DA Den Europæiske Unions Tidende C 133/6

Høringskonsulentens endelige rapport i sag COMP/37.766 — det nederlandske ølmarked

(efter artikel 15 og 16 i Kommissionens afgørelse (2001/462/EF, EKSF) af 23. maj 2001 om høringskonsulentens kompetenceområde under behandlingen af visse konkurrencesager — EFT L 162 af 19.6.2001, s. 21)

2009/C 133/05

Denne sag opstod i 1999, da Kommissionen gennemførte kontrolundersøgelser hos Interbrew NV (nu InBev NV) i sag 37.409 - PO/Interbrew, som medførte, at der blev indledt en anden procedure, nemlig i sag 37.614 - Interbrew/Alken-Maes. Interbrew fik tilsendt en begæring om oplysninger den 11. november 1999, og som svar herpå fremsendte virksomheden i januar og februar 2000 oplysninger om konkurrencebegrænsende praksis på det nederlandske ølmarked og ansøgte om bødefritagelse eller bødenedsættelse.

Klagepunktsmeddelelse og svarfrister

Den 30. august 2005 sendte Kommissionen beslutningsudkastets adressater en klagepunkts-meddelelse, hvori den beskrev et kompleks af konkurrencebegrænsende aftaler og samordnet praksis mellem fire virksomheder, som omfattede hele det nederlandske territorium i perioden fra 10. februar 1995 til 3. november 1999.

Parterne fik en frist på to måneder til at besvare klagepunktsmeddelelsen, dvs. indtil den 3. november 2005. Alle parter undtagen InBev anmodede flere gange om at få fristen forlænget.

På grund af problemer med hensyn til aktindsigt og en række dokumenters fortrolige karakter forlængede jeg ved et brev til alle parter (også InBev) fristen til l0. november og derefter til 24. november 2005. Jeg mente, at forlængelsen af svarfristen på i alt tre uger var tilstrækkelig til, at alle parter havde tid nok til at forberede deres forsvar, da først problemerne med aktindsigten og dokumenternes fortrolige karakter var løst.

Nogle eller alle parter fik efter klagepunktsmeddelelsen tilsendt tre faktabreve, fordi Kommissionen ønskede at underbygge klagepunkterne med flere faktiske forhold. Det første blev sendt til Heineken den 26. januar 2006. Heineken fremsatte bemærkninger dertil den 2. februar 2006. Den 7. marts 2006 fik alle parter tilsendt et faktabrev, der indeholdt en række yderligere oplysninger, som Kommissionens tjenestegrene havde modtaget i januar og februar 2006. Det understregede blot nogle faktiske forhold, der var blevet omtalt bestemte steder i klagepunktsmeddelelsen. Parterne fik to uger til at udtale sig om disse forhold. Det sidste brev blev sendt til Heineken den 6. april 2006 og indeholdt oplysninger om, at et bestemt dokument, der blev fundet hos Heineken, ville blive brugt til at underbygge de eksisterende klagepunkter. Det samme dokument blev sendt til de øvrige parter den 8. maj 2006. Både Heineken og Grolsch besvarede disse faktabreve skriftligt.

Aktindsigt

Med hensyn til den aktindsigt, som især Bavaria anmodede om, mente Generaldirektoratet for Konkurrence ikke, at de fortrolige oplysninger, der blev anmodet om (underskud og overskud i forbindelse med de øvrige parters udskænkningssteder), var nødvendige for Bavaria's forsvar. Efter at have undersøgt dokumenterne tilsluttede jeg mig dette synspunkt. Parterne (herunder Bavaria) havde anmodet om, at disse oplysninger blev behandlet fortroligt. De var ikke diskulperende for Bavaria og blev heller ikke anvendt i klagepunktsmeddelelsen.

Parterne anmodede desuden om indsigt i hinandens svar på klagepunktsmeddelelsen. Jeg efterkom ikke disse anmodninger, da det er Kommissionens politik ikke at give indsigt i et svar, medmindre det indeholder diskulperende beviser for en anden part, eller diskulperende oplysninger, som Kommissionen anvender i sin endelige beslutning. Retten i Første Instans har også fastslået (dom i sag T-43/02 af 27. september 2006, Jungbunzlauer AG mod Kommis-sionen, præmis 342 ff.), at Kommissionen ikke har pligt til at udlevere svarene på klagepunkts-meddelelsen til samtlige parter, medmindre den agter at benytte en del af svarene som bevis. Jeg påpegede dog, at parterne frit kunne udveksle deres svar indbyrdes, hvis de ville.

Mundtlig høring

Parterne anmodede ikke om en mundtlig høring, selv om det ville have givet dem mulighed for at få kendskab til hovedindholdet i svarene på klagepunktsmeddelelsen, som de havde ønsket. Bavaria fremførte specielt, at en sådan høring ikke syntes at være til nogen nytte, når svarene på klagepunktsmeddelelserne ikke blev udleveret. En høring ville faktisk have givet parterne en chance for at reagere umiddelbart på de øvrige parters påstande, at fremlægge deres sag for et bredere publikum, herunder repræsentanter for medlemsstaterne og for andre af Kommissionens tjenestegrene end dem, der var direkte involveret i sagen, og at påpege problemer over for mange af dem, der konsulteres, inden der træffes en endelig beslutning. Hvis der opstår problemer i forbindelse med omstridte forhold, hvilket sker ofte under mundtlige høringer, kan der endvidere foretages en mere indgående undersøgelse af disse problemer. Det er dog op til klagepunktsmeddelelsens adressater at anmode om en mundtlig høring som led i deres kontradiktionsret, hvis de ønsker det.

Udkast til endelig beslutning

I udkastet til endelig beslutning er kartellets varighed blevet nedsat i forhold til klagepunktsmeddelelsen, idet perioden fra 10. februar 1995 til 3. november 1999 er ændret til perioden fra 27. februar 1996 til 3. november 1999. Som følge af svarene på klagepunkts-meddelelsen stod det nemlig klart, at der ikke forelå tilstrækkelige beviser for den periode, der var fastsat i klagepunktsmeddelelsen.

Jeg er af den opfattelse, at udkastet til Kommissionens beslutning kun indeholder klagepunkter, som parterne har haft lejlighed til at udtale sig om, og at deres ret til at blive hørt derfor er blevet overholdt.