Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Ændret forslag til Rådets direktiv om indførelse af en afgift af CO2-emissioner og af energi« (96/C 174/15)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 4. juli 1995 i henhold til forretningsordenens artikel 23, stk. 2, at afgive en udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Økonomiske, Finansielle og Monetære Spørgsmål, som udpegede Klaus Schmitz til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 6. marts 1996.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 334. plenarforsamling af 27.-28. marts 1996, mødet den 28. marts 1996, med 94 stemmer for, 32 imod og 21 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Resumé

1.1. ØSU mener ikke, at man bør forsøge at indføre en harmoniseret CO2/energiafgift på nuværende tidspunkt. For hermed gør man det blot vanskeligere for de lande, der er rede til at indføre en sådan afgift, at komme videre, i og med at Rådet ikke kan forventes at ville vedtage en sådan CO2/energiafgift enstemmigt inden for en overskuelig fremtid. Kommissionen bør derfor trække det fremlagte direktivforslag tilbage.

1.2. ØSU opfordrer Kommissionen til i stedet at fremlægge et forslag til henstilling om:

- skattemæssige og finansielle understøttelsestiltag,

- frivillige aftaler i erhvervslivet og

- ordninger i WTO-regi,

der skal tilskynde til CO2-reduktioner og sænkning af energiforbruget.

1.3. ØSU går desuden ind for, at de lande, der ønsker det, kan træffe koordinerede foranstaltninger til indførelse af en CO2/energiafgift på grundlag af Kommissionens direktivforslag. Det vil kræve, at en relevant gruppe af medlemslande aftaler en fælles fremgangsmåde.

1.4. ØSU vil dog fraråde en mellemstatslig aftale med forbillede i Schengen-aftalen.

1.5. ØSU går derimod ind for et rammedirektiv uden detailregler for CO2/energiafgiftens udformning. Rammedirektivet skal sikre, at en CO2/energiafgift indført af en gruppe af lande ikke kommer i konflikt med EU's konkurrenceregler og forbrugsafgiftsbestemmelser, men derimod harmonerer med principperne for det indre marked.

1.6. ØSU går uforbeholdent ind for forslagets energikomponent, da den i sig selv skulle virke positivt ind på opfyldelsen af CO2-stabiliseringsmålet. I det omfang man i en fælles fremgangsmåde måtte blive enige om at medtage en CO2-komponent, bør denne på grund af dens mulige negative påvirkning af energiforsyningsstrukturen på mellemlang og lang sigt under alle omstændigheder indgå med en lavere vægt end 50 %. Endvidere bør methanudslippet fra gas inddrages i beregningsgrundlaget for CO2/energiafgiften.

1.7. Efter ØSU's opfattelse bør CO2/energiafgiften kun indføres, hvis den bliver provenuneutral. Indførelsen af en CO2/energiafgift må under ingen omstændigheder tjene som påskud til at øge det samlede skattetryk.

1.8. ØSU foreslår, at der i overensstemmelse med EU-hvidbogens forslag dels indføres en miljøafgift i form af en CO2/energiafgift, dels sker en sænkning af de ikke-lønmæssige arbejdskraftomkostninger, således at der opnås en ekstra beskæftigelseseffekt eller en vis nedbringelse af arbejdsløsheden.

1.9. Jo flere EU-lande, der er med i en CO2/energiafgiftsordning, jo mere konkurrencedygtig industrien i disse lande er, og jo snævrere deres bestemmelser vedrørende CO2/energiafgiften koordineres indbyrdes, desto mindre udtalt og desto mere kortvarig vil en eventuel forringelse af disse EU-landes internationale konkurrenceevne blive.

1.10. De foreslåede afgiftsfritagelser og -nedsættelser skal i det mindste delvist kompensere for en eventuel svækkelse af energiintensive virksomheders stilling i den internationale konkurrence. Derudover skal alle virksomheder, der foretager investeringer med henblik på at nedbringe CO2-emissionerne eller udnytte energien mere effektivt, kunne indrømmes afgiftsnedsættelser op til et beløb svarende til de samlede investeringsudgifter.

1.11. ØSU er enig i, at CO2/energiafgiften skal gradueres efter de enkelte produkters CO2-emissioner og energiindhold. Det støtter princippet om en input-orienteret afgift, om end det er opmærksom på de hermed forbundne tekniske problemer.

2. Indledning

2.1. Kommissionens oprindelige forslag til direktiv er blevet behandlet flere gange i Rådet, uden at der er sket nævneværdige fremskridt, selv om et flertal af medlemsstater har tilkendegivet deres sympati for Kommissionens forslag. Den vigtigste hindring for Rådets beslutningstagning ligger i, at Rådet i henhold til traktatens artikel 99 og 130 S kun kan træffe beslutning ved enstemmighed.

2.2. Med sit nye forslag af 10. maj 1995 forsøger Kommissionen nu at bringe sagen ud af dette dødvande. Som en af de væsentlige ændringer foreslås en overgangsperiode frem til år 2000, som giver medlemsstaterne mulighed for frivilligt at indføre fiskale foranstaltninger. Efter overgangsperiodens udløb skal der dog anvendes harmoniserede afgiftssatser i alle EU-lande.

2.3. I en udtalelse af 24. februar 1993 () tog ØSU stilling til Kommissionens oprindelige forslag. Kun en beskeden del af de betænkeligheder, ØSU udtrykte, er taget til følge i Kommissionens ændrede forslag.

2.3.1. ØSU satte f.eks. spørgsmålstegn ved, om det vil være hensigtsmæssigt også at bruge CO2/energiafgiften til at fremkalde en forskydning i energikildestrukturen over mod mere miljøvenlige energikilder på kort sigt, når der som følge af det stigende energibehov på verdensplan i sidste ende vil være brug for alle energikilder. Man bør snarere med det samme tilstræbe, at alle energikilder udnyttes så miljøvenligt som overhovedet muligt.

2.4. ØSU har flere gange, ikke mindst i udtalelsen om Kommissionens meddelelse om »Økonomisk vækst og miljøet: Nogle konsekvenser for den økonomiske politik« (), udtalt sig positivt om »markedsinstrumenter« som f.eks. miljøskatter og -afgifter. I nævnte udtalelse understregede ØSU dog også, at skatte- og afgiftsforanstaltninger kun kan få fuld virkning, hvis de kombineres med andre økonomiske styringsmidler og lovregulering. Det skal understreges, at der allerede i dag findes en række afgifter (f.eks. afgifter på mineralolie), som har betydning for miljøet.

2.5. EU-landene har forpligtet sig til, at deres samlede CO2-emissioner i år 2000 skal stabiliseres på 1990-niveauet.

2.5.1. Trods visse fremskridt hen imod dette frivillige stabiliseringsmål antages det i seriøse prognoser, at målet ikke kan nås, hvis det skal opfyldes via markedskræfternes frie spil og i lyset af den forventede økonomiske vækst (). Det må tværtimod frygtes, at vi vil skyde langt forbi målet om stabilisering af CO2-emissionerne i år 2000.2.6. Efter ØSU's mening kan CO2-stabiliseringsmålet kun opfyldes, hvis man anvender et helt sæt af foranstaltninger. Der skal i den forbindelse især sættes ind på transportområdet (dels nedbringelse af det gennemsnitlige forbrug, bl.a. gennem brug af skatte- og afgiftsinstrumentet, dels hurtigere udskiftning af bilparken, bedre teknisk kontrol med køretøjerne og bedre trafikafvikling, bl.a. gennem brug af telematik) og på varmeisoleringsområdet (normer for bolig- og rumopvarmning). De eksisterende miljøpolitiske instrumenter (herunder lovregulering og civilretligt ansvar) skal udbygges med en forstærket forsknings- og teknologiindsats og med et skatte- og afgiftsinstrumentarium, der potentielt kan bidrage afgørende til at fremme en miljøbevidst adfærd og til at regulere miljøet. Som led i skatte- og afgiftsforanstaltningerne skal man ikke blot indføre nye instrumenter, men også undersøge, hvilke miljøvirkninger de eksisterende skatte- og afgiftsordninger har. Et vigtigt bidrag skal også sikres gennem frivillige aftaler, herunder aftaler indgået med myndighederne, men de vil næppe i sig selv være tilstrækkelige til at sikre en rettidig opfyldelse af CO2-stabiliseringsmålet.

2.7. ØSU betoner, at CO2-udledningen er et globalt problem, der kun kan imødegås under inddragelse af USA og Japan og de østeuropæiske lande og SNG-landene samt en række asiatiske tærskellande, hvor der registreres betydelige stigninger i CO2-emissionerne.

3. Generelle bemærkninger

3.1. ØSU påskønner Kommissionens bestræbelser på at fremskynde en løsning med forslaget om en overgangsordning. Det frygter dog, at planen om at indføre en harmoniseret ordning i år 2000 kan bevirke, at også dette forslag strander, så længe skatte- og afgiftspolitiske beslutninger af denne art kræver enstemmighed i Rådet.

3.1.1. Som alternativ til Kommissionens oplæg kan man forestille sig to andre muligheder:

a) Kommissionen trækker sit forslag tilbage og overlader det til de enkelte medlemsstater at træffe skatte- og afgiftspolitiske foranstaltninger.

b) Kommissionen trækker sit forslag tilbage, og en gruppe af medlemsstater forsøger at træffe fælles foranstaltninger.

3.1.2. ØSU mener ikke, at man bør forsøge at indføre en harmoniseret CO2/energiafgift på nuværende tidspunkt. For hermed gør man det blot vanskeligere for de lande, der er rede til at indføre en sådan afgift, at komme videre, i og med at Rådet ikke kan forventes at ville vedtage en sådan CO2/energiafgift enstemmigt inden for en overskuelig fremtid. Kommissionen bør derfor trække det fremlagte direktivforslag tilbage.

3.1.3. ØSU opfordrer Kommissionen til i stedet at fremlægge et forslag til henstilling om:

- skattemæssige og finansielle understøttelsestiltag,

- frivillige aftaler i erhvervslivet,

- at EU slår til lyd for WTO-retningslinjer, så der sikres foranstaltninger, som virker effektivt på internationalt plan,

- bestræbelser på energibesparelser og rationel energiudnyttelse,

- fremme af vedvarende energi,

- incitamenter til at nedbringe energitab under energiproduktionen.

Disse tiltag vil opmuntre til at nedbringe CO2-emissionerne og energiforbruget.

3.1.4. ØSU går desuden ind for, at de lande, der ønsker det, kan træffe koordinerede foranstaltninger til indførelse af en CO2/energiafgift på grundlag af Kommissionens direktivforslag. Dette vil kræve, at en relevant gruppe af medlemslande aftaler en fælles fremgangsmåde.

3.1.5. ØSU er klar over, at en sådan fremgangsmåde rummer juridiske problemer. Man kunne forestille sig to alternative fremgangsmåder:

a) De pågældende lande indgår en mellemstatslig aftale, der ikke involverer EU's institutioner (i analogi med Schengen-aftalen).

b) Et rammedirektiv uden detailregler for CO2/energiafgiftens udformning. Rammedirektivet skal sikre, at en CO2/energiafgift indført af en gruppe af lande ikke kommer i konflikt med EU's konkurrenceregler og forbrugsafgiftsbestemmelser, men derimod harmonerer med principperne for det indre marked.

3.1.6. ØSU går ind for mulighed b). For det første sikrer direktivformen, at EU-institutionerne drages ind, for det andet øger et direktiv chancerne for, at de stater, der senere ønsker at indføre en CO2/energiafgift, kan gøre det som led i en samordnet fremgangsmåde i EU-regi. De dele af industrien, som belastes hårdt af CO2/energiafgiften, har særlig interesse i en sådan fremgangsmåde, hvis de skal undgå konkurrenceevneforringelser. Endelig vil en sådan fremgangsmåde lette forhandlinger på internationalt plan (OECD, WTO).

3.2. ØSU er fortsat af den overbevisning, at en rigtigt udformet CO2/energiafgift vil kunne bidrage betydeligt til at opfylde CO2-stabiliseringsmålet ved at begrænse stigningen i forbruget af CO2-emitterende energikilder eller endog reducere energiforbruget i absolutte tal, samtidig med at velstanden bevares eller endog øges.

3.2.1. I betragtning af, hvor vanskeligt det er at anvende CO2/energiafgiften i praksis, frygter ØSU dog, at en uhensigtsmæssigt udformet afgift kan få følgende uheldige konsekvenser:

- det miljøpolitiske CO2-stabiliseringsmål vil ikke eller kun i begrænset omfang nyde fremme;

- skattetrykket på husholdningerne vil stige, selv om de fleste regeringer bedyrer det modsatte;

- afgiften vil øge skattebyrden for virksomhederne, som vil reagere med afskedigelser, hvilket kan føre til øget arbejdsløshed i EU;

- der vil opstå en inflationsdrivende effekt;

- det øgede skattetryk fra CO2/energiafgiften vil mindske befolkningens købekraft, med faldende velstand og beskæftigelse til følge;

- den europæiske industris internationale konkurrenceevne vil blive forringet;

- inden for EU kan de svagere landes økonomi og erhvervsliv blive ramt uforholdsmæssigt hårdt;

- regioner med energiintensive industrier vil blive ramt hårdt;

- frivillige aftaler indgået af industrien selv vil blive undermineret.

3.2.2. Disse betænkeligheder kan imødegås, hvis CO2/energiafgiften udformes rationelt i såvel økologisk som økonomisk henseende og ledsages af særlige, kompenserende foranstaltninger, der dæmmer op for uønskede konsekvenser for især beskæftigelsen og konkurrenceevnen.

3.2.3. En CO2/energiafgift skulle øge den europæiske industris innovationsindsats og dermed dens konkurrenceevne inden for de teknikker, der er behov for overalt i verden for at nedbringe ressourceforbruget, især gennem rationel energiudnyttelse og miljøvenlig anvendelse af alle energiformer.

3.2.4. Med CO2/energiafgiften må det være muligt at skabe en fornyet balance i skatte- og afgiftssystemet, der - i overensstemmelse med forslagene i hvidbogen om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse () - i højere grad tilgodeser beskæftigelsen ved at flytte skattebyrden på produktionsfaktorerne fra arbejdskraft over på energi/ressourcer, uden at faktoren kapital belastes yderligere. Den nuværende tendens til øget skatte- og bidragsbelastning af produktionsfaktoren arbejdskraft må vendes. Ved at omlægge skattebyrden kan man opnå, at beskæftigelsen øges, samtidig med at ressourceforbruget og dermed miljøbelastningen nedbringes ().

3.2.5. Med en fornuftig omlægning af skatte- og afgiftssystemet skulle det også være muligt at bevare arbejdstagernes købekraft og samtidig opnå en forskydning over mod mere miljøvenlige produktionsformer.

4. Særlige bemærkninger

(Nedenstående bemærkninger relaterer til de skattemæssige tiltag, der skal gennemføres af den gruppe af stater, som er rede til at bruge Kommissionens forslag som grundlag for en fælles fremgangsmåde.)

4.1. ØSU går principielt ind for energiafgiftskomponenten, men er fortsat betænkelig ved CO2-komponenten.

4.1.1. Det er indlysende, at energiafgiften vil bidrage både til at sænke energiforbruget og til at nedbringe CO2-emissionerne. Højere energipriser skulle sænke rentabilitetstærsklen for vedvarende energikilder, fremme internationalt konkurrencedygtige innovationer på energi- og miljøområdet og have en tilsvarende positiv beskæftigelsesvirkning.

4.1.2. CO2-komponenten sigter derimod primært mod at ændre energiforsyningsstrukturen, idet forbruget på kort sigt omlægges til såkaldt miljøvenlige energikilder, især gas. Naturgas indeholder ganske vist mindre mængder CO2 end f.eks. brun- og stenkul, men er til gengæld kendetegnet ved relativt høje methanudslip, hvis drivhuseffekt ikke må undervurderes. Ved en omstrukturering i retningen af naturgas ville den tilsigtede miljøeffekt formodentlig udeblive eller i hvert fald ikke være af det ønskede omfang.

4.1.3. Derudover er det spørgsmålet, om det på lang sigt virkelig vil aflaste miljøet, at europæisk kul på grund af CO2-komponenten skattebelastes yderligere og fortrænges - en følgevirkning, man i givet fald måtte tage med i købet. Eftersom energibehovet på verdensplan stiger, vil man på det lange sigt have brug for alle energikilder, herunder samtlige kulforekomster, og alle energikilder må anvendes så miljøvenligt som muligt. Det kræver dels en fortløbende videreudvikling af de mest miljøvenlige udvindingsmetoder, dels af miljøvenlige energiudnyttelsesteknikker, f.eks. inden for elproduktion.

4.1.4. Det ville være ønskeligt, om tilvæksten i forbruget af samtlige energiformer ville flade ud, men et påtvunget fald i kuludvindingen og -anvendelsen som følge af CO2-komponenten er ikke tilrådeligt. Der må desuden tages hensyn til, at kuludvindingen i Europa er nødvendig for de europæiske landes forsyningssikkerhed på lang sigt.

4.1.5. ØSU går uforbeholdent ind for forslagets energikomponent, da den i sig selv skulle virke positivt ind på opfyldelsen af CO2-stabiliseringsmålet. I det omfang man i en fælles fremgangsmåde måtte blive enige om at medtage en CO2-komponent, bør denne på grund af dens mulige negative påvirkning af energiforsyningsstrukturen på mellemlang og lang sigt under alle omstændigheder indgå med en lavere vægt end 50 %. Endvidere bør methanudslippet fra gas inddrages i beregningsgrundlaget for CO2/energiafgiften.

4.1.6. CO2/energiafgiften skal endvidere indpasses i EU's samlede strategi til stabilisering eller nedbringelse af CO2-emissionerne og til fremme af en rationel energiudnyttelse. På EU-niveau skal især nævnes programmerne THERMIE, JOULE, ALTENER og SAVE, der bør justeres på en sådan måde, at de sammen med de specifikke nationale tiltag bidrager effektivt til CO2-stabiliseringen.

4.1.7. CO2/energiafgiften bør ikke virke strukturelt ind på anvendelsen af kerneenergi.

4.2. Efter ØSU's opfattelse bør CO2/energiafgiften kun indføres, hvis den bliver provenuneutral. Indførelsen af en CO2/energiafgift må under ingen omstændigheder tjene som påskud til at øge det samlede skattetryk.

4.2.1. ØSU mener principielt, at merprovenuet fra CO2/energiafgiften bør anvendes fuldt ud til at sænke andre skatter og afgifter.

4.2.2. Samtidig bør skattesystemerne og skattestrukturen ændres, så de i højere grad tilgodeser miljøet og beskæftigelsen. En del af provenuet fra CO2/energiafgiften bør anvendes til skattenedsættelser og -fritagelser, der kan fremme energibesparelser og rational energiudnyttelse.

4.2.3. Hvor private husholdninger og småforbrugere rammes særligt hårdt af afgiften, bør der træffes kompenserende foranstaltninger.

4.2.4. ØSU foreslår, at der i overensstemmelse med EU-hvidbogens forslag () dels indføres en miljøafgift i form af en CO2/energiafgift, dels sker en sænkning af de ikke-lønmæssige arbejdskraftomkostninger, således at der opnås en ekstra beskæftigelseseffekt eller en vis nedbringelse af arbejdsløsheden.

4.3. Jo flere EU-lande, der er med i en CO2/energiafgiftsordning, jo mere konkurrencedygtig industrien i disse lande er, og jo snævrere deres bestemmelser vedrørende CO2/energiafgiften koordineres indbyrdes, desto mindre udtalt og desto mere kortvarig vil en eventuel forringelse af disse EU-landes internationale konkurrenceevne blive.

4.3.1. I lyset af markedernes globalisering må man dog ikke undervurdere de risici, en uhensigtsmæssig udformning af CO2/energiafgiften kan indebære for industriens konkurrenceevne.

4.3.2. EU bør betragte sine egne og medlemsstaternes bestræbelser på at nedbringe CO2-emissionerne ved hjælp af CO2/energiafgifter som en god anledning til at presse på for at få gennemført effektive foranstaltninger til nedbringelse af CO2-emissionerne og energiforbruget på verdensplan. Miljødumping, også i form af miljøskadelig energiudnyttelse, bør sanktioneres af WTO som overtrædelse af alment gældende internationale konkurrenceregler. Samtidig bør der suppleres med støtteforanstaltninger til fremme af CO2-reduktion og af energibesparende foranstaltninger.

4.3.3. EU bør støtte alle beskæftigelsespolitiske foranstaltninger i medlemsstaterne, som kan afbøde en eventuel kortsigtstendens hos virksomhederne til at foretage afskedigelser som reaktion på CO2/energiafgiftens indførelse. Særligt uheldige konsekvenser i mål nr. 1- og 2-områder kunne modvirkes med midler fra strukturfondene, herunder Samhørighedsfonden.

4.3.4. For at opnå de tilsigtede økologiske og økonomiske virkninger af CO2/energiafgiften bør samfundsøkonomiernes, de enkelte sektorers, regioners, virksomhedsejeres og forbrugeres tilpasningsevne understøttes gennem specifikke fremmeprogrammer til fordel for investeringer, der tager sigte på rationel energiudnyttelse og hurtigere udvikling og anvendelse af vedvarende energikilder.

4.3.5. De foreslåede afgiftsfritagelser og -nedsættelser skal i det mindste delvist kompensere for en eventuel svækkelse af energiintensive virksomheders stilling i den internationale konkurrence. Derudover skal alle virksomheder, der foretager investeringer med henblik på at nedbringe CO2-emissionerne eller udnytte energien mere effektivt, kunne indrømmes afgiftsnedsættelser op til et beløb svarende til de samlede investeringsudgifter.

4.3.6. Disse foranstaltninger skulle kunne sikre konkurrenceevnen i internationalt orienterede virksomheder, som rammes uforholdsmæssigt hårdt. Samtidig er det dog vigtigt, at CO2/energiafgiften også tilskynder sådanne energiintensive virksomheder til at udnytte energien effektivt og mindske CO2-emissionerne.

4.3.7. Dette gælder i særlig grad for virksomheder, som måtte få ret til hel eller delvis godtgørelse af deres investeringsudgifter, selv om de ikke umiddelbart stilles ringere i den internationale konkurrence. Disse virksomheder vil ikke alene opnå en fordel i form af mindsket skattebelastning, men også en ekstra bonus, hvis økonomiske værdi vil være så meget desto større, som den pågældende investering ikke blot medfører energibesparelser og lavere CO2-emissioner, men også øger virksomhedernes rentabilitet umiddelbart (investeringerne berører jo virksomhedens samlede drift).

4.3.8. Det forekommer derfor mere hensigtsmæssigt at yde et procentuelt investeringstilskud, som dog skal være klart lavere end de samlede investeringsudgifter, frem for at indrømme ret til godtgørelse af investeringsudgifterne.

4.3.9. ØSU er ikke enig i, at brændsler af landbrugsmæssig oprindelse skal undtages fra afgiften. Deres indflydelse på CO2-emissionerne er velkendt. Hertil kommer, at en afgiftsfritagelse formentlig ville fremme importen af sådanne brændsler fra tredjelande.

4.4. ØSU er enig i, at CO2/energiafgiften skal gradueres efter de enkelte produkters CO2-emissioner og energiindhold. Det støtter princippet om en input-orienteret afgift, om end det er opmærksom på de hermed forbundne tekniske problemer.

4.4.1. Især beskatning af el volder skattetekniske problemer.

4.4.1.1. ØSU slår til lyd for, at der i forbindelse med beskatning af strøm udvikles en afgiftssatsstruktur, der

- begunstiger anvendelsen af vedvarende energi,

- indeholder incitamenter til reduktion af energitab under energiomdannelsen og

- ikke udløser nogen positive struktureffekter til fordel for kerneenergi.

4.4.2. ØSU støtter princippet om gradvis forhøjelse af CO2/energiafgiften. Ved at bebude forhøjelsen god tid i forvejen sikrer man det fornødne spillerum for tekniske tilpasninger og adfærdsændringer i erhvervslivet og i de private husholdninger og undgår samtidig strukturforskydninger.

Bruxelles, den 28. marts 1996.

Carlos FERRER

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT nr. C 108 af 19. 4. 1993.

() Kommissionens arbejdsdokument SEK(95) 288 endelig udg. af 1. marts 1995.

() KOM(93) 700 endelig udg.

() Europa-Kommissionen 1994, European Economy, nr. 56.

() KOM(93) 700 endelig udg.

BILAG til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

Forkastede ændringsforslag

Følgende ændringsforslag blev forkastet, men opnåede over en fjerdedel af de afgivne stemmer:

Den samlede tekst erstattes af følgende:

»1.1. På Rio-konferencen gav Kommissionen tilsagn om støtte til imødegåelse af den globale opvarmning ved at tage skridt til en nedbringelse af CO2-udledningerne. I 1992 fremlagde den et forslag til direktiv, som, hvis det var blevet vedtaget, ville have forpligtet medlemsstaterne til at lægge en afgift på disse udledninger, og Kommissionen fastsatte i den forbindelse minimumssatser. I 1995 blev der offentliggjort en gennemrevideret udgave, som overlader det til den enkelte medlemsstat selv at vælge, om den vil indføre en sådan afgift, og i bekræftende fald, hvilke satser der skal benyttes.

1.2. ØSU går ikke ind for indførelsen af en afgift, hvis formål er at begrænse CO2-udledningerne. Det anerkender dette miljømæssige mål som vigtigt, men mener, at det kan realiseres bedre med andre midler.

1.2.1. Formålet med beskatning er at forøge provenuet og at virke regulerende ind på økonomien; anvender man skattemæssige virkemidler til andre formål, f.eks. til miljøregulering, vil det nødvendigvis føre til forvridninger i den makroøkonomiske ramme og hæmme den økonomiske vækst. Begrænsning af CO2-udledninger, som i sig selv er et yderst ønskeligt mål, nås bedst ved at opstille europæiske normer for tilladte niveauer, som skal gøres obligatoriske efter en periode af en rimelig længde, hvor de berørte virksomheder indfører de nødvendige kontrolforanstaltninger, hvorefter der opkræves bøder af en tilstrækkelig størrelse til, at de har en afskrækkende effekt på dem, der ikke overholder bestemmelserne. Desuden ville afgifterne alt for nemt blive dikteret af statens behov for merprovenu snarere end af den faktiske fare eller belastning fra udledningerne, hvorved afgiften ville virke mod hensigten.

1.2.2. ØSU betragter problemstillingen omkring regulering af CO2-udledningen og forebyggelsen af andre former for miljøforurening som værende for vigtig til, at målopfyldelsen må bringes i fare på grund af en sammenblanding med budgetpolitiske spørgsmål og statslige behov for merprovenu. ØSU slår til lyd for særskilte specifikke tiltag til opnåelse af en afgørende reduktion i luftforureningen og andre former for miljøbelastning ved at indføre obligatoriske udledningsgrænser for alle lande i Den Europæiske Union. Sådanne foranstaltninger vil være langt mere effektive end en energiafgift og rummer ikke samme risici for forvridninger i økonomien.

1.2.3. Beskatning er et upræcist styringsmiddel, der vil have en skadelig effekt på en lang række ikke-forurenende aktiviteter, og samtidig lade mange tunge forurenere gå fri uden nogen sanktioner. Det vil være fuldstændig virkningsløst med hensyn til at reducere miljøbelastningen.

1.2.3.1. Der er klart belæg for denne påstand. Benzin er et brændstof, der har været genstand for beskatning med enorme satser i samtlige medlemsstater; ca. 80 % af benzinprisen ved standeren er afgifter. Denne brandskatning har overhovedet ikke formået at dæmme op for den voldsomme tilvækst i antallet af motorkøretøjer på vore veje eller for forbruget af olieprodukter. Først med indførslen af udledningsgrænser blev der gjort noget effektivt for at reducere luftforureningen fra denne kilde.

1.2.4. Der er en klar fare for, at industribrancher, der skal betale energiafgift, i lighed med olieproducenterne simpelthen vælter afgiften over på forbrugerne i form af højere priser. Dette vil have en inflationsdrivende effekt og forringe mulighederne for at nedbringe ledigheden.

1.3. ØSU er også betænkelig ved en række specifikke bestemmelser i direktivforslaget:

1.3.1. I henhold til forslaget kan medlemsstaterne nedsætte eller yde en tilsvarende godtgørelse af afgiftsbeløbet, når virksomheden afholder investeringsudgifter til energibesparelser eller til en begrænsning af CO2-udledningen. Dette lægger op til misbrug og kan føre til skjult erhvervsstøtte.

1.3.2. Ifølge direktivforslaget vil en virksomhed, der som følge af afgiften er kommet i "alvorlige vanskeligheder" i konkurrencen med andre lande (i eller uden for EU), kunne indrømmes en afgiftslettelse fra sin regering. Der vil være tale om enten en sænkning af afgiftssatsen eller en fuldstændig midlertidig fritagelse; sidstnævnte vil være betinget af, at virksomheden har gjort en "betydelig indsats" for at spare energi eller for at nedsætte CO2-emissionerne. Dette kan skabe grobund for en absurd kædereaktion. F.eks. indrømmes et hollandsk firma en afgiftslempelse som følge af unfair konkurrence fra USA, hvorefter et portugisisk firma kræver afgiftsnedsættelse, fordi det nu påføres unfair konkurrence fra Holland.

1.3.3. Afgiftsordningen vil i den foreslåede form pålægge industrien uforholdsmæssigt høje omkostninger.

1.4. Den foreslåede afgift medvirker ikke til at nedbringe andre former for miljøforurening, hvoraf nogle repræsenterer en lige så stor eller større trussel for verden.

1.5. Det er ØSU's opfattelse, at hvis en sådan afgift indføres i den udformning, den har i direktivforslaget, vil den egentlige intention og det oprindelige formål snart blive tabt af syne af såvel regering som erhvervsliv med det resultat, at afgiften efterhånden vil blive betragtet som blot et yderligere middel til at øge statens skatteprovenu, og opfyldelsen af afgiftens angivelige målsætning vil ikke blive fremmet.

1.6. ØSU slutter op bag princippet om "forureneren betaler". Det mener imidlertid, at denne betaling skal opkræves i form af bøder for overskridelse af tilladte emissionsniveauer og ikke via skattesystemet.

1.7. For ØSU er miljøproblematikken af allerstørste vigtighed. Men problemerne vil kun kunne løses effektivt gennem vedtagelsen af en konsekvent, målrettet og bredspektret strategi, der blotlægger og kontrollerer forureningskilderne. Det er afgørende af hensyn til bevarelsen af vor klode, at en sådan strategi bringes på plads hurtigst muligt; forslag vedrørende en energiafgift (der vil være uden virkning) tjener blot til at lede opmærksomheden bort fra behovet for sådanne foranstaltninger og til at forsinke indførelsen af en systematisk og effektiv politik til imødegåelse af problemet.«

Begrundelse

Indførelse af en afgift til begrænsning af miljøforurening er ikke det mest effektive middel til tackling af dette problem.

Afstemningsresultat

For: 47, imod: 93, hverken for eller imod: 14.