29. 12. 86 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 333/39 
Udtalelse om den finansielle integration i Fællesskabet 
(86/C 333/11) 
Det økonomiske og sociale Udvalg besluttede den 19. december 1985 i henhold til forretnings­
ordenens artikel 20, stk. 4, at fremsætte udtalelse om ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets sektion for økonomiske og finansielle 
anliggender, som udpegede Francesco C. Drago til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse 
den 15. juli 1986. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 241. plenarforsamling, den 27. november 
1986, med meget stort flertal for, ingen stemmer imod og fire stemmer hverken for eller 
imod, følgende udtalelse: 
1. Generelle bemærkninger 2. Den juridisk-institutionelle referenceramme 
1.1. Udvalgets hensigt med at udarbejde en udtalelse 
om finansiel integration er at anspore Kommissionen 
og Rådet til at fortsætte bestræbelserne på at liberalisere 
kapitalbevægelserne i Fællesskabet ved at vedtage de 
direktiver, der er nødvendige for at iværksætte 
artikel 67 i EØF-traktaten. 
I denne forbindelse beklager Udvalget, at det ikke er 
blevet hørt om dette spørgsmål, og det forbeholder 
sig ret til at give udtryk for sine synspunkter i en 
initiativudtalelse. 
1.2.- Udvalget finder, at den finansielle integration 
inden for Fællesskabets område bør sætte den finansiel­
le sektor i stand til direkte at understøtte den realøkono­
miske udvikling ved at fremme en ensartethed i de 
finansielle instrumenter, der kan lette udbuddet via 
efterspørgselsstimuleringer. 
Integrationsprocessen bør bygge på et sæt af foran­
staltninger, som gradueres i iværksættelsesfasen, inten­
siveres over tiden og indpasses konsekvent i harmonise­
ringsprocessen. 
1.3. Da Det europæiske Fællesskab er et område, der 
er åbent over for international handel, bør det betragte 
finansiel integration som en forudsætning for at kunne 
udfylde denne rolle og samtidig som et afgørende skridt 
mod valutarisk enhed. I denne sammenhæng er en 
erklæring om fri etableringsret ikke i sig selv en tilstræk­
kelig forudsætning for at kunne gøre konkrete frem­
skridt. 
En bedre basis for de valutariske og finansielle relatio­
ner mellem større zoner i verdensøkonomien er i øvrigt 
en forudsætning for en mere hensigtsmæssig faktorallo­
kering og en højere samfundsøkonomisk vækstrate. I 
denne sammenhæng bør Fællesskabets medlemsstater i 
forbindelse med koordineringen af deres valutapolitik 
arbejde for, at Kommissionens rolle i dialogen mellem 
de store internationale valutaområder cementeres. 2.1. Udvalget påpeger, at virkeliggørelsen af et 
finansielt Europa, der ikke bygger på en lovgivning, som 
finder direkte anvendelse, kræver, at der iværksættes 
foranstaltninger, der kan fjerne hindringerne for en reel 
liberalisering. 
2.2. Varers og personers frie bevægelighed begrænses 
fortsat i vidt omfang af restriktioner for den frie udveks­
ling af tjenesteydelser og frie kapitalbevægelser. Så 
længe det interne marked ikke er en realitet, betyder 
dette, at den frie bevægelighed på de nævnte områder 
kun vil være partiel, fordi den begrænses af politiske 
handlinger og beslutninger, som i praksis blokerer for 
integrationsprocessen i Det europæiske Fællesskab. 
2.3. Det følger heraf, at målsætningerne i EØF-trak-
tatens artikel 2, som skal søges realiseret ved hjælp af 
de foranstaltninger, der er omhandlet i artikel 3, litra c), 
samt målsætningerne i artikel 67, nu må realiseres gen­
nem specifikke handlinger fra Rådets side under anven­
delse af artikel 69, som allerede har givet impulser til 
liberalisering af kapitalbevægelserne i 1960 og i 1962. 
2.4. Denne liberalisering er ikke absolut, da en med­
lemsstat kan påberåbe sig traktatens artikel 73, 108 og 
109 — som alle finder generel anvendelse — og på 
grund af stand-still-klausulen i artikel 71. Dette kan 
imidlertid ikke retfærdiggøre, at beskyttelsesklausuler, 
som er indført med henblik på svingende situationer, 
efterhånden er blevet så udbredte, at de er uforenelige 
med den institutionelle udvikling i EF. 
2.5. Fællesskabets organer bør sikre, at overvågning 
og harmonisering af medlemsstaternes økonomiske po­
litik fører til bedre økonomisk konvergens og fremmer 
væksten. Dette bør indebære, at beskyttelsesklausulerne 
kun anvendes i ganske særlige tilfælde og rent forbigå­
ende, samt at man ved hjælp af Fællesskabets finansie­
ringsmekanismer kan bidrage til at rette op på ulighed-
Nr. C 333/40 De Europæiske Fællesskabers Tidende 29. 12. 86 
erne i de enkelte medlemsstaters situation og på 
skævhederne mellem regionerne. 
2.6. »For så vidt angår kapitalbevægelserne mellem 
medlemsstater og tredjelande« indebærer en optimal 
finansiel integration i Europa også en styrkelse af be­
stræbelserne på »en gradvis samordning af medlemssta­
ternes valutapolitik« (EØF-traktatens artikel 70, stk. 1). 
2.7. I denne sammenhæng betyder »integration« 
ikke, at de supranationale organers beføjelser udvides, 
ved at der på visse områder skal afgives national suve­
rænitet, men derimod at medlemsstaterne kan opvise 
større effektivitet ved at anvende fælles instrumenter 
end ved at optræde isoleret. Den omstændighed, at 
der fortsat er hindringer af institutionel art på det 
valutariske område, bør ikke føre til, at man trækker 
tiden ud med hensyn til at finde frem til fælles løsninger, 
som ikke nødvendigvis er institutionelle, selv om de 
ikke altid kan være lige fuldkomne. 
2.8. Den fortsatte tilstedeværelse af juridiske hin­
dringer udgør et yderligere problemkompleks. Med 
hjemmel i EØF-traktatens principper om fri etablerings­
ret og fri udveksling af tjenesteydelser — principper, 
som finder direkte anvendelse — bør EF's organer drage 
omsorg for, at enhver restriktion, som stadig måtte 
eksistere, ophæves. 
På basis af bl.a. artikel 57, stk. 2, hvis indhold blev 
yderligere befæstet ved Det europæiske Råds be­
slutninger i december 1985, bør EF's organer fremme 
realiseringen af disse friheder gennem egnet samord­
ning. 
3. Indbyrdes forenelighed af medlemsstaternes økono­
miske politik samt fuldførelsen af det interne 
marked 
3.1. Udvalget finder, at de faktorer, som i anden 
halvdel af 1960'erne medførte en vending i liberalise­
ringsprocessen og førte til en segmentering af markeder­
ne (nogle åbne for alle varer, andre kun for udvalgte 
varer), er blevet fortrængt af senere ændringer og af 
visse positive resultater i den europæiske økonomi. 
3.2. I løbet af 1980'erne har den mere effektive koor­
dinering af medlemsstaternes økonomiske og valutari­
ske politik takket være en fælles zone med større valuta­
stabilitet — og fortsatte institutionelle hindringer til 
trods — muliggjort en betydelig tilnærmelse af med­
lemsstaternes makroøkonomiske resultater. 
3.3. Samtidig har erfaringerne fra 1970'erne afsløret 
begrænsningerne ved de valutarestriktioner, der blev gennemført i visse medlemsstater, og vist, at det ikke 
kan lade sig gøre at finde en tilfredsstillende og varig 
løsning på problemerne i tilknytning til de eksterne 
bindinger, hvis man ikke vil opgive målsætningerne for 
den interne økonomiske politik. 
3.4. I løbet af de seneste tre år har en større konver­
gens i de økonomiske resultater gjort det muligt mere 
konsekvent at arbejde mod europæisk integration og 
fri bevægelighed for varer og tjenesteydelser. Tiden 
er derfor moden til at gennemføre en stabil finansiel 
integrationsproces i Europa ved siden af valutazonen 
og den økonomiske og handelsmæssige integration. 
3.5. Udvalget konstaterer, at en ulige og asymmetrisk 
fordeling af de finansielle transaktioner i en gruppe af 
indbyrdes afhængige økonomier i det lange løb vil 
skade mulighederne i en samlet europæisk økonomi og 
retfærdiggøre, at kapitalen søger hen, hvor de økonomi­
ske og finansielle hindringer er mindst og aflønningen 
dermed større. Dette fænomen registreredes i de første 
år af 1980'erne, hvor kapital i massive mængder søgte 
fra Europa til USA, hvor den opnåede en bedre afløn­
ning, men også samtidig lettede strukturrationaliserin­
gen inden for det amerikanske erhvervsliv. 
3.6. De udviklingsforløb, som i øjeblikket bidrager 
til, at de eksterne bånd (prisudviklingen for råstoffer 
og dollarkursen) ikke længere er så snærende for med­
lemsstaterne, har i øvrigt ikke kun en gunstig indflydelse 
på betalingsbalancerne, men skulle også tilskynde de 
lande, hvis betalingsbalanceproblemer er størst, til at 
foretage korrektioner, som åbner op for en hurtig grad­
vis afvikling af beskyttelsesklausuler. 
3.7. I så henseende vil Udvalget gerne understrege 
vigtigheden af de foranstaltninger, der skal sikre den 
gradvise fuldendelse af det interne marked i tidsrummet 
frem til den 31. december 1992. I henhold til Luxem­
bourg-aftalen tager disse foranstaltninger sigte på at 
skabe »et område uden indre grænser med fri bevægelig­
hed for varer og tjenesteydelser og kapital ...«. 
Kommissionens hvidbog danner her et udmærket ud­
gangspunkt. Som bemærket af Udvalget i udtalelse CES 
1019/85 fremhæves beslutningstagning med kvalificeret 
flertal her som et politisk valg, der bør udstrækkes 
til også at omfatte beslutninger på det skattepolitiske 
område. 
4. Finansiel innovation, valutapolitik og stabilitet på 
markederne. 
4.1. Rådet har vedtaget en række direktiver med 
mere eller mindre direkte relation til den finansielle 
integration (f.eks. fremme af etableringsretten og fri 
29. 12. 86 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 333/41 
udveksling af tjenesteydelser, koordinering af kreditin­
stitutters adgang til at optage og udøve virksomhed, 
betingelser for værdipapirers optagelse til notering på 
børser). Der er imidlertid ikke taget nogen konkrete 
skridt for at løse hele problemet omkring finansiel 
innovation, som med udgangspunkt i euro-markedet 
har affødt et mobilt og universelt grænseoverskridende 
kapitalmarked uden officielle reguleringer. 
4.2. Disse strukturændringer, der afspejler inflatio­
nens virkning på de finansielle strømme, er resultatet 
af et samspil af markedskræfterne og officielle økono-
misk-politiske indgreb. 
Denne periode har været karakteriseret ved manglende 
valutakursstabilitet, fluktuerende rente og uhæmmet 
offentlig gældsætning sammen med usmidig offentlig 
regulering af penge- og finansmarkederne, hvilket har 
medført en søgen efter bedre aflønning for og større 
spredning af finansielle placeringer. 
4.3. Den igangværende internationalisering af inter-
bankmarkederne og skabelsen af stadig mere avancere­
de finansieringsinstrumenter kan få direkte betydning 
for medlemsstaternes valutapolitik, for de arbejds-
pladsskabende investeringer samt for udviklingen i ver­
denshandelen og -økonomien. 
4.4. Det bliver stadig vanskeligere at trække en klar 
skillelinje mellem penge og andre finansielle aktiver og 
mellem bankers formidling af lån og direkte udlån, og 
andre faktorer kan påvirke kontrollen med medlemssta­
ternes monetære aggregater. Udvalget opfordrer derfor 
EF-institutionerne til at arbejde for finansiel integra­
tion, idet det samtidig gør opmærksom på innovatio­
ners mulige påvirkning af de nationale myndigheders 
pengeforvaltning og af markedsstabiliteten. 
4.5. Risikoen for at tabe i stabilitet, hvad der vindes 
i effektivitet inden for den finansielle sektor, bør i øvrigt 
fjernes via en koordineret overvågeise af kvaliteten i 
forvaltningen, og ved at der føres en valutapolitik, som 
såvel med hensyn til mål som midler er tilpasset de nye 
forhold. 
5. Liberalisering af kapitalbevægelserne i Fællesskabet 
5.1. Mangelen på fremskridt i integrationen af de 
nationale kapitalmarkeder står i modsætning til den 
betydelige udvikling i det internationale finansielle sam­
kvem, som har fundet sted uden for de nationale ram­
mer, navnlig via euro-markedernes ekspansion. Denne mangel på fremskridt kan især forklares ved de 
nationale myndigheders ønske om at bevare kontrollen 
med styringen af den nationale pengepolitik. Da penge­
politikken ofte er undergivet de begrænsninger, beta­
lingsbalancen sætter, støtter den sig i visse lande på en 
kontrol med de internationale kapitalbevægelser. 
5.2. Der har således ikke blot været tale om en 
blokering af liberaliseringen af kapitalbevægelserne i 
visse lande, men også undertiden om en tilbagegang, 
når visse lande har påberåbt sig sikkerhedsklausulerne 
i Rom-traktaten for at træffe restriktive foranstaltning­
er og dermed fravige de liberaliseringsforpligtelser, der 
ligger i direktiverne. Udvalget finder, at denne udvik­
ling, selv om den er iværksat i forståelse med Kommis­
sionen, er gået videre, end det har kunnet begrundes i 
de reelle behov for beskyttelse af betalingsbalancen i de 
lande, som har haft problemer med balancen på deres 
regnskab over for udlandet. 
5.3. Med sigte på en bedre forståelse og dialog mel­
lem de vigtigste valutazoner med hensyn til kursen for 
valuta- og rentepolitikken og med henblik på at styrke 
den økonomiske og den finansielle integration indbyr­
des har Fællesskabet meget passende taget initiativ til 
en gradvis, men fuldstændig liberalisering af kapitalbe­
vægelserne. 
5.4. Skal dette mål nås, er det efter Udvalgets mening 
nødvendigt, at EF-lovgivningsprocessen hurtigst muligt 
genoptages, og at de nødvendige direktiver vedtages 
efter et tidsskema, som er foreneligt med de forskellige 
etaper i fuldførelsen af det interne marked. 
I dette øjemed bør det første liberaliseringssignal, som 
er at finde i Rådets direktiv (l) om langfristede handels-
kreditter, erhvervelse af værdipapirer, såvel børsnotere­
de som ikke børsnoterede, samt værdipapirers adgang 
til kapitalmarkedet, opfølges på følgende måde: 
— borgerne i medlemsstater, hvor der findes restriktio­
ner, og beslutningstagerne i den offentlige og private 
sektor må sikres lige vilkår med hensyn til frit at 
kunne investere og spare op, 
— Kommissionen må nøje overvåge, at enhver form 
for valutarestriktion, for så vidt angår løbende 
transaktioner f.eks. i forbindelse med turisme, studi­
er, lægebehandling, sundhedspleje samt handel, op­
hæves, og, 
— erhvervslivet må have mulighed for at operere med 
en valutabalance, således at de kan reducere åbne 
valutapositioner og nedbringe omkostningerne til 
dækningsinstrumenter, 
(') Forslag til Rådets direktiv om tredje ændring af første direktiv 
om gennemførelse af artikel 67 i EØF-traktaten (liberalisering 
af kapitalbevægelser) (KOM(86) 326), vedtaget af Rådet den 
17. november 1986. 
Nr. C 333/42 De Europæiske Fællesskabers Tidende 29. 12. 86 
— udvidelse af bosiddende beslutningstageres aktiv­
portefølje og fornyet undersøgelse af begrænsningen 
af restriktionerne på institutionelle investorers mu­
ligheder for at investere i finansielle aktiver, 
— forbedret cirkulation af finansielle aktiver på euro­
pæisk plan. 
5.5. Disse løsninger, der vil være nemmere at føre 
ud i livet under et økonomisk opsving, skulle gøre det 
muligt for Fællesskabet i sin helhed: 
— at gøre det valutariske og finansielle og dermed det 
kommercielle EF mere åbent, 
— at fremme tilførslen af risikovillig kapital og, hvor 
det er muligt, kanalisere opsparingen over i er­
hvervsinvesteringer, som frembyder bedre ind­
tjeningsmuligheder, 
— at nedbryde kunstige barrierer i de forskellige seg­
menter af markederne i medlemsstaterne og inden 
for selve markederne, 
— at øge konkurrencen mellem kreditformidlere og 
give sparere og investorer større valgfrihed, 
— at fremme de små og mellemstore virksomheder ved 
at give dem lettere adgang til risikovillig kapital og 
derved afbøde nogle af de handicaps, de har i for­
hold til de større virksomheder, som bedre kan 
håndtere de finansielle lovgivningsmæssige og skat­
temæssige sider. 
5.6. Udvalget finder videre, at Fællesskabet bør tilla­
de, at der i større omfang trækkes på samtlige disponi­
ble finansieringsinstrumenter for at afbøde de virkning­
er, som kapitaludstrømning som følge af portefølje­
justeringer eller spekulation har på monetære variabler 
og på valutakurserne. Alt i alt skulle en liberalisering 
af kapitalbevægelserne øge Fællesskabets økonomiske 
potentiel ved indadtil at lette løsningen af strukturpro­
blemerne og afhjælpe de regionale uligheder og ved 
udadtil at hjælpe lande med at erhverve kapital eller 
blot med at deltage i internationale kapitalformidlings-
forretninger. 
6. Foranstaltninger inden for området finansielle 
tjenesteydelser 
6.1. Skal der opnås en tilfredsstillende finansiel inte­
gration, kræver dette tilstedeværelsen af de rette forud­
sætninger for en effektiv konkurrence inden for finan­
sielle tjenesteydelser: banker, børser, forsikrings- og 
investeringsforeninger. Hvis der skal gennemføres en 
rimelig grad af harmonisering, er det nødvendigt at 
fremme prioriterede foranstaltninger i disse sektorer, 
specielt på det administrative og skattepolitiske om­
råde. 
6.2. Efter Udvalgets mening kræver en bedre integra­
tion af de forskellige bankmarkeder, at de respektive lovbestemmelser tilnærmes. I den forbindelse kan prin­
cippet om gensidig anerkendelse, under visse omstæn­
digheder, og hvis visse betingelser sikres opfyldt, som 
et første skridt givetvis lette realiseringen af mål­
sætningerne i Rom-traktaten. Dette vil kunne lade sig 
gøre, for så vidt angår de frie varebevægelser. Samme 
princip vil ligeledes kunne finde anvendelse i forbindelse 
med kontrol af den økonomiske aktør på den frie 
etableringsrets og den frie tjenesteudvekslings område, 
om fornødent gennem en passende harmonisering, der 
bl. a. skal dæmme op for en konkurrenceforvridning 
mellem økonomiske aktører. 
Med hensyn til regler vedrørende pengeinstitutter skal 
Udvalget på dette sted fremhæve vigtigheden af direkti­
verne fra 1977 og 1983 vedrørende koordinering af 
de nationale lovgivninger på det bankmæssige område 
samt initiativer vedrørende strukturen i bankernes års­
regnskaber, egenkapital, kontrol med større risici o.a. 
63. Udvalget finder det i øvrigt rigtigt at fremme en 
integreret anvendelse af elektroniske pengeoverførsels-
systemer. Men det er vigtigt på dette område at skelne 
mellem den tekniske infrastruktur, som der er mulighed 
og behov for at standardisere, og selve ydelsen af tjene­
ster, som fortsat skal falde ind under den frie konkur­
rence. 
6.4. I værdipapirsektoren har den igangværende lov­
harmonisering langt fra skabt et marked, hvor værdipa­
pirer frit kan omsættes og nyde samme skattemæssige 
behandling. 
Integrationsprocessen på det finansielle område kræver, 
at der sideløbende med en liberalisering af kapitalbevæ­
gelserne tages specielt følgende initiativer: 
— en gradvis nedbrydning af den afskærmning, der er 
mellem børserne i EF, 
— lempeligere adgang for aktier, for hvilke betingelser­
ne for optagelse til notering på en aktiebørs er 
opfyldt i én medlemsstat. 
6.5. Udvalget kan forstå, at IDIS-systemet skal sikre 
en indbyrdes forbindelse af børsdata. Det egentlige mål 
er dog fortsat en liberalisering af værdipapirtransak­
tioner. 
Med hensyn til det primære marked kræver Udvalget, 
at aktier, der er emitteret af selskaber hjemmehørende 
i medlemsstaterne, skal kunne emitteres på kapitalmar­
kederne i de øvrige medlemsstater. 
6.6. På forsikringsområdet bør retten til frit at ud­
veksle tjenesteydelser, først og fremmest uden for livs-
forsikringsområdet, gøres til en realitet. De forslag, 
Kommissionen har fremsat, bør tages op igen. 
29. 12. 86 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 333/43 
6.7. Udvalget konstaterer til sin tilfredshed, at direk­
tivet om investeringsforeninger og direktivet om libera­
lisering af transaktioner med emitterede aktier er blevet 
vedtaget. 
Efter Udvalgets mening yder disse direktiver et betyde­
ligt bidrag til gennemførelsen af det interne marked, 
eftersom de indebærer, at der fastsættes fælles mini-
mumsnormer for investeringsforeningers godkendelse, 
tilsyn, struktur og investeringspolitik (1). 
6.8. 1 forbindelse med integrationen af de finansielle 
markeder, hvor innovationer (inducerede såvel som 
autonome) binder banksystemerne og de finansielle tje­
nesteydelser sammen, er den fortsatte tilstedeværelse af 
stivheder, privilegier og indbyrdes afskærmede marke­
der lige så skadelig for servicesektoren som for industri­
sektoren. 
7. Det europæiske monetære System og ECU'ens rolle 
7.1. Det europæiske valutaområde ville kunne spille 
sin rolle til fulde, hvis det også fik den finansielle 
dimension, der er nødvendig for at sikre lige adgang til 
kapitalmarkederne. 
7.2. I de mere end syv år, Det europæiske monetære 
System har eksisteret, har det udgjort en zone med 
relativ valutastabilitet, hvilket har reduceret den usik­
kerhed, der knytter sig til fluktuerende valutakurser. 
Den finansielle integration vil befæste og fuldende EMS. 
Dette vil styrke ligevægten i den internationale samhan­
del, herunder de internationale finansielle transak­
tioner. 
7.3. Større konvergens i medlemsstaternes økonomi­
ske resultater og hensigtsmæssig koordinering af deres 
valutapolitik fjerner imidlertid ikke faren for, at EMS, 
i mangel af en tilstrækkelig liberalisering af europæisk 
produktiv kapital, omdannes til et system med »slæben­
de« centralkurser, hvilket ville påvirke udviklingspoten-
tiellet. 
7.4. Udvalget opfordrer derfor Kommissionen og 
Rådet til med større beslutsomhed at engagere sig i de 
opgaver, der blev betroet dem med beslutningen af 
18. februar 1974 om konvergens i medlemsstaternes 
økonomiske politik, og samtidig at stramme koordine­
ringen af kreditmekanismerne op. 
7.5. Udvalget henviser til den informationsberetning, 
der blev drøftet på plenarforsamlingen den 28. februar 
1985, og hvori der fremlægges nogle forslag til styrkelse 
af EMS, samt til udtalelsen vedrørende andre indehave­res anvendelse af ECU(2). Her vil Udvalget nøjes med 
at fremsætte nedenstående forslag. 
7.6. En mere udbredt anvendelse af ECU vil være 
i bedre samklang med den valutariske og finansielle 
integration, og samtidig anspore til en diversificering af 
de dominerende poler i det internationale valutasystem. 
I dette øjemed anbefaler Udvalget institutionerne og de 
private beslutningstagere følgende aktionslinjer: 
— tilladelse til privat anvendelse af ECU i handels-
transaktioner og i forbindelse med virksomheders 
grænseoverskridende transaktioner inden for EF, 
-— tilskyndelse til at fakturere i ECU i handelssam­
kvemmet mellem industrilande og i forbindelse med 
betaling for råstoffer, 
— lempelse af anvendelsen af ECU i multinationale 
selskabers interne regnskaber og fakturering, 
—- mere udbredt anvendelse af ECU i forbindelse med 
fakturering af tjenesteydelser, og navnlig inden for 
turisme, 
— tilskyndelse til anvendelsen af ECU i forbindelse 
med finansiering, handelskreditter og på lånemarke­
derne. 
Hvis ECU'en skal kunne anvendes på de foreslåede, 
måder, må visse medlemsstater ændre bestemmelserne 
for anvendelsen af ECU i den retning, det er sket for 
EF-institutionernes emissioner. 
8. Finansiel integration og skatteharmonisering 
8.1. Udvalget finder det nødvendigt, at den valutari­
ske og finansielle integration følges op af en harmonise­
ring på det skattemæssige område, hvor der gradvis 
skal skabes ensartede betingelser for det europæiske 
enhedsmarked. Udvalget skal her henvise til, hvad det 
siger herom i udtalelsen om hvidbogen vedrørende 
gennemførelsen af det interne marked. 
8.2. Skatteharmoniseringen bør gå i retning af en 
gradvis tilnærmelse af de skattemæssige aspekter, som 
er af relevans for den finansielle integration. Lange 
overgangsfaser samt kompensationer vil være nødven­
dige. 
8.3. Da kapitalbevægelserne gerne skulle rette sig 
efter økonomisk-politiske og ikke efter skattemæssige 
overvejelser, er det nødvendigt, at der stræbes mod 
størst mulig skattemæssig neutralitet. Dette vanskelig­
gøres naturligvis af vidtgående forskelle i skattestruktur 
og skattepolitisk tænkemåde. 
(') Direktiv af 20. november 1985. (2) EFT nr. C]. 218 af 29. 8. 1985, s. 14. 
Nr. C 333/44 De Europæiske Fællesskabers Tidende 29. 12. 86 
Med henblik på fremme af erhvervsinvesteringerne bør 
der derfor tilskyndes til ethvert initiativ, der sikrer 
virksomhederne lige konkurrencevilkår og fjerner nogle 
tilfælde af dobbeltbeskatning, afvigende skattemæssige 
ordninger for virksomhedsfusioner med sæde i to eller 
flere medlemsstater, samt forskellige kildeskatte­
ordninger for selskabsudbytter og renteindtægter. 
8.4. På det direkte beskatningsområde vil det efter 
Udvalgets mening være hensigtsmæssigt, hvis der sker 
en tilnærmelse af skattetrykket i virksomhederne, såle­
des at produktionsomkostningerne, investeringernes lo-
Bruxelles, den 27. november 1986. kalisering og kapitalens afkast påvirkes så lidt som 
muligt af medlemsstaternes skatteordninger. 
8.5. Udvalget henleder Kommissionens og Rådets 
opmærksomhed på problemerne i forbindelse med skat­
tesvig på internationalt plan samt lande, der yder skat­
tely. 
Med udgangspunkt i et kommissionsdokument, der er 
ajourført og udvidet i forhold til meddelelsen af 28. no­
vember 1984, bør der gennemføres en analyse af det 
juridiske og politiske problemkompleks samt de vanske­
ligheder, der knytter sig til den praktiske anvendelse af 
normer, der tager sigte på en revision af overenskomster 
indgået med visse lande, der yder skattely. 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg