4. 7. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 175/17 
7.7. ØSU fremhæver behovet for en enkel og accepta­
bel procedure, der gør det muligt for de implicerede, 
især de kompetente myndigheder, der er udpeget af 
medlemsstaterne, og Kommissionen, at finde hurtige 
løsninger i hastesituationer. 
7.8. Kommissionen skulle tilsvarende virke som den 
centrale modtager af information om farlige produkter, 
der anmeldes til den af såvel nationale som lokale 
myndigheder, der har konkluderet, at hurtig handling 
er nødvendig. Disse myndigheder skulle også informere 
Kommissionen om producenters frivillige tilbagetræk­
ning af produkter. Når omstændighederne tillader det, 
vil Kommissionen også tage hensyn til oplysninger fra 
andre pålidelige kilder, da det er nødvendigt at have 
adgang til en bred række respondenter. 
7.9. Hvis den oprindelige aktion viser sig berettiget, 
Bryssel, den 27. april 1988. 
1. Indledning 
1.1. Den europæiske Regionaludviklingsfonds tolvte 
årberetning (1986) blev offentliggjort af Kommissionen 
den 1. december 1987. ØSU hilser beretningen velkom­
men. Det konstateres heri, at fondens aktiviteter i det bør det være Kommissionens opgave at påbyde alle 
medlemsstaterne at gøre noget tilsvarende. 
7.10. Hvis der pludselig opstår en situation, hvor 
mange menneskers helbred og sikkerhed trues, er øje­
blikkelig handling påkrævet. Medlemsstaterne kan selv 
beslutte at handle med det samme, men Kommissionen 
bør tillige kunne sikre, at der vedtages bindende haste­
foranstaltninger, i staterne i overensstemmelse med ens­
artede kriterier. Der er derfor behov for et effektivt 
juridisk EF-instrument (se punkt 1.3) med et klart sæt 
regler, som muliggør indgriben i nødstilfælde. Dette 
indgreb kunne omfatte øjeblikkelig suspension, konfis­
kation eller endog destruktion af farlige varer. 
pågældende år blev udvidet og forsat steg i omfang. 
ØSU bifalder tillige den gradvise udvikling af de analyti­
ske procedurer, som fonden vil tage i anvendelse ved 
fastlæggelsen af prioriterede spørgsmål og gennemgan­
gen af forslag til formindskelse af de regionale pro­
blemer. Alfons MARGOT 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om Kommissionens tolvte årsberetning om Den europæiske Fond om regional­
udvikling 
(88/C 175/08) 
Kommissionen for De europæiske Fællesskaber besluttede den 21. december 1987 under 
henvisning til EØF-traktatens artikel 198 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs 
(ØSU) udtalelse om Kommissionens tolvte årsberetning om Den europæiske Fond for regiona­
ludvikling (EFRU). 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU' sektionen for regionaludvikling og fysisk planlæg­
ning, som udpegede William Black til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 19. april 
1988. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 255. plenarforsamling den 27. april 1988, 
uden stemmer imod, men én hverken for eller imod, følgende udtalelse. 
Nr. C 175/18 De Europæiske Fællesskabers Tidende 4. 7. 88 
1.2. Årsberetningen gennemgås på et tidspunkt, hvor 
EF står over for stimulerende udfordringer i forbindelse 
med gennemførelsen af et stort indre marked uden 
grænser i 1992. Det skulle gavne EF som helhed økono­
misk og socialt, og alle ønsker stærkt, at de regionale 
økonomiske uligheder samtidig mindskes, og at de rin­
gest udviklede områder tilskyndes til vækst. Erfaringer­
ne fra den seneste udvikling i EF's regionalpolitik og 
fra EFRU's udvikling giver vigtige fingerpeg om den 
fremtidige politik og om den udvidede Regionalfonds 
procedurer og prioriteringer. 
1.3. I 1986 mærkede EFRU EF's seneste udvidelse, 
da de første forpligtelser blev indgået over for regioner 
i Spanien og Portugal. Som følge af udvidelsen voksede 
EFRU-fondens disponible midler betydeligt i 1986. Der 
blev indgået forpligtelser for 3 186 millioner ECU, en 
stigning på 28% i forhold til det foregående år. 
Stigningen, som svarede til 691 millioner ECU, blev 
mere end opvejet af Spaniens og Portugals anmodninger 
om forpligtelser, der beløb sig til 1 021 millioner ECU. 
Som følge af en utilstrækkelig forøgelse af fondens 
midler samt en omfordeling af bevillingerne for at imø­
dekomme Spaniens og Portugals behov faldt forpligtel­
serne over for de øvrige ti medlemsstater med over 
12%. 
1.4. Også udbetalingerne fra EFRU steg: udbetalin­
gerne på 2 394 millioner ECU var over 50 % større end 
i 1985, men når der ses bort fra de første udbetalinger 
til Spanien og Portugal, steg udbetalingerne til de øvrige 
medlemsstater med 19%. Som det nu er blevet admin-
deligt, oversteg de accepterede forpligtelser igen udbe­
talingerne på grund af tidsintervallet mellem de forskel­
lige stadier, og også fordi nogle ansøgninger bortfalder, 
efter at de er godkendt, når gennemførelsen ikke skrider 
frem som forudset. Ved slutningen af 1986 nåede hen­
stående forpligtelser op på 5 724 millioner ECU. Det 
svarer næsten til 2,4 gange de årlige udgifter i 1986, 
men dette tal var til sammenligning væsentlig højere 
året før, nemlig 3,2 gange. 
1.5. EFRU er naturligvis ikke det eneste EF-instru-
ment, der yder regionerne bistand. Forvaltningen af 
Socialfonden og af Den europæiske udviklings- og ga­
rantifond for Landbruget (EUGFL), udviklingssektion, 
er koordineret med EFRU, og de styrkes gennem lån 
fra Den europæiske Investitionsbank (EIB) og Det nye 
Fællesskabsinstrument (NFI). Disse instrumenters bi­
drag til den regionale udvikling nævnes i beretningens 
punkt 5.4. Mere detaljeret information om den kombi­
nerede udbetaling fra disse kilder samt en oversigt over 
udgifternes fordeling og deres indvirkning på problem­
regioner ville have været værdifuld. 2. Den socio-økonomiske baggrund 
2.1. Offentliggørelsen af den tredje periodiske beret­
ning i maj 1987 kastede lys over udviklingen af regionale 
uligheder. Den klare kendsgerning, at forskellene for så 
vidt angår arbejdsløsheden er blevet øget, og at de ikke 
er blevet mindre hvad bruttonationalproduktet (BNP) 
angår, underbygger ØSU's ofte fremsatte synspunkt, 
nemlig at regionalpolitikken skal styrkes. Lavvækstpe­
rioden i 1980'erne gjorde en forværring af visse regio­
ners relative stilling næsten uundgåelig. Det fremtids­
perspektiv, der antydes i punkt 1.2, at ulighederne 
måske øges yderligere i de kommende ti år, er uvelkom­
ment, men nok realistisk. 
2.2. Ved vurderingen af de regionale uligheders stør­
relse er det af betydning at se på forskellene mellem 
medlemslandene og inden for de enkelte medlemslande. 
Da halvdelen af de regionale uligheder kan tilskrives 
forskelle mellem medlemslandene, kunne en tilnærmel­
se mellem medlemslandene bl.a. yde et temmeligt stort 
bidrag til regional konvergens. Det vil kræve en konse­
kvent og koordineret anvendelse af alle økonomisk­
politiske midler at opnå denne konvergens. Forbedrede 
regionalpolitiske foranstaltninger kan i sig selv bidrage 
til bedre resultater, men kan kun delvist bidrage til 
mindskelsen af de regionale skævheder. Regional udvik­
ling er ikke alene et resultat af specifikke regionalpoliti­
ske foranstaltninger. EF bør i denne sammenhæng give 
medlemsstaterne et godt eksempel, og kunne så med 
større vægt tilskynde dem til at udvikle denne metode 
i national sammenhæng. 
2.3. I årsberetningen fremlægges nogle foruroligende 
eksempler på, hvorledes demografiske og økonomiske 
forandringer kan få uheldige følger for de dårligst stille­
de regioner. ØSU bifalder, at man åbent erkender disse 
uheldige tendenser, der omfatter følgende: 
— demografiske forandringer, som betyder, at væksten 
i BNP i de mindre velstillede lande skal være to 
procentpoints højere end i de øvrige lande, for at 
udviklingen henimod konvergens skal kunne opret­
holdes, 
— fordelene ved fuldførelsen af det indre marked i 
1992 vil sansynligvis blive ujævnt fordelt på de 
forskellige regioner. 
2.4. Der kan selvfølgelig forventes større og mere 
vidtrækkende fordele af fuldførelsen af det indre mar­
ked på grund af hele Fællesskabet forøgede styrke; men 
enhver potentiel negativ tendens er en tvingende grund 
til at prioritere regionalpolitikken meget højt i de næste 
fem år og skærper behovet for en nøje overvågning 
af udviklingssituationen, således at man kan sikre en 
effektiv anvendelse af de ekstra midler, der vil stå til 
rådighed for regionalpolitikken. 
4. 7. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 175/19 
2.5. Samordningsprincippet, hvorefter der skal tages 
hensyn til de industri- og landbrugspolitiske foran­
staltningers indvirkning på regionerne, accepteres nu. 
ØSU noterer sig det arbejde, der er blevet iværksat, 
for at give en yderligere vurdering af EF-politikkernes 
regionale følger, og det går stærkt ind for, at dette 
arbejde prioriteres højt. ØSU bifalder den forøgede 
interesse for de regionale følger af landbrugspolitiske 
foranstaltninger, men det er ikke sikker på, at Kommis­
sionen har udbygget denne analyse tilstrækkeligt. For 
mange af de fattigste regioner har reformen af den 
fælles landbrugspolitik (FLP) meget stor betydning. 
2.6. I årsberetningen (punkt 1.2.7) analyseres forhol­
det mellem lønomkostninger og produktivitet samt 
deres indflydelse på regional konvergens. ØSU noterer 
sig beretningens opfattelse: at lønomkostningerne pr. 
produceret enhed synes at være relativt høje i en række 
problemregioner. ØSU har allerede gjort opmærksem 
på dette spørgsmål i sin udtalelse om den tredje periodi­
ske beretning (dok. CES nr. 1164/87), og gør endnu en 
gang opmærksom på, at dette spørgsmåls komplekse 
karakter kræver meget grundigere analyser, før der kan 
drages sikre konklusioner. 
3. Virkningerne af forordning (EØF) nr. 1787/84 
3.1. Årsberetningen bekræfter, at forordning (EØF) 
nr. 1787/84 om EFRU nu i sit andet år fungerer generelt 
tilfredsstillende. Skiftet fra relativt faste nationale kvo­
ter for hovedudbetalingerne til et system, der er baseret 
på øvre og nedre procentgrænser, samt den stigende 
fokusering på programmer af fællesskabsinteresse frem­
for individuelle projekter har sat Kommissionen bedre 
i stand til at prioritere og kanalisere midlerne på en 
hensigtsmæssig måde. 
3.2. Der henvises til, at Kommissionen efter eget 
skøn kan træffe afgørelse om de budgetmidler, der er 
til rådighed, efter at de nedre grænser for tildeling er 
nået (afsnit 2.2.12). ØSU ville være interesseret i at få 
en nærmere analyse af, hvorledes denne »margin« blev 
fordelt mellem medlemsstaterne. 
3.3. Et af de i og for sig vigtigste træk ved EFRU 
ændres ikke i den nye forordning. Hvis fonden skal 
have nogen indflydelse, må den supplere de eksisterende 
nationale og regionale ressourcer. ØSU har allerede 
støtter Kommissionens bestræbelser på »komplementa­
ritet«, og ØSU bifalder den klare opstilling af de former, 
den kan antage i praksis. ØSU har ganske vist med stor 
interesse taget medlemsstaternes procedurer til efterret­
ning, men det ser heri en bekræftelse af den opfattelse 
af, at medlemsstaterne, når det drejer sig om erhvervs­
projekter, har en tendens til at lægge EFRU-bidragene 
oven i deres samlede ressourcer, og ikke tildele dem til 
enkeltprojekter. EFRU-midler bruges med andre ord til 
at erstatte en del af medlemsstaternes forpligtelsesbe­villinger til enkeltprojekter. Komplementaritetsprincip-
perne er dog nu bredt anerkendt og anvendes mindre 
kontroversielt som støtte til godkendte programmer og 
infrastrukturprojekter. Disse principper vil få større 
betydning i den nye udvidede fond, når der selektivt 
bevilges midler til prioriterede regioner inden for god­
kendte programmer. ØSU håber, at betydningen af 
»komplementaritetsbegrebet« vil blive yderligere afkla­
ret i forordningerne om de ændrede fonde. 
4. EFRU's interventioner 
4.1. Medens EFRU i 1986 hovedsagelig anvendtes til 
finansiering af projekter, som medlemsstaterne havde 
søgt om støtte til, var den øgede anvendelse af program­
finansiering den betydeligste udvikling med langsigtede 
følger. I ØSU's udtalelse om EFRU's 11. årsberetning 
hilstes dette skift til programfinansiering velkomment, 
og det står nu klart, at »projektstadiet« er forladt til 
fordel for »programstadiet«. Der udtryktes håb om, at 
dette skift ville styrke komplementaritetsbegrebet og 
medvirke til en bedre styret og koordineret anvendelse 
afEFRU(1). 
4.2. I den tolvte årsberetning antydes det, at det mål, 
der går på, at 20% af fondens midler skal bevilges 
til finansiering af programmer, kan nås i 1987. ØSU 
gratulerer Kommissionen med resultaterne i 1986 og 
hilser denne målsætning for interventionerne i 1987 
velkommen. 
a) Fællesskabsprogrammer 
4.3. I 1986 blev to fællesskabsprogrammer med sær­
ligt regionalt sigte endelig godkendt. STAR-program-
met skaffer midler til forbedring af avancerede telekom­
munikationstjenester. VALOREN-programmet omfat­
ter foranstaltninger til bedre udnyttelse af regionernes 
eget energipotentiel. Begge programmer har allerede 
været underkastet en nøje gennemgang. ØSU ser disse 
programmer som en væsentlig udvikling i EFRU's akti­
viteter og håber, at medlemsstaterne vil arbejde sammen 
om at sikre, at de udnyttes effektivt. ØSU håber, at 
EFRU's årsberetning for 1987 vil give oplysninger om 
disse fællesskabsprogrammers gennemførelse i de regio­
ner, der opfylder betingelserne. 
4.4. ØSU noterer sig endvidere, at der er blevet 
igangsat forberedende undersøgelser af to nye mulige 
fællesskabsprogrammer om teknologisk forskning og 
(>) EFT nr. C 180 af 8. 7. 1987, s. 48. 
Nr. C 175/20 De Europæiske Fællesskabers Tidende 4. 7. 88 
miljøpolitik, og ØSU håber, at disse undersøgelser hur­
tigt følges op af forslag til forordninger. 
b) Nationale programmer af interesse for Fællesskabet 
4.5. I 1986 indgav EF's medlemsstater med undtagel­
se af Forbundsrepublikken Tyskland, Spanien og Portu­
gal i alt 47 ansøgninger til et samlet beløb af 682 
millioner ECU. Efter gennemgangen af disse ansøgnin­
ger samt af enkelte ansøgninger fra 1985 blev 14 an­
søgninger godkendt til i alt 416 millioner ECU for 
tidsrummet frem til 1992. Tre ansøgninger blev god­
kendt for 1986 til 260 millioner ECU. 
4.6. Disse tal bekræfter, at nationale programmer af 
interesse for Fællesskabet er et begreb, der har vundet 
interesse, og detaljerne i de efterkomne ansøgninger 
viser, på hvilken måde disse programmer kan tage 
hensyn til særlige regionale behov. Særlig relevante er 
de tre transnationale samordnede udviklingsprogram­
mer for områder, der støder op til hinanden i Frankrig, 
Luxembourg og Belgien. De vil være et interessant 
afprøvningsområde for regionalpolitikkens udvikling i 
forbindelse med det fælles indre marked. 
4.7. Der skal her peges på to træk i dette af årsbe­
retningen, som klarere viser, hvad der forventes af 
nationale programmer med hensyn til rækkevidde, for 
at de bliver accepteret. For det første er antallet af 
afviste ansøgninger i forhold til det samlede antal højt, 
men der gives ikke nogen analyse af grundene dertil. 
For det andet er det forståeligt, at Spanien og Portugal 
ikke var i stand til at indgive ansøgninger; men det er 
mere betegnende, at der ingen ansøgninger indkom fra 
Forbundsrepublikken Tyskland, samt at ingen an­
søgninger fra Italien og Irland hidtil er blevet efterkom­
met. Kommissionen opfordres til at yde de medlemssta­
ter, som har problemer med udarbejdelsen af program­
mer, så meget hjælp som muligt. 
c) Projekter 
4.8. En meget stor del af EFRU-stotten går til infra­
strukturprojekter. 11986 gik 87% af den samlede støtte 
til infrastrukturprojekter, mod 82% i 1985 og 85% i 
1984. Disse tal ligger langt over Kommissionens uoffi­
cielle mål om at begrænse støtten til infrastrukturpro­
jekter til højst 70% af de samlede midler. ØSU konsta­
terer med beklagelse, at der i 1986 endkom væsentligt 
færre ansøgninger til projekter inden for industri-, 
håndværks- og servicevirksomhed end i 1985. Det skete 
på trods af, at kriterierne for omkostninger pr. arbejds­
plads blev lempet, og grænsen på mindst ti arbejdsplad­
ser blev fjernet for at tilskynde til mikroprojekter. 
4.9. Problemerne med at tiltrække ansøgninger fra 
industri, servicefag og håndværk ser ud til at findes i 
hele Fælleskabet. ØSU erkender dog, at reaktionerne 
har været forskellige i den forskellige medlemsstater, 
og at det er lykkedes Forbundsrepublikken Tyskland 
at overskride 30%-grænsen og nå op på 65%. De næsthøjeste tal er så lave som 23% (Italien) og 19% 
(Belgien). 
4.10. Det anslås, at der er blevet oprettet eller bevaret 
68 062 arbejdspladser inden for industri, servicefag og 
håndværk. Det er næsten 20% mere end i 1985 og 
dermed afspejles den store stigning i antallet af projek­
ter, der defineres som små, dvs. med en investering på 
mindre end 15 millioner ECU. Denne udvikling hilses 
velkommen. ØSU er opmærkseom på, at vurderingerne 
af antallet af oprettede eller bevarede arbejdspladser 
nodvendigvis må være tilnærmelsesvise, og understreger 
kraftigt, at der bør foretages en efterfølgende undersø­
gelse af vurderingernes pålidelighed. 
4.11. I de fleste økonomier er servicesektoren eks­
panderende. ØSU er derfor interesseret i EFRU's rolle 
i udviklingen af relevante servicegrene. Specifikke »pro­
jekter« i servicesektoren fik en lidt mindre støttenandel 
fra EFRU i 1986. Dette opvejes til dels af ikke indberet­
tede bidrag til denne sektor inden for de større program­
mer, der er blevet godkendt. En analyse af støtten til 
beskæftigelsen i servicesektoren både gennem projekter 
og programmer ville være velkommen. 
d) Udnyttelsen af regionernes egne udviklingsmu­
ligheder 
4.12. Ønsket om selvhjælp er en vigtig motiverende 
drivkraft i mange mindre gunstigt stillede regioner. 
Kommissionen erkendte betydningen af disse processer, 
der spirer frem i regionerne, da den konstaterede beho­
vet for foranstaltninger til udnyttelse af regionernes 
egne muligheder. Ganske vist må de beskedne forslag 
om at tilbyde virksomhederne information om ny tek­
nologi og hjælpe dem med adgang til kapitalmarkeder­
ne vurderes positivt, men disse forslag er ikke slået 
virkeligt igennem, som det også bekræftes i beretningen. 
4.13.' ØSU foreslår, at Kommissionen prøver at finde 
nye metoder til fremskaffelse af ressourcer direkte gen­
nem eksisterende lokale erhvervskontorer, som er leve­
dygtige og som selv kan fremskaffe passende midler. På 
denne måde kunne Kommissionen og EFRU få en mere 
markeret profil i mange af de større regionale centre. 
e) Undersøgelser 
4.14. Specifikke undersøgelser udgør i mange tilfæl­
de en væsentlig del af forberedelsen af passende regiona­
le foranstaltninger. Tværnationale undersøgelser vil 
sandsynligvis være nødvendige for fællesskabsprogram­
merne. ØSU er skuffet over, at Kommissionen ikke har 
fortsat sin praksis fra den 11. årsberetning med at 
give en kort oversigt over nyigangsatte og fuldførte 
undersøgelser. Det er også overraskende, at der er så 
få medlemsstater, hvis forslag om undersøgelser har 
fået Kommissionens støtte. 
4. 7. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 175/21 
5. Integrerede udviklingsforanstaltninger 
5.1. Samtidig med at Kommissionen har videreud­
viklet sine ideer om, hvorledes den kan yde et dynamisk 
bidrag til den økonomiske udvikling i mindre gunstigt 
stillede områder, har det hele tiden været målet at 
integrere eller koordinere de forskellige finansierings­
instrumenter og EF's politikker med henblik på at skabe 
en sammenhængende strategi, der giver størst muligt 
udbytte. 
5.2. Der er blevet udvillet og godkendt forslag til 
integrerede foranstaltninger i Napoli og Belfast. Integre­
rede udviklingsprogrammer (IUP) var det planlagte in­
strument for tre områder, hvor aktiviteter inden for 
og uden for landbrug blev taget op til gennemgang i 
overvejende landbrugsregioner. I Sydeuropa er meka­
nismen de integrerede middelhavsprogrammer (IMP), 
som Frankrig, Grækenland og Italien har indgivet 31 
programudkast til. Et særligt udviklingsprogram for 
portugisisk industri er senere blevet forelagt til godken­
delse. 
5.3. Disse mange integrerede mekanismer har den 
betydning, at de skaber grundlag for henvendelser til 
EFRU og til de andre fonde, som Den euroæiske Social­
fond og Den europæiske Investeringsbank, hvor der 
kan kræves fortrinsbehandling. 
5.4. ØSU erkender de forskellige grunde til, at der 
lægges forskellig vægt på disse programmer. Men for 
at øge forståelsen af fordelene ved disse foranstaltninger 
havde det været nyttigt, om der var blevet givet infor­
mation om udbetalingsniveauet for hver ordning i det 
pågældende år samt en forenklet analyse af udbetalin­
gerne fra EFRU. Det fremgår ikke klart af beretningen, 
hvor store fremskridt de enkelte projekter har gjort i 
1986. 
6. Lokaliseringen af støtten fra EFRU 
6.1. Den tydeligste forandring i tildelingen af EFRU-
støtte i 1986 skyldtes indlemmelsen af Spaniens og 
Portugals regioner. Disse to nye medlemsstaters opta­
gelse gav EF's regionalpolitik øget betydning og styrker 
kravet om større strukturfonde, herunder EFRU. Spa­
niens og Portugals regioner indgår i gruppen af priorite­
rede regioner, som i 1986 modtog 73 % af fondens 
udbetalinger. I 1985 var forholdet 60% uden Spanien 
og Portugal. 
Bryssel, den 27. april 1988. 6.2. I beretningen nævnes de ti regioner, som har 
modtaget mest støtte fra EFRU. Rækkefølgen er opstil­
let på grundlag af absolutte tal, og er ikke den samme 
når det gælder støtte pr. indbygger. Af de regioner, som 
modtog mest støtte pr. indbygger, ligger fire i Portugal, 
to i Grækenland, to i Italien og én i Spanien. Den tiende 
region er Guyana, Frankrig. 
6.3. Ligesom i de foregående år er den udvidede 
oversigt over anvendelsen af støtten i den enkelte med­
lemsstats regioner en væsentlig forudsætning for for­
ståelsen af fondens vidtrækkende betydning. 
7. Konklusioner 
7.1. Denne beretning har særlig interesse, fordi den 
gør rede for EFRU's foranstaltninger og erfaringer på 
en måde, der giver et fingerpeg om udviklingen af den 
nye regionalpolitik i optakten til det indre enhedsmar­
ked i 1992. Det understreges i beretningen, at enheds­
markedet kan skærpe de ugunstigt stillede regioners 
problemer. Skævhederne vil vokse, hvis der ikke sker 
en styrkelse af vækstraten i de perifere regioner. Der 
må føres nøje kontrol med de regionale virkninger af 
overgangen til enhedsmarkedet i 1992. 
7.2. ØSU har en vigtig rolle at spille i denne løbende 
kontrol. Hvis ØSU skal kunne spille rollen effektivt, må 
informationsstrømmen fra strukturfondene forbedres, 
idet de ajourføres og gøres mere komplette. 
7.3. Fonden står over for en udfordring i form af 
radikalt ændrede arbejdsmetoder, efterhånden som 
dens øgede midler sættes ind i løsningen af regionernes 
udviklingsproblemer. Det er meget væsentligt, at dens 
aktiviteter hele tiden vurderes i forhold til målsætningen 
om at mindske de regionale skævheder. Der er i denne 
sammenhæng et permanent behov for en vurdering af, 
hvorledes EF-instrumenternes udgifter påvirker regio­
nernes situation. EF kan spille en vigtig rolle ved at give 
medlemsstaterne et godt eksempel. Sådanne procedurer 
ville lette et tættere samarbejde mellem EF's nationale 
og regionale myndigheder, hvor hver enkelt yder sit 
bidrag til regionalpolitikkens udvikling. 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg