Regionsudvalgets udtalelse om »Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget og kandidatlandene i Central- og Østeuropa om tiltrædelsesstrategier på miljøområdet: Udvidelsen med kandidatlandene i Central- og Østeuropa - en udfordring« (1999/C 51/06)

REGIONSUDVALGET har -

under henvisning til Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget og kandidatlandene i Central- og Østeuropa om »Tiltrædelsesstrategier på miljøområdet: Udvidelsen med kandidatlandene i Central- og Østeuropa - en udfordring« (KOM(98) 294 endelig udg.),

under henvisning til Kommissionens beslutning af 20. maj 1998 om i henhold til artikel 198 C, stk. 1, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab at anmode om Regionsudvalgets udtalelse,

under henvisning til præsidiets beslutning af 15. juli 1998 om at henvise det forberedende arbejde til Underudvalg 4 »Fysisk Planlægning, Bypolitik, Energi, Miljø«,

under henvisning til Kommissionens udtalelse af 16. juli 1997 om medlemsansøgningerne, Agenda 2000,

under henvisning til Regionsudvalgets udtalelse om »Virkningerne for Unionens politikker af udvidelse med ansøgerlandene i Central- og Østeuropa (Konsekvensanalyse)« (CdR 280/97 fin) (),

under henvisning til Regionsudvalgets udtalelse om »Den fælles landbrugspolitik og EU's udvidelse mod øst« (CdR 239/96 fin) (),

under henvisning til Regionsudvalgets udtalelse om »Meddelelse fra Kommissionen: Gennemførelse af Fællesskabets miljølovgivning« (CdR 437/96 fin) (),

under henvisning til Regionsudvalgets udtalelse om »Kommissionens forslag til Rådets direktiv om rammerne for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger« (CdR 171/97 fin) (),

under henvisning til Regionsudvalgets udtalelse om »Miljøpolitik i byer og kommuner« (CdR 393/97 fin) (),

under henvisning til EDC-Consultants' rapport »Compliance costing for approximation of EU environmental legislation in the CEEC«,

under henvisning til Amsterdam-traktaten,

under henvisning til Dobris-rapporten om miljøtilstanden i Europa, Det Europæiske Miljøagentur, 1998,

under henvisning til Underudvalg 4's forslag til Regionsudvalgets udtalelse (CdR 267/98 rev.), som blev vedtaget den 2. oktober 1998 med Hannu Penttilä som ordfører -

på den 26. plenarforsamling den 18.-19. november 1998 (mødet den 19. november) enstemmigt vedtaget følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Kommissionen vedtog den 20. maj 1998 sin meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om de miljøpolitiske tiltrædelsesstrategier i forbindelse med EU's udvidelse.

1.2. Med den kommende udvidelse af EU vil miljødimensionen indebære større udfordringer end ved nogen tidligere tiltrædelse. Ansøgerlandene har store miljøproblemer, og der er stor forskel mellem miljøbeskyttelsesniveauet i Central- og Østeuropa og situationen i EU. Dette skal ikke forstås sådan, at miljøproblemerne er løst i EU's nuværende medlemsstater: også her er der brug for en større miljøindsats. På den anden side besidder kandidatlandene udstrakte områder med næsten urørt natur, der vil yde et stort bidrag til den biologiske diversitet i hele Europa. At bevare disse fordele og samtidig udvikle og forvalte en økonomisk og miljømæssigt bæredygtig ramme vil være den store udfordring i de kommende år.

1.3. Kommissionen konkluderer i sin meddelelse om de miljøpolitiske tiltrædelsesstrategier i forbindelse med EU's udvidelse, at der på trods af de bestræbelser hen imod tilnærmelse på miljøområdet, der er gjort i alle ansøgerlandene, fortsat kræves en betydelig indsats, før miljøkravene kan honoreres fuldt ud. Man mener, at de nødvendige tiltag, der er af juridisk, administrativ og finansiel art, vil kræve betydelige menneskelige ressourcer.

1.4. Ud over miljøinvesteringer er der brug for at styrke miljøforvaltningen og udarbejde en detaljeret strategi. Der bør navnlig lægges vægt på forebyggende foranstaltninger, dvs. at hensyn til miljø og bæredygtig udvikling skal integreres i de forskellige sektorpolitikker, f.eks. transport, energi og landbrug. Der er behov for en omfattende finansiel strategi for at samordne aktiviteterne på de forskellige områder.

1.5. Man vil give ansøgerlandene mere information, vejledning og teknisk bistand til gennemførelse af miljøregelværket, bl.a. via netværkssamarbejde. Det er bl.a. et vigtigt mål at gennemføre videnskabelig forskning i form af samarbejdsprojekter eller som en fælles indsats for at lære, hvordan naturressourcerne kan forvaltes på en bæredygtig måde. Udvidelsesprocessen bør administreres således, at den bæredygtige udvikling kan realiseres i EU som helhed.

2. Generelle bemærkninger

2.1. Regionsudvalget betragter Kommissionens meddelelse om udvidelsen og miljøet som aktuel og meget tiltrængt.

2.2. Regionsudvalget mener, at miljøet er et af de vigtigste spørgsmål i udvidelsesforhandlingerne. Dette bør også afspejles i de konkrete forhandlinger. En forudsætning for medlemskab er, at kandidatlandene fuldstændigt overtager EU's miljøregelværk. De bør udarbejde et detaljeret lovgivningsprogram, et program for lovgivningens gennemførelse samt en finansiel strategi. Hvad angår håndhævelsen af lovgivningen er det vigtigt at få etableret og styrke en lokal og regional miljøforvaltning og sikre dennes handlekraft.

2.3. Der er behov for store miljøinvesteringer i ansøgerlandene i såvel teknologi som forvaltning. Effektivisering af datastyrings- og overvågningsprogrammer, omskoling af medarbejdere samt jorderhvervelse kræver også ressourcer. Kommissionen gav i Agenda 2000 tilsagn om støtte til ansøgerlandene, så de kan opfylde medlemskabsbetingelserne. Man bør sørge for, at alle investeringer i ansøgerlandene opfylder kriterierne i EU's miljøregelværk. For at harmonisere miljølovgivningen er der brug for finansiering fra private, nationale og internationale kilder. Mange af ansøgerlandene og EU's medlemsstater har bilaterale miljøfinansieringsprojekter.

2.4. Tiltrædelsesprocessen åbner også mulighed for at øge samarbejdet mellem Europas regioner. Ngo'er, erhvervslivets organisationer og navnlig virksomheder bør inddrages heri. Der har allerede i nogen tid været et livligt samarbejde på miljøforvaltningsområdet mellem mange kandidatlande og EU-lande. Opbygning af netværker mellem de lokale og regionale myndigheder og overførelsen af knowhow bør fremmes.

2.5. Tiltrædelsesprocessen bør ses som en god lejlighed til at forbedre både det europæiske og det globale miljøs tilstand. Heller ikke i ansøgerlandene må gennemførelsen af EU's gældende miljølovgivning betragtes som det endelige mål. Hensigten med EU's miljøpolitik, som den blev fastlagt i Amsterdam-traktaten i 1997, er at fremme en bæredygtig udvikling. Miljødimensionen bør integreres i alle politikområder, herunder transport, energiproduktion og landbrug. Disse spørgsmål er også relevante for EU's nuværende medlemmer.

3. Særlige bemærkninger

3.1. Miljøets almene tilstand i ansøgerlandene

Der er betydelige miljøproblemer i ansøgerlandene, selv om de siden begyndelsen af 1990'erne har udviklet deres miljølovgivning og forbedret deres rensningssystemer. Det er især vigtigt at tage højde for, at forureningen ikke kender til landegrænser og kan indvirke på miljøet over et stort område.

3.2. Luft

3.2.1. Især i slutningen af 1980'erne var CO2- og partikelemissioner et problem i mange industriområder. Navnlig i trekanten bestående af Østtyskland, Nordtjekkiet og den sydlige del af Polen var afbrændingen af brunkul årsag til skovdød og forsuring. Der har været et klart fald i emissionerne i løbet af 1990'erne, men mange steder bliver den kritiske grænse stadigvæk overskredet, og forsuringen fortsætter. Emissionerne spreder sig over store afstande og forårsager problemer langt væk fra emissionskilderne. Beskyttelse af luftens kvalitet hænger nøje sammen med industri, energiproduktion og transport. Beslutningerne på disse områder bør tage hensyn til miljøet og de langsigtede interesser.

3.2.2. I begyndelsen af 1990'erne overskred omkring halvdelen af de vigtigste østeuropæiske byer WHO's grænseværdier for luftkvalitet. Selv om situationen er blevet væsentligt forbedret i de senere år, er luftkvaliteten i de østeuropæiske byer fortsat dårligere end i de vesteuropæiske byer. Det er blevet anslået, at 40 % af de miljøinvesteringer, som er nødvendige for at opfylde EU's medlemsbetingelser, må bruges til bekæmpelse af luftforurening. Problemerne er størst i Bulgarien og Rumænien, men der er også betydelige problemer i Estland (hvor man producerer energi med den stærkt forurenende skiferolie), Polen (der producerer energi med kul), Tjekkiet (hvor industrien forurener luften) og Slovakiet. Nogle lande har udarbejdet handlingsplaner for de forurenede områder, men det vil være svært at lukke de forurenende anlæg.

3.2.3. Flere af ansøgerlandene har økonomiske vanskeligheder med at tilpasse deres raffinaderier til EU's nuværende og kommende kvalitetsstandarder for brændsel. I Letland, Litauen, Slovakiet og Ungarn begynder trafikken allerede at være en væsentlig kilde til luftforurening. I EU-landene er trafikken mange steder ved at være den værste luftforureningskilde. Man bør foregribe eventuelle problemer, der skyldes trafikken. I trafikplanlægningen bør der lægges vægt på at modernisere kollektivtrafikken og udvikle jernbanenettet i stedet for at bygge motorveje.

3.3. Vand

3.3.1. I mange ansøgerlande, bl.a. Litauen, Polen, Rumænien og Ungarn, er vandforureningen det største miljøproblem. Det urensede eller dårligt rensede spildevand fra byerne ødelægger vandkvaliteten i floderne og skaber overgødskning i havområder som Østersøen og Nordsøen. Mens fosforkoncentrationen siden 1980'erne er faldet i de vesteuropæiske floder, er den i samme periode steget i Østeuropa. Det vil være en krævende opgave at indføre og gennemføre princippet om integreret forvaltning af afstrømningsområder i de stater, der gennemløbes af store floder som Donau og Oder.

3.3.2. Det er et fælles europæisk problem, at nitratkoncentrationen i vandområderne er steget i løbet af de sidste 20-40 år. Hvad angår gennemførelsen af nitrat-direktivet synes ingen af ansøgerlandene at have gjort fremskridt af betydning, men nedgangen i landbrugsproduktionen på grund af den økonomiske krise har medført en nedgang i anvendelsen af gødningsstoffer.

3.3.3. Det er vigtigt at få etableret de fornødne forvaltningsstrukturer i ansøgerlandene for at begrænse den diffuse belastning af vandløbene. Der er også behov for forbedringer i de nuværende EU-lande. Man bør under harmoniseringsprocessen reformere lovgivningen i alle EU-lande, så forureningen fra diffuse kilder kan begrænses. Landbrugets udvikling har stor indflydelse på vandbeskyttelsens situation og på den biologiske diversitet. I forbindelse med udvidelsen bør der lægges en ny strategi for hele det europæiske landbrug på grundlag af princippet om en bæredygtig udvikling.

3.3.4. Det vil koste næsten en tredjedel af de miljøinvesteringer, som er nødvendige for at opfylde EU's medlemsbetingelser, hvis affalds- og drikkevandsforvaltningen skal bringes på linje med EU's krav. Dårligt drikkevand er et problem i bl.a. Bulgarien, Slovenien, Rumænien, Ungarn og Estland. Pesticider frygtes at true drikkevandskvaliteten i Litauen. Grundvandets kvalitet er også truet i mange EU-lande, især i Central- og Vesteuropa, bl.a. på grund af rigelig anvendelse af gødningsstoffer. Større investeringsprogrammer til forbedring af drikkevandskvaliteten og spildevandsrensning er planlagt eller i gang i de baltiske lande og i flere af de andre ansøgerlande.

3.4. Affald

3.4.1. Stigningen i mængden af husholdningsaffald er et fælles europæisk problem. Indtil nu har Central- og Østeuropa produceret en lille smule mindre affald pr. person end EU-landene, men når velstanden vokser, vil affaldsmængden sandsynligvis også vokse. Især er mængden af emballageaffald meget større i EU end i ansøgerlandene. Affaldsbehandlingen foregår i stor udstrækning på lossepladser, som i mange ansøgerlande ikke overvåges. I Bulgarien og Litauen opfylder affaldsforbrændingsanlæggene ikke EU's krav.

3.4.2. Specialaffald, jordbundsforurening og nedsivning af farlige stoffer i jordbunden og grundvandet er et problem i næsten alle ansøgerlande. I Polen produceres der store mængder industriaffald og i Tjekkiet er de gamle industriområder meget forurenede. Det vil koste ca. 20 % af miljøinvesteringsudgifterne at bringe affaldsbehandlingen på linje med EU's krav. Også de nuværende medlemsstater må lægge sig i selen for at opfylde det vigtigste mål for EU's affaldsbehandling, nemlig en reduktion af affaldsmængden. Der kræves fortsat en betydelig indsats, før ansøgerlandene har omsat Seveso-direktivet i praksis.

3.5. Nuklear sikkerhed og strålingsbeskyttelse

3.5.1. I alle landene er der for nylig blevet indført en grundlæggende lov om nuklear sikkerhed og strålingsbeskyttelse. De tilsagn, som Bulgarien (1993) og Litauen (1994), i overensstemmelse med aftalen med Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling (EBRD) om bidrag til nuklear sikkerhed, har givet om at lukke farlige anlæg, skal opfyldes. Skønt Slovakiet ikke har afgivet internationale løfter, står landet over for en tilsvarende udfordring, idet to reaktorer skal lukkes. Heller ikke i Estland bliver strålingsbeskyttelse taget tilstrækkelig alvorligt. Der er behov for supplerende retsakter, og det er vigtigt at bemærke, at størstedelen af regelværket skal overtages, også selv om landet ikke har nogen nuklear sektor.

3.6. Natur

3.6.1. I ansøgerlandene er der udstrakte områder med urørt natur, som har stor betydning for den biologiske diversitet i hele Europa. Der er betydelige naturværdier i alle ansøgerlande, f.eks. Karpaterne i Rumænien og Donau-deltaet, Sloveniens store artsrigdom, Bulgariens store beskyttede områder og de baltiske landes og Polens moser, skove, enge og strandområder. Kommissionen påpeger i sin rapport, at naturbeskyttelsen forvaltes relativt godt i ansøgerlandene, og det er vigtigt, at dette også fremover vil være tilfældet. Eftersom landene definerer naturbeskyttelsesområder forskelligt, fremgår disse områders reelle værdi først af deres målsætninger, forvaltning og geografiske udstrækning. Regionsudvalget opfordrer Kommissionen til at tilstræbe en indbyrdes tilpasning af medlemslandenes og ansøgerlandenes lovgivning om denne definition.

3.6.2. Naturbeskyttelsesområderne kan ikke i sig selv opretholde disse landes endsige hele Europas biologiske diversitet. Der bør i enhver økonomisk aktivitet tages størst muligt hensyn til bevarelsen af den biologiske diversitet. Kandidatlandenes biologiske diversitet kan delvis tilskrives et uudviklet land- og skovbrug. I mange regioner er naturværdierne nu truet, dels på grund af det mere intensive land- og skovbrug, dels som følge af bl.a. anlæggelsen af nye veje. EU finansierer i dag utallige projekter i ansøgerlandene, hvis indvirkning på den biologiske diversitet aldrig undersøges. I forbindelse med finansiering bør der altid kræves en omfattende miljøkonsekvensundersøgelse, hvor biologisk diversitet er en lige så vigtig faktor som andre miljøbeskyttelsesaspekter.

3.6.3. I mange ansøgerlande er en privatiseringsproces i gang, som kan true bevarelsen af beskyttede områder. Staterne bør på forhånd fastlægge klare regler for beskyttelsesværdige områder og kompensationer. Det skal også bemærkes, at de nuværende beskyttelsesområder ikke nødvendigvis opfylder direktiverne vedrørende »vilde fugle« og »naturtyper«. Mange EU-lande har haft store problemer med at gennemføre Natura 2000 netop på grund af de uafklarede spørgsmål om kompensation. Ansøgerlandenes naturbeskyttelseslovgivning bør opdateres og direktiverne vedrørende »vilde fugle« og »naturtyper« inkorporeres i den nationale miljølovgivning, som det er sket i Litauen.

3.6.4. Hvad angår naturbeskyttelse er der i ansøgerlandene behov for at styrke forsknings- og forvaltningsstrukturerne og udvikle data- og overvågningssystemer, så man ikke risikerer, at værdifulde arter eller værdifuld natur går tabt. Der mangler også pålidelige data i flere af de nuværende EU-lande. Generelt har man ret godt kendskab til, hvilke arter der findes i de enkelte europæiske lande - naturligvis afhængig af, hvilken artsgruppe der er tale om. Kendskabet til naturtyper er derimod mindre systematisk. Af ansøgerlandene skal Tjekkiet have ros for at have udarbejdet en oversigt over de enkelte arters levesteder.

3.6.5. Forvaltning er nødvendig for at beskytte visse naturtyper. Der er desuden brug for løbende overvågning. Alt dette kræver nye ressourcer hvert år. Ved hjælp af finansiering fra bl.a. LIFE-NATURE-programmet har ansøgerlandene også kunnet opbygge strukturer til udbredelse af kendskabet til naturen.

3.6.6. Det er vigtigt, at naturbeskyttelseslovgivningen styrkes i kandidatlandene, idet der tages hensyn til den biologiske diversitet inden for de forskellige forvaltningsområder. Ved tydeligt at fremhæve naturbeskyttelse som landenes trumfkort på miljøbeskyttelsesområdet og et eksempel for resten af Europa, kan der skabes en gensidig udvikling mellem EU's medlemsstater og ansøgerlandene.

3.7. Miljølovgivningen og ansøgerlandenes udviklingsbehov

3.7.1. Alle ansøgerlandene har en overordnet miljølov, men indholdet varierer meget. Ansøgerlandene er begyndt at omsætte EU's miljøregelværk til national lovgivning. Der er en temmelig udviklet miljølovgivning i bl.a. Polen, Litauen, Letland og Ungarn, mens der fortsat kræves en stor indsats, før EU's retsakter er inkorporeret i den nationale lovgivning i Bulgarien, Rumænien, Slovenien og Tjekkiet. Direktivet om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening (IPPC) er ét eksempel på en retsakt, som ingen af kandidatlandene hidtil har omsat til national lovgivning.

3.7.2. Ansøgerlandene har brug for en strategi og en realistisk tidsplan i forbindelse med harmoniseringen af lovgivningen. I de nationale lovgivningsprogrammer tages der ud fra en detaljeret vurdering af miljøtilstanden i de enkelte lande hensyn til prioriterede områder og lovgivnings- og forvaltningsmæssige mangler. I denne forbindelse har landene kunnet hente hjælp i EU's vejledning »Guide to the Approximation of the European Union Environmental Legislation«. Ud over at der skal være en rammelovgivning på miljøområdet, er det vigtigt, at de grundlæggende procedurer i ansøgerlandenes miljøforvaltning fungerer. I flere lande kræver gennemførelsen af lovgivningen betydelige investeringer samt nye eller omorganiserede institutionelle strukturer.

3.7.3. I Kommissionens hvidbog fra 1995 »Forberedelse af de associerede central- og østeuropæiske landes integration i Unionens indre marked« foreslås en miljølovgivning, som har direkte konsekvenser for det indre marked (dvs. en produktspecifik miljølovgivning). Af ansøgerlandene er det hidtil kun Ungarn, som fuldt ud har inkorporeret alle retsakterne i den nationale lovgivning, mens Estland, Letland, Litauen og Tjekkiet er kommet langt med arbejdet.

3.7.4. DISAE-faciliteten (Development of Implementation Strategies for Approximation in Environment) og TAIEX er udviklet med henblik på overførsel af EU's regelværk til den nationale lovgivning. Herudover vil der være adgang til investeringsteknisk bistand til projektudarbejdelse gennem PHARE-programmets LSI-facilitet.

3.8. Udviklingskrav til forvaltningen og videre perspektiver

3.8.1. I Kommissionens meddelelser er det blevet konstateret, at alle ti ansøgerlande, men nogle mere end andre, bør styrke den forvaltningsstruktur, som er en forudsætning for miljøforvaltningen. Dette skal ske på alle forvaltningsniveauer. Udarbejdelse og gennemførelse af miljølovgivning, overvågning af miljøtilstanden og fremme af en bæredygtig udvikling er nogle af de vigtigste opgaver for ansøgerlandenes miljøforvaltning.

3.8.2. Miljøministerierne udarbejder den fornødne miljølovgivning og fastlægger reglerne for de foranstaltninger, der er nødvendige i forbindelse med lovgivningens gennemførelse. Det er ofte de regionale og lokale myndigheder, der skal håndhæve lovgivningen. De har ansvaret for overvågning, tildeling af godkendelser og kontrol. I mange af landene forudsætter den nye lovgivning en fuldstændig modernisering af institutionerne og omskoling af medarbejderne. Der bør afsættes midler både til opbygning og styrkelse af miljøforvaltningsstrukturerne og til mere traditionelle investeringsprojekter. Alle ansøgerlande bør gøre en særlig indsats for at udvikle den regionale og lokale miljøforvaltning.

3.8.3. Et vigtigt bidrag til denne proces er samarbejdet og erfaringsudvekslingen mellem de nuværende 15 EU-landes lokale og regionale myndigheder, der har mangeårig erfaring og kompetence i miljøforvaltning, og de lokale og regionale myndigheder i ansøgerlandene, hvor denne kompetence er under opbygning.

3.8.4. Eftersom de lokale myndigheder påtager sig et stadig større ansvar for gennemførelsen af EU's miljølovgivning, ønsker Kommissionen at hjælpe kandidatlandenes byer til at deltage i de europæiske byers kampagne for en bæredygtig udvikling. Takket være dette netværk har byerne bedre muligheder for at udvikle sammenhængende økonomiske planer for gennemførelsen af den nye lovgivning. Princippet om en bæredygtig udvikling bør inkorporeres i lovgivningen og arbejdsmetoderne på de enkelte områder, f.eks. inden for handel og industri. Det er også vigtigt at tage højde for princippet om en bæredygtig udvikling i forvaltningen af de forskellige områder. Dette forudsætter uddannelse og information til arbejdstagerne og øget deltagelse fra borgernes side.

3.8.5. Under henvisning til, at kredsen af deltagere i de europæiske byers kampagne for en bæredygtig udvikling er blevet udvidet med lokale myndigheder i Central- og Østeuropa, opfordrer Regionsudvalget Kommissionen til at sikre langsigtet finansiel støtte til aktiviteter under de europæiske byers kampagne for en bæredygtig udvikling, og foreslår i den forbindelse, at der oprettes en fond for bæredygtige byer.

3.8.6. Støtte til miljøområdet og foranstaltninger til opbygning af institutioner styrkes gennem de nationale PHARE-programmer. Kommissionen ønsker også at hjælpe myndighederne i ansøgerlandene ved at udgive flere vejledninger. EU's uofficielle netværk IMPEL, der tager sigte på håndhævelse og gennemførelse af miljølovgivningen, blev grundlagt i 1992 med det formål at sætte fart på effektiviseringen af Fællesskabets miljølovgivning. Kommissionen er begyndt at opbygge et parallelt netværk i ansøgerlandene, der er tæt forbundet med IMPEL, og som udnytter dette netværks erfaringer med at gennemføre og implementere EU's miljølovgivning.

3.8.7. EU's programmer vedrørende forskning, teknologisk udvikling og demonstration spiller en stadig større rolle for inddragelsen af aktører fra de central- og østeeuropæiske lande. Samarbejdsnetværker for forsknings- og udviklingsaktiviteter med partnere i kandidatlandene vil lette og fremskynde det grænseoverskridende og tværfaglige miljøsamarbejde. Herudover vil miljøaktiviteterne i forskningsprogrammet for informationssamfundet (det femte rammeprogram) fremme samarbejdet mellem de nationale og lokale myndigheder, forskningsinstitutter og industrien i EU og i de central- og østeuropæiske lande. Desuden inddrages ansøgerlandene i Det Europæiske Miljøagenturs arbejde, navnlig i forbindelse med udarbejdelse af rapporter om miljøets tilstand i Europa og gennemførelse af den europæiske miljølovgivning.

3.9. Hvordan skal den finansielle udfordring tackles?

3.9.1. De samlede investeringsomkostninger i forbindelse med opfyldelse af miljøkravene vil sandsynligvis blive omkring 120 mia. ecu for alle ti ansøgerlande. Størsteparten af investeringsbehovet skyldes formentlig infrastrukturanlæg til begrænsning af luftforurening, vand- og spildevandsforvaltning og affaldshåndtering. Herudover vil der være behov for betydelige ressourcer til at opbygge og udbygge miljøforvaltningssystemer til sikring af en effektiv gennemførelse, overvågning, kontrol og reel efterlevelse af reglerne.

3.9.2. Kommissionens rapport øremærker desværre ingen midler til naturbeskyttelse i ansøgerlandene. Det er nødvendigt at kontrollere investeringsoverslagene, idet der tages hensyn til udgifterne til naturbeskyttelse. Da Irland blev medlem af EU, blev udgifterne i forbindelse med habitatdirektivet og til overvågning anslået til ca. 100 mio. irske pund eller omkring 10 % af de samlede miljøudgifter ved landets tiltrædelse, hvilket var en betragtelig andel.

3.9.3. Miljøet på den ene side og erhvervslivet og konkurrenceevnen på den anden kan kun trives samtidig, hvis miljøaspektet integreres fuldstændigt i de forskellige områdepolitikker og investeringsbeslutninger. Dette kan i praksis ske gennem at anvende fyldestgørende procedurer for miljøkonsekvensvurdering, håndhæve forsigtigheds- og »forureneren betaler«-princippet så strengt som muligt og udarbejde velunderbyggede videnskabelige vurderinger af alle investerings- og principbeslutninger. Det er ikke tilstrækkeligt at opfylde de juridiske krav: Der er behov for en langsigtet strategi, som bl.a. lægger vægt på energieffektivitet, mere miljøvenlige teknologier, minimal affaldsproduktion, kollektivtrafik og naturens egne grænser. Ansøgerlandene er nødt til at undersøge, hvordan de miljømæssige fordele ved den økonomiske tilbagegang kan bevares, når der igen kommer gang i økonomien.

3.9.4. EU tilbyder økonomisk støtte til ansøgerlandenes tiltrædelsesforberedelser via PHARE-programmet (1,5 mia. ecu pr. år). En større del af programstøtten end tidligere bør gå til infrastrukturinvesteringer, som kan gøre det muligt at opfylde miljøkravene, til regionale samarbejdsprojekter, som fastlægger målsætninger for gennemførelse af de vigtigste rammedirektiver om vand- og luftkvalitet og opfyldelse af internationale aftaler, samt til projekter, der har til formål at udvikle miljøforvaltningen. Ansøgerlandene har allerede kunnet opnå støtte gennem deltagelse i Life-programmet. Især hvad angår udvikling af miljøforvaltningen er det vigtigt at udnytte mulighederne i de finansielle førtiltrædelsesinstrumenter, som f.eks. institutionsopbygningen under PHARE-programmet, i et bredt samarbejde, som inddrager ekspertisen og erfaringerne på decentralt niveau.

3.9.5. Det er vigtigt at investere i beskyttelse af vandløb, men man bør fortsat udvikle teknologier til at rense spildevandet lokalt og ikke blot bygge store rensningsanlæg, der dog er nødvendige for at løse storbyernes spildevandsproblemer. Her bør man imidlertid også stræbe efter at udvikle en mere bæredygtig teknologi; bl.a. bør spildevandsslammet forvaltes på en sådan måde, at det ikke deponeres direkte på lossepladsen, og i forbindelse med byggeri bør nye systemer baseret på vandcirkulation og dobbelt vandforsyning tages i brug i nye bygninger.

3.9.6. Kommissionen har for perioden 2000-2006 afsat ca. 500 mio. ecu om året til landbruget og udviklingen af landdistrikterne som førtiltrædelsesstøtte. Man bør frem for alt prøve at skabe et bæredygtigt landbrug i ansøgerlandene i stedet for et intensivt landbrug som i EU i dag. Landbruget i ansøgerlandene er fortsat temmelig ekstensivt, og der anvendes få kemikalier. Disse lande bør i deres udvikling springe over landbrugets industri- og kemikaliefase.

3.9.7. Det strukturpolitiske instrument for førtiltrædelsesbistand ISPA (1 mia. ecu om året) er beregnet på forbedring af infrastrukturen på transportområdet og miljøinvesteringer (i perioden 2000-2006). På transportområdet indebærer dette, at der i kandidatlandene udvikles bæredygtige transportmetoder og transporttjenester, f.eks. banetransport, transport ad vandvejen, offentlig transport og integrering af forskellige transportformer (intermodalitet). Realiseringen af disse mål bør også fremmes med finansiering fra EU's udviklingsbanker (EIB, EBRD). Inden for rammerne af PHARE's transportprogram har man iværksat et projekt, der skal afbøde virkningerne af transportrelaterede miljøproblemer gennem regionalt samarbejde. Samordningen af INTERREG og PHARE bør fremmes.

3.9.8. Regionsudvalget lægger vægt på, at de lokale og regionale myndigheder i ansøgerlandene får mulighed for at spille en aktiv rolle i gennemførelsen af indsatsen under ISPA, dels ved at deltage i eller selv iværksætte konkrete projekter, dels ved fast repræsentation i de udvalg, som skal overvåge og evaluere indsatsen.

3.9.9. Ansøgerlandene bør udarbejde en omfattende finansiel strategi og detaljerede retningslinjer. EU's støtte fungerer som en katalysator og bør altid kombineres med national finansiering og gerne anden finansiering, f.eks. fra internationale finansieringsinstitutter.

4. Konklusion

4.1. Efter Regionsudvalgets opfattelse er miljøet et af de vigtigste spørgsmål i udvidelsesforhandlingerne. Udvidelsen åbner store muligheder for at forbedre miljøets tilstand i Europa. Målet bør være en bæredygtig udvikling, som nås ved at implementere miljølovgivningen og integrere miljøaspektet på alle områder, f.eks. inden for transport, energiproduktion og landbrug. Overtagelsen af EU's miljøregelværk er altså ikke det endelige mål, men blot et foreløbigt mål på vejen mod en mere bæredygtig udvikling i Europa.

4.2. Regionsudvalget mener, at det vigtigste er at styrke ansøgerlandenes miljøforvaltning, fremme miljøspørgsmålene og sprede knowhow om en bæredygtig udvikling.

4.3. Regionsudvalget understreger, at det er meget vigtigt at overvåge miljøtilstanden og informere om resultaterne. Dette kan også være med til at skabe større miljøbevidsthed blandt borgerne, og dermed kan den bæredygtige udvikling inddrages i alle samfundsspørgsmål.

4.4. Regionsudvalget er enig med Kommissionen i, at der bør lægges særlig stor vægt på at udvikle den regionale og lokale miljøforvaltning i ansøgerlandene. Tiltrædelsesstrategierne har stor betydning på det lokale og regionale niveau. Miljølovgivningen udarbejdes ganske vist på det nationale niveau, men gennemførelsen foregår lokalt. Det er som regel de regionale og lokale myndigheder, der har ansvaret for håndhævelsen, og som sørger for overvågning, tildeling af godkendelser og kontrol. I mange af landene forudsætter den nye lovgivning, at de eksisterende institutioner omorganiseres og medarbejderne omskoles. Der bør afsættes midler til at opbygge og styrke miljøforvaltningsstrukturerne, men også til at støtte de mere traditionelle investeringsprojekter.

4.5. Regionsudvalget opfordrer derfor til, at der gøres en særlig indsats for at styrke samarbejdet og erfaringsudvekslingen mellem de decentrale myndigheder i henholdsvis ansøgerlandene og de 15 medlemsstater med henblik på at styrke den administrative kapacitet i gennemførelsen og forvaltningen af miljølovgivningen. Regionsudvalget opfordrer ligeledes Kommissionen til at sikre, at de decentrale myndigheder i ansøgerlandene tidligt får en aktiv rolle i alle faser af tilrettelæggelsen og gennemførelsen af tiltrædelsesstrategierne på miljøområdet.

4.6. Regionsudvalget mener, at forbedringen af luftkvaliteten er et af de vigtigste spørgsmål i ansøgerlandene, og at man må arbejde for dette ved at påvirke industrien, energiproduktionen og transportsektoren. Direktivet om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening må gennemføres.

4.7. Regionsudvalget mener, at affalds- og spildevandsbehandlingen kun kan bringes på linje med EU's miljøkrav med omfattende investeringer. Regionsudvalget mener dog, at man bør tilstræbe bæredygtige løsninger i opbygningen af nye systemer.

4.8. Efter Regionsudvalgets opfattelse åbner udvidelsen gode muligheder for at forbedre overflade- og grundvandets tilstand i hele Europa. Dette kan dels ske ved at stramme lovgivningen, bl.a. nitratdirektivet, skabe forvaltningsplaner for afstrømningsområderne og lovgivning om forurening fra diffuse kilder, dels ved at iværksætte nye innovative projekter.

4.9. Regionsudvalget er bekymret over den store affaldsmængde i Europa. Regionsudvalget mener, at man med alle midler bør stræbe efter, at udvidelsen ikke fører til en stigning i affaldsmængden i ansøgerlandene, men til en reduktion i de gamle medlemsstater. De økonomiske instrumenter bør anvendes mere resolut for at løse problemet. Det må desuden sikres, at den fri konkurrence og den fri bevægelighed for varer ikke skaber en miljøpolitisk skævvridning under ansøgerlandenes tilpasningsproces.

4.10. Regionsudvalget anser problemerne omkring strålingsbeskyttelse og nuklear sikkerhed for meget alvorlige. De farlige anlæg i kandidatlandene skal ubetinget lukkes.

4.11. Regionsudvalget mener, at der bør sættes større fokus på naturbeskyttelse og bevarelse af den biologiske diversitet. At der i dag eksisterer et forholdsvis godt netværk af beskyttede områder i kandidatlandene betyder ikke uden videre, at denne situation vil vare ved. Man bør være forberedt på eventuelle nye jordbesiddelsesforhold. Der bør i alle økonomiske aktiviteter ikke blot tages hensyn til beskyttede områder, men i videst mulige omfang også til bevarelsen af den biologiske diversitet. Det høje beskyttelsesniveau for naturtyper og arter i ansøgerlandene bør opretholdes. Forvaltning er nødvendig for at beskytte mange naturtyper. Der er desuden brug for løbende overvågning. Alt dette kræver nye ressourcer hvert år. Der bør afsættes tilstrækkelige midler til naturbeskyttelsesinvesteringer (i gennemsnit ca. 10 % af miljøinvesteringsudgifterne).

4.12. Regionsudvalget mener, at de økonomiske konsekvenser og investeringsbehov i forbindelse med udvidelsen bør klarlægges bedre ved hjælp af lokal ekspertise samt ved at basere overslagene på alternative valg, der bygger på en bæredygtig udvikling. Der bør i planerne tages højde for de alternative beskæftigelsesmuligheder ved en bæredygtig udvikling. Desuden bør en større del af investeringerne gå til planlægning og udvikling, så man får et fornuftigt grundlag at bygge aktionerne på. Investeringerne bør også omfatte midler til evaluering og overvågning af projekternes virkninger. Man bør skabe et system, hvor man kan undgå fejl og lære af de fejl, som tidligere er begået.

4.13. Efter Regionsudvalgets opfattelse bør udvidelsens indvirkning på miljøet vurderes med udgangspunkt i en bæredygtig udvikling. Ansøgerlandene bør i deres udvikling og deres tilgang til miljøspørgsmålene ikke skematisk stræbe efter at kalkere EU-landene. Det er bedre at undersøge, hvordan man kan komme et skridt foran EU's medlemsstater. Dette kan ofte lade sig gøre med de samme menneskelige og finansielle ressourcer. I EU-landene er der betydelige miljøproblemer, som lovgivningen i nogle tilfælde synes at stå temmelig magtesløs overfor.

4.14. Regionsudvalget mener, at man bør stræbe efter at bevare den gennemgående gode kollektivtrafik i ansøgerlandene og videreudvikle denne. På denne måde kan man undgå en kraftig stigning i antallet af biler, som desværre er skudt kraftigt i vejret i mange ansøgerlande. En velafbalanceret kombination af alle transportformer (jernbanetransport, transport ad vandvejen, lufttransport og vejtransport) vil bidrage til en bæredygtig transportstrategi i alle kandidatlandene.

4.15. Regionsudvalget mener, at ansøgerlandene bør satse på et bæredygtigt landbrug, så det intensive landbrugs fejl ikke gentages i ansøgerlandene.

4.16. Regionsudvalget understreger, at der er brug for støtte til opbygningen af netværker mellem regioner og kommuner i Europa. Man bør udvikle et reelt samarbejde inden for og mellem forvaltningsområderne.

4.17. Efter Regionsudvalgets opfattelse bør man tilstræbe et overordnet perspektiv i miljøstrategierne i forbindelse med udvidelsen. Meddelelsen fremhæver betydningen af lovgivning og finansiering. Lovgivningen må absolut bringes i orden. Hvad finansieringen angår er det vigtigt, at pengestrømmen anvendes til at fremme en bæredygtig udvikling.

4.18. Regionsudvalget mener, at uddannelse spiller en vigtig rolle, hvis man vil forbedre miljøets tilstand og gøre borgerne mere miljøbevidste.

Bruxelles, den 19. november 1998.

Manfred DAMMEYER

Formand for Regionsudvalget

() EFT C 64 af 27.2.1998, s. 48.

() EFT C 116 af 14.4.1997, s. 39.

() EFT C 244 af 11.8.1997, s. 43.

() EFT C 180 af 11.6.1998, s. 38.

() EFT C 180 af 11.6.1998, s. 22.