

5.3.6. Støtte til grupperne i marken. Det fremgår af analyser, at de samarbejdsformer, som fører til betydningsfulde projekter, beror på aktører, som besidder knowhow og specifik viden: De har en god beherskelse af naboregionens sprog, de har et godt kendskab til nabolandets institutionelle og administrative forhold, de formår at mobilisere tekniske og finansielle ressourcer, og de er i stand til at forvalte komplekse projekter.

5.4. Med hensyn til forslag til indsats vedrører disse bemærkninger:

- det nødvendige i at støtte denne overordnede udviklings dynamik ved at bistå med fastlæggelse af regelsæt, via en forenklet og gennemsigtig beskatningsmæssig ramme og via mobilisering af bevillinger til finansiering af medarbejdergrupper og netværker;

- tilrådighedsstillelse af informationsmidler (vejledninger, databaser) og dialogmuligheder (debatfora osv.) om de bedste metoder og ordninger for en grænseoverskridende indsats, idet sigtet er at give svar på de fleste spørgsmål vedrørende teknisk projektstyring og forbindelserne med forvaltningerne: aftalemodeller, redegørelser for nationale juridiske og administrative regler osv.

5.5. INTERREG-programmet og andre ordninger vedrørende teknisk og finansiel støtte, som foreslås af Europa-Kommissionen, tager sigte på og bidrager i praksis til dynamikken i grænseområder, idet de giver stødet til projekter ved hjælp af finansiel opbakning.

5.5.1. Efter høringer i to regioner, hvor samarbejdet er stærkt forskelligt, har det vist sig, at brugen af EU-programbevillinger afhænger af en lang række faktorer, hvoraf de vigtigste er eksistensen af tidligere grænseoverskridende forbindelser, komplementaritet og økonomisk sammenhæng samt omfanget af de eksisterende forbindelser. Ordningerne ser ud til at være mere effektive i områder, som allerede er forberedt på et samarbejde, og det er beklageligt, at Kommissionens indsats bygger videre på allerede opnåede fordele i stedet for at satse mere og gøre en større indsats i de områder, hvor behovet for samarbejde er størst.

5.5.2. Ud fra det forelagte kan der fremsættes en række forslag til forbedring af indsatsen:

- en nyvurdering af programindsatsens omfang: eksempelvis er INTERREG-planlægningen mere administrativt betonet, selv om projekterne snarere har brug for en styring baseret på en synkronisering af planlægningen og sammenhæng mellem indsatsen på hver side af grænserne. En administrativ organisering, som fører til en fælles planlægning, skulle gøre det muligt at opnå store fremskridt i samarbejdet;

- flerårig planlægning, hvilket ikke er tilfældet med INTERREG, i stil med samarbejdsprojekter;

- samordnet gennemførelse mellem forvaltningsmyndighederne i forskellige lande, baseret på fælles grænseoverskridende instrumenter og konsekvente procedurer: ansøgningsoplæg og -vejledning bør være ens og tidsplanen for gennemførelsen bør være fælles;

- prioritering af samarbejde mellem mennesker, idet alt for mange programmer, ikke mindst i tredjelande-grænseregioner nøjes med kun at behandle fysiske aspekter (vejnet, broer osv.), hvilket ganske vist er vigtige aspekter, men som bekendt aldrig har kunnet forhindre konflikter;

- større vægt på samarbejdsstrategier fra de lokalt ansvarliges side, herunder også det organiserede civilsamfund, som en forudsætning for EU-støtte.

5.5. Disse elementer, suppleret med kvalitetsnormer for produkter, skulle kunne gøre det muligt atter at gøre INTERREG-initiativet til et EU-værktøj, som kan resultere i etablering af dynamiske grænseområder i det indre marked i langt højere grad end en budgetpost eller finansielle tilskud.

6. Prioriterede konklusioner

Efter høringer i Bruxelles, Trieste og Luxembourg henstiller studiegruppen "PRISM - grænseoverskridende initiativer":

6.1. at der opereres med fire kriterier for opstilling af god praksis i grænseregioner, nemlig samarbejdets opbygning, den valgte metode, de opnåede produkter og de strukturelle virkninger på længere sigt;

6.2. at sørge for optimal udnyttelse af PRISM som platform for videreformidling af god praksis til diskussionsfora, bl.a. vedrørende metoder, konstaterede vanskeligheder og resultatvirkning;

6.3. at anmode Den Europæiske Union om at være mere opmærksom på grænseregioner og gøre disse til deciderede grænseoverskridende områder i stil med den indsats, som de lokale aktører har udfoldet i en række områder i EU (såsom den Storregion, der blev aflagt besøg i under høringen i Luxembourg). Det er nødvendigt atter at koncentrere INTERREG-initiativet om reelle samarbejdsstrategier og lægge hovedvægten på inddragelse af de økonomiske og sociale aktører, på arbejde i marken, på konkrete projekter til fremme af udvekslinger, på menneskelige forbindelser og på netværksgrupper;

6.4. at opfordre Den Europæiske Union til at være særlig opmærksom på forholdene i de grænseregioner, som ligger i den yderste periferi, herunder især grænseområder i ansøgerlandene, således at der her aktivt tilskyndes til strategier, hvor de lokalt ansvarlige og de lokale aktører i første række medinddrages. De metoder, som benyttes af de centralt beliggende regioner, og god praksis fra PRISM-initiativet kunne her med stor fordel videreformidles og tages i anvendelse.

Bruxelles, den 29. november 2000.

Göke Frerichs

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Udtalelse om "Kommissionens meddelelse om Benchmarking af konkurrenceevnen - Iværksættelse af en foranstaltning, som stilles til rådighed for operatører og offentlige myndigheder" (KOM(97) 153 endelig udg.) (EFT C 296 af 29.9.1997, s. 8).