Regionsudvalgets udtalelse om "Handlingsplan mod racisme"

(1999/C 198/10)

REGIONSUDVALGET har -

under henvisning til Kommissionens meddelelse om "Handlingsplan mod Racisme" (KOM(1998) 183 endelig udg.) af 25. marts 1998,

under henvisning til "København-kriterierne" vedrørende den kommende udvidelse, vedtaget af Rådet i 1993,

under henvisning til Regionsudvalgets udtalelse af 13. juni 1996 (CdR 156/96 fin)(1) om forslag til Rådets afgørelse om 1997 som Europæisk År mod Racisme,

under henvisning til oprettelsen af Det Europæiske Observatorium for Racisme og Fremmedhad i Wien (Rådets afgørelse af 15. juli 1996),

under henvisning til Regionsudvalgets initiativudtalelse af 12. juni 1997 (CdR 80/97 fin)(2) om racisme, fremmedhad og antisemitisme,

under henvisning til Regionsudvalgets resolution af 18. september 1997 (CdR 237/97 fin)(3) om iagttagelse af ligestillingsprincippet ved den fremtidige indstilling af medlemmer til Regionsudvalget,

under henvisning til Regionsudvalgets rapport af 19. november 1997 (CdR 343/97) om "Lige muligheder i Regionsudvalget - hidtidige resultater og henstillinger vedrørende den fremtidige udvikling",

under henvisning til "Chartret om europæiske politiske partier for et ikke-racistisk samfund", vedtaget den 5. december 1997,

under henvisning til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse (SOC/361) af 10. september 1998,

under henvisning til Graz-erklæringen af 9. november 1998, vedtaget under Den europæiske konference om racisme og fremmedhad i Graz i november 1998 (bilag),

under henvisning til Europa-Parlamentets betænkning (Oostlander) af 3. december 1998 om "Handlingsplan mod Racisme",

under henvisning til sin beslutning af 15. juli 1998 om i henhold til artikel 198 C, stk. 4, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab at afgive udtalelse om "Handlingsplan mod Racisme",

under henvisning til Underudvalg 5's forslag til Regionsudvalgets udtalelse (CdR 369/98 rev. 1), som blev vedtaget den 26. januar 1999 med Peter Moore som ordfører -

på den 28. plenarforsamling den 10.-11. marts 1999 (mødet den 11. marts) vedtaget følgende udtalelse.

1. Indledning: Behovet for en EU-indsats

1.1. Definition: "Racisme er en fællesbetegnelse for forskellige former for intolerance og diskrimination, der omfatter fremmedhad, antisemitisme, islamofobi og andre former for racistisk og religiøs diskrimination."

1.1.1. Selv om EU blev skabt for at fremme fredelig sameksistens i Europa og mellem dets borgere, udsættes mange millioner i EU's medlemsstater fortsat for vold og chikane, forskelsbehandling og udstødelse.

1.1.2. Racismen lever og trives i Den Europæiske Union: en nylig undersøgelse foretaget af Kommissionen viste, at 33 % af alle europæere betegner sig selv som enten "ret racistiske" eller "meget racistiske", men i visse medlemsstater overstiger dette tal 50 %. Racismen forekommer i mange forskellige former, fra brutale overfald og mord, over verbal chikane og stereotyper, til mere raffinerede former for chikane, udstødelse og forskelsbehandling.

1.1.3. Det er vigtigt at betragte racismen som et alment europæisk problem, der kræver en indsats på europæisk, nationalt, regionalt og lokalt niveau, såvel som internationalt. På det indre marked med fri bevægelighed for varer og personer kan antidiskriminationslovgivningen i en medlemsstat omgås ved blot at flytte til nabostaten og sprede sine radio- eller tv-udsendelser eller publikationer derfra. Fri bevægelighed for arbejdstagere og fri etableringsret har også ført til intern udvandring, som har øget mangfoldigheden i vore samfund, men også skabt bekvemme syndebukke i tider med økonomisk tilbagegang. Endelig har racistiske organisationer, herunder nynazisterne, selv opbygget tværeuropæiske netværker for udbredelse af racistisk materiale og koordinering af aktioner.

1.1.4. Endvidere bør man særligt fremhæve Internet, som har udviklet sig til et særdeles indflydelsesrigt fænomen på det samfundsmæssige, uddannelsesmæssige og kulturelle område, idet det gør det muligt for borgerne og underviserne at overvinde de eksisterende hindringer for skabelse og formidling af indhold, som er fuldt ud lovligt. I andre tilfælde kan Internet udvikle sig til et velegnet middel til viderebringelse af indhold, der kan være skadeligt eller ulovligt, som f.eks. når der er tale om udnyttelse til spredning af materiale eller information af racistisk karakter.

Diskrimination, herunder racediskrimination, udgør en af de skadelige anvendelsesmuligheder, som daglig griber om sig på Internet; derfor opstår der et stadig mere presserende behov for en koordineret indsats fra medlemsstaternes side og inden for EU, således at man kan identificere disse anvendelsesmuligheder og udforme strategier, der sætter brugeren i stand til fortsat at drage fordel af de enorme fordele, som Internet rummer, samtidig med at brugeren opnår en beskyttelse.

1.1.5. Det står derfor klart, at der på det indre marked er brug for koordinerede EU-aktioner og lovgivning mod racisme. Etnisk og kulturel mangfoldighed er et af de grundlæggende kendetegn ved den "europæiske" civilisation og må derfor styrkes som en positiv og berigende faktor.

1.1.6. Indtil nu har indsatsen mod racisme, fremmedhad, antisemitisme, islamofobi og andre former for racerelateret og religiøs intolerance haft begrænsede muligheder på EU-niveau grundet mangelen på en klar retlig kompetence. Amsterdam-traktaten vil oprette denne kompetence, og Kommissionen forventes at udarbejde forslag til lovgivning i 1999. I mellemtiden har Kommissionen allerede offentliggjort en handlingsplan mod racisme, der skal bane vejen for fremtidig lovgivning.

1.1.7. Lovgivning til bekæmpelse af forskelsbehandling på grundlag af køn har som bekendt eksisteret længe, om end denne ikke nødvendigvis er tilstrækkelig udviklet eller videre effektiv for øjeblikket. Det er indlysende, at det næste skridt bør være en EU-indsats mod andre former for forskelsbehandling, og med indføjelsen af den generelle bestemmelse om ikke-forskelsbehandling i Amsterdam-traktaten (den nye artikel 13) har en sådan indsats fået større handlemuligheder.

2. Udvikling af en EU-politik mod racisme

2.1. Den generelle udvikling

2.1.1. EU-institutionerne har ofte opfordret til aktioner mod racisme, fremmedhad, antisemitisme og islamofobi. Efterfølgende erklæringer fra Parlamentet og Rådet identificerede behovet for handling og lovgivning på grundlag af en ny traktatsbestemmelse. Dette er blevet opnået med Amsterdam-traktaten, hvor følgende indskrives som EU-traktatens artikel 13:"Med forbehold af denne traktats øvrige bestemmelser og inden for rammerne af de beføjelser, som traktaten tillægger Fællesskabet, kan Rådet med enstemmighed på forslag af Kommissionen og efter høring af Europa-Parlamentet træffe hensigtsmæssige foranstaltninger til at bekæmpe forskelsbehandling på grund af køn, race eller etnisk oprindelse, religion eller tro, handicap, alder eller seksuel orientering."

2.1.2. I artikel 29 kræver traktaten også "fælles handling mellem medlemsstaterne inden for politisamarbejde og retligt samarbejde ... gennem forebyggelse og bekæmpelse af racisme og fremmedhad."

I sin udtalelse fra 1996 understregede Regionsudvalget som bekendt, at politiet og retsvæsenet spiller en "afgørende" rolle i forbindelse med bekæmpelse af racisme og fordomme. Regionsudvalget krævede, at der indføres en ikke-diskriminerende ansættelsespolitik for politiet, samt at de ansatte ved politiet sikres en hensigtsmæssig politiuddannelse med henblik på at få forståelse for minoriteter og religiøse grupper.

2.1.3. Parallelt med traktatsændringerne er der sket en vigtig udvikling på en lang række områder. 1 juni 1997 oprettede Kommissionen Det Europæiske Observatorium for Racisme og Fremmedhad, der er placeret i Wien, og hvis hovedopgave er at kortlægge racismens, fremmedhadets og antisemitismens omfang og udviklingstendenser inden for EU, samt analysere årsager og virkninger og følger. Centrets resultater vil blive fremlagt i en årlig beretning. Rådet udnævnte 1997 til Det Europæiske År mod Racisme, hvilket var vigtigt for at synliggøre kampen mod racisme, opbygge paneuropæiske netværker og partnerskaber mod racisme (herunder netværket "European Anti-racism", som blev oprettet for nylig af ikke-statslige organisationer), og lægge pres på regeringskonferencen i Amsterdam for at vedtage foranstaltninger. Endelig fremlagde Kommissionen den 25. marts 1998 en handlingsplan mod racisme for at følge op på de hidtidige resultater.

2.1.4. Regionsudvalgets udtalelse fra 1996 bifaldt forslaget om at udpege 1997 til Europæisk År mod Racisme og gav "sin fulde støtte til Kommissionens målsætning om at sætte ind mod racisme, fremmedhad og antisemitisme". Udtalelsen fra 1996 og den efterfølgende initiativudtalelse fra 1997 lagde særlig vægt på behovet for udveksling af erfaringer og god praksis på lokalt og regionalt niveau.

2.1.5. Regionsudvalget offentliggjorde en hensigtserklæring i 1998, hvori Regionsudvalget fastslår, at "vi vil modsætte os enhver form for diskrimination - på grund af køn, etnisk herkomst, handicap, alder, seksuel orientering eller tro - og vi vil respektere individuelle forskelle." Det er derfor vigtigt, at Regionsudvalget over for disse typer af forskelsbehandling gennemfører de samme foranstaltninger på højt niveau, som anvendtes i forbindelse med ligestilling mellem mænd og kvinder, navnlig i Regionsudvalgets egen ansættelsespolitik (rekruttering, uddannelse, forfremmelse, arbejdsbetingelser og -vilkår, chikane - som bør gennemføres via Regionsudvalgets paritetiske udvalg vedrørende lige muligheder (COPEC): dvs. fastlægger beføjelser for de ledende medarbejdere, der udpeges til at fremme ligestilling inden for Regionsudvalget, udstikker rammerne for den årlige beretning om lige muligheder, udvikler en revisionsproces til at sikre, at udtalelser og dokumenter er i overensstemmelse med den overordnede "mainstreaming" politik, udarbejder en overvågnings- og evalueringsstrategi for ligestilling, løbende overvåger Regionsudvalgets medlemssammensætning og gennemfører en undersøgelse for at indhente erfaringer fra sorte medlemmer og etniske minoritetsmedlemmer eller medlemmer med anden national eller kulturel baggrund end landets flertal, samt afvikler seminarer for medlemmer og embedsmænd for at øge bevidstheden om ligestillingsspørgsmål.

2.1.6. Kommissionen gør opmærksom på vigtigheden af at integrere kampen mod racisme i førtiltrædelsesstrategien og i de løbende rapporter om udviklingen. Regionsudvalget kan bidrage hertil via sin kontaktgruppe med Cypern og Central - og Østeuropa. Denne gruppe har mulighed for at udbrede information om god praksis på lokalt og regionalt niveau, gældende national lovgivning samt fællesskabslovgivningen, som ansøgerlandene har pligt til at overtage. Kampen mod racisme bør være et integreret element i alle kontakterne via denne gruppe.

2.1.7. Lige muligheder er i sin bredeste betydning inkorporeret i Regionsudvalgets politiske prioriteringer.

3. De lokale og regionale myndigheders rolle

3.1. Indledning

3.1.1. De lokale og regionale myndigheder kan yde et afgørende bidrag. Dette niveau er nærmest på borgerne og kan derfor iværksætte sociale, kulturelle, økonomiske og politiske foranstaltninger, dels for at fremme integrationen af minoriteter i boligområder, dels for aktivt at bekæmpe forskelsbehandling og årsagerne til forskelsbehandling ved ansættelse og på arbejdspladsen, i skoler og på højere uddannelsessteder, ja overalt i lokalområdet.

3.2. Nøgleaktiviteter

3.2.1. På syv hovedområder kan og bør de lokale myndigheder virke som katalysatorer i kampen mod racisme:

3.2.1.1. Lighedsorienterede og lighedsevaluerede politikker og arbejdsmetoder i regionerne

De lokale og regionale myndigheders politikker bør, inden for rammerne af en helhedsorienteret strategi og politik for lige muligheder/forvaltning af etnisk mangfoldighed, vurderes ud fra, om de befordrer lige muligheder.

3.2.1.2. Myndighederne som arbejdsgiver

De lokale og regionale myndigheder er som regel nogle af de største arbejdsgivere i deres område og kan derfor have en vigtig funktion som forbilleder, f.eks. hvad angår retningslinjer for rekruttering og udvælgelse, overvågning og evaluering og uddannelsestilbud.

3.2.1.3. Som katalysator og aktiv faktor i lovgivning og samfund

De lokale myndigheder kan via forskellige medier øge arbejdsgivernes bevidsthed om deres forpligtelser og fordele ved en åben ansættelsespolitik. Eftersom de lokale myndigheder er store aftagere af varer og tjenesteydelser, kan de være en katalysator for dette. Hvad den sociale bevidsthed angår, kan de lokale og regionale myndigheder løbende udarbejde kampagner, der på forskellige måder påvirker den offentlige mening og fremmer antiracistiske synspunkter.

3.2.1.4. Sociale partnerskaber

Racismen eksisterer ikke i et tomrum - lokalområdets problemer kan ikke løses, medmindre der udvikles et samarbejde mellem de forskellige offentlige instanser og tjenesteleverandører, dvs. sociale tjenester, politi, boligforvaltning, skoler, kriminalforsorg, lokaludviklingsorganisationer, frivillige foreninger, ikke-statslige organisationer og arbejdsformidling.

3.2.1.5. Almen og faglig uddannelse

Uddannelsesområdet er et nøgleområde, hvor de lokale og regionale myndigheder kan bidrage til kampen mod racisme. I sin udtalelse fra 1996 krævede Regionsudvalget, at der udvikles netværk til udveksling af undervisningsmateriale, forberedende uddannelse af lærere på stedet, støtte til forbedring af adgangen til lærergerningen for socialt dårligt stillede unge samt støtte til undervisning i EU-sprogene og til udvikling af en overordnet antiracistisk undervisning gennem hele skoleforløbet. EU bistår uddannelsesmyndigheder via EU's forskellige uddannelsesprogrammer, navnlig ved at fremme udveksling mellem skoler i forskellige lande, der skaber en bevidsthed om andre kulturer og lande og udrustes til at leve i et multikulturelt og multietnisk samfund.

3.2.1.6. Politisk aktivisme og integreringen af princippet om medindflydelse

Det er vigtigt at opmuntre flere fra de etniske minoriteter til at deltage i den politiske proces, både som vælgere og som kandidater. Kun ved at inddrage minoriteterne i denne proces, kan der udvikles politikker og lovgivning, som imødekommer alle ønsker og behov i lokalsamfundets forskellige sektorer og får bugt med en kultur af udstødelse og fremmedgørelse.

3.2.1.7. Byfornyelse og byudvikling

Kommissionen betoner relationen mellem byplanlægning og kampen mod racisme. Dette er af afgørende betydning, da det er i byområderne, hvor der findes en koncentration af langtidsledighed og ungdomsarbejdsløshed, økonomisk fattigdom og bymæssigt forfald, som er årsag til racemæssige og andre sociale spændinger. De lokale myndigheder kan yde et stort bidrag til at løse årsagerne til racisme på det lokale niveau, inklusive ovennævnte.

3.2.1.8. Strukturfondspolitikken

Aktioner til bekæmpelse af social udstødelse og forskelsbehandling i alle dens afskygninger er en aktiv del af Kommissionens strategi for Den Europæiske Socialfond og fællesskabsinitiativet Integra. Det er vigtigt, at denne del får endnu højere prioritet i de reviderede retningslinjer for strukturfondene efter 1999, og at der direkte henvises til behovet for koordination af aktioner på lokalt, regionalt, nationalt og EU-niveau til bekæmpelse af racismen i alle dens afskygninger.

4. Europæisk handlingsplan mod racisme

4.1. Resumé af handlingsplanen

4.1.1. Formålet med Kommissionens handlingsplan mod racisme er at fastlægge en sammenhængende ramme for EU-indsatsen mod racismen, og praktiske og proceduremæssige tiltag, der kan bane vej for lovgivning og en mere ambitiøs indsats på længere sigt. Handlingsplanen falder i fire dele:

4.1.2. Aktioner, der kan bane vejen for lovgivningsmæssige initiativer - Kommissionen vil i 1999 foreslå ny lovgivning med henblik på bekæmpelse af forskellige typer forskelsbehandling;

4.1.3. Bekæmpelse af racisme på tværs af EF-politikkerne - Kommissionen vil integrere sine bestræbelser på alle politikområder og tage hensyn til princippet om ikke -forskelsbehandling i sin egen ansættelsespolitik;

4.1.4. Udvikling og udveksling af nye modeller - aktiv inddragelse af minoritetsgrupper ses som et vigtigt led i planlægningen, udviklingen og gennemførelsen af alle aspekter af projekterne, fremhævelse af minoriteternes bidrag og fremme af positive budskaber om fordelene ved mangfoldighed. Områder, hvor der er behov for en særlig indsats, omfatter racisme på arbejdspladsen, inden for sportsverdenen og i hverdagslivet, mediernes rolle og lovgivningsmæssige foranstaltninger for at bekæmpe racisme samt særlige aktioner, der gennemføres af offentligt finansierede instanser såsom regionalråd og lokale myndigheder;

4.1.5. Styrkelse af informations- og kommunikationsindsatsen - Kommissionen har til hensigt at gøre kampagnen mod racisme mere synlig.

4.1.6. Kommissionen vil inden udgangen af 1999 offentliggøre en rapport, hvor fremskridtene beskrives. Rapporten vil fokusere på den lovgivningsmæssige indsats og inddragelsen af racismeaspektet i de forskellige politikker, idet der tages hensyn til resultaterne fra to konferencer om disse emner i 1998 og 1999.

4.2. Den lokale og regionale dimension i handlingsplanen

4.2.1. Handlingsplanen understreger behovet for partnerskaber og samarbejde mellem de lokale myndigheder og medlemsstaterne, de ikke-statslige organisationer, arbejdsmarkedets parter, medierne og sportsorganisationerne. Kommissionen anerkender især, at de lokale myndigheder spiller en afgørende rolle, når der skal fastlægges strategier for forebyggelse og bekæmpelse af racisme på det niveau, der er nærmest borgerne.

4.2.2. Mange af de foranstaltninger, som handlingsplanen identificerer, f.eks. aktiviteter i skoler og ungdomssektoren, foranstaltninger under det nye fællesskabsinitiativ for ikke-forskelsbehandling (EQUAL), kulturelle foranstaltninger og hensyntagen til sociale målsætninger i offentlige indkøb, har konsekvenser for de lokale og regionale myndigheder som leverandører, formidlere og aftagere af tjenesteydelser. Desværre beskrives den lokale og regionale dimension ikke i større detaljer i handlingsplanen.

4.3. Vurdering af handlingsplanen

4.3.1. Der er meget positivt at sige om handlingsplanen. Begrebet "mainstreaming" er af stor betydning, selv om dette ikke må føre til, at politikkerne og indsatsen mod forskelsbehandling bliver mindre synlige - hvilket synes at være tendensen i "mainstreamingen" på det kønspolitiske område. Handlingsplanen gør ret i at prioritere identificeringen af racismens årsager, og i den henseende er referencen til aktiviteter i skoler og ungdomssektoren af relevans og stor interesse for de lokale myndigheder. Ordføreren opfordrer centret i Wien til at undersøge og identificere de underliggende faktorer, som skaber grobund for racisme, fremmedhad, antisemitisme og islamofobi, således at der kan fastlægges en passende strategi på lokalt, regionalt, nationalt og europæisk niveau. Det er imidlertid tydeligt, at både høj arbejdsløshed og langtidsledighed skaber grobund for racespændinger og i uforholdsmæssig grad rammer indvandrere og etniske minoriteter - også på dette område har de lokale og regionale myndigheder en rolle at spille, både i deres egenskab af store arbejdsgivere og for at udvikle lokale og regionale strategier for jobskabelse og bekæmpelse af ungdomsarbejdsløshed.

4.3.2. Det er imidlertid beklageligt, at handlingsplanen reelt begrænser sig til at omkategorisere og omdøbe de eksisterende politikker. Om end handlingsplanen inkorporerer mange forskellige og progressive foranstaltninger, indeholder den som helhed kun lidt, der er nyt eller innovativt. I betragtning af at flertallet af de identificerede foranstaltninger blev udviklet under andre fællesskabsprogrammer og -initiativer med andre målsætninger, kan det ikke garanteres, at de vil sikre en optimal strategi mod racisme; der er stort behov for den interne tværtjenstlige gruppe, der foreslås i handlingsplanen. Man kunne gå et skridt videre og anbefale, at der oprettes en tværinstitutionel arbejdsgruppe i tilknytning til centret i Wien og de ikke-statslige organisationers netop etablerede europæiske netværk mod racisme, herunder et indvandrerforum. Endelig er der ingen garanti for, at de aspekter af fællesskabspolitikkerne, der er blevet identificeret som en støtte for handlingsplanen mod racisme, vil opnå tilstrækkelig finansiering; Kommissionens meddelelse indeholder ingen budgetoverslag.

5. Mod en lovgivningsmæssig ramme

5.1. I udtalelsen fra 1996 bifaldt Regionsudvalget Kommissionens forslag om at indføje klausuler om ikke-diskrimination i fællesskabsinstrumenterne og støttede regeringskonferencens forslag om at styrke traktatens bestemmelser på dette område.

5.2. Man kan lære meget af erfaringerne fra den eksisterende lovgivning mod forskelsbehandling af mænd og kvinder: Lovgivningen har på dette punkt generelt været begrænset til beskæftigelsesrelaterede spørgsmål på grund af begrænsningerne i det eksisterende lovgrundlag. I visse tilfælde har omsættelsen til national lovgivning ikke været tilfredsstillende og denne gennemføres sjældent effektivt. Kun de færreste vil benægte, at kvinder er dårligere stillet end mænd på løn- og beskæftigelsesområdet, skønt direktivet om ligebehandling af mænd og kvinder har været i kraft i mere end tyve år.

5.3. Det er derfor vigtigt, at enhver fremtidig lovgivning har tilstrækkelig brede rammer (hvilket Amsterdam-traktaten åbner mulighed for) og indeholder procedurer for overvågning og håndhævelse og herunder giver den enkelte borger ret til at blive repræsenteret af en tredjeperson for at undgå risikoen for genkendelse og repressalier. Ligeledes henviser klausulen om ikke-forskelsbehandling til mange forskellige typer forskelsbehandling, men disse har forskellige årsager og kommer til udtryk på forskellige måder: Kommissionen bør overveje et antal særskilte direktiver vedrørende specifikke former for forskelsbehandling for at supplere et enkelt overordnet direktiv.

5.4. Der kan f.eks. overvejes målrettede aktioner til fordel for de 10 millioner borgere fra tredjelande, der bor og arbejder legalt i EU. Mange borgere fra tredjelande nyder for øjeblikket fordelene ved en præferencebehandling i deres opholdsland på grund af bilaterale aftaler med deres oprindelsesland, f.eks. Commonwealth-borgere, der opholder sig i Storbritannien. Disse fordele gælder imidlertid kun, indtil de flytter til en anden EU-medlemsstat. Spørgsmålet om familiemedlemmer er også vigtigt, eftersom borgere fra tredjelande, der opholder sig legalt i landet, også har en grundlæggende menneskeret til et familieliv. Begrebet om et unionsborgerskab, der blev introduceret med Maastricht-traktaten, giver alle EU-borgere ret til at stille op til og stemme ved lokale og regionale valg i deres opholdsland; denne ret kunne tildeles borgere fra tredjelande efter en kvalificerende opholdsperiode.

5.5. Selv om medlemsstaterne indføjer klausulen om ikke-forskelsbehandling i traktaten, bør det påpeges, at dette ikke nødvendigvis indebærer nogen garanti for, at de vil vedtage ny lovgivning eller at denne vil blive anvendt effektivt. Der må lægges pres på medlemsstaternes regeringer for at sikre en hurtig og vidtgående gennemførelse af de nye bestemmelser.

6. Afsluttende bemærkninger

6.1. Behovet for at bekæmpe racismen og de forskellige former for chikane og forskelsbehandling er indlysende. Der er brug for en lokal og regional - og national og europæisk - indsats, understøttet af de frivillige organisationer, for at sikre koordination og samarbejde henover grænserne, og for at bekæmpe de racistiske gruppers øgede mobilitet og koordination inden for det indre marked.

6.1.1. Racisme og forskelsbehandling bør bekæmpes på en lang række politikområder: uddannelse, erhvervsuddannelse og ungdomspolitik, beskæftigelse, social sikring, sundhed og sociale ydelser, byplanlægning, boligområdet, tilvejebringelse af faciliteter og tjenesteydelser, offentlige instansers virkemåde, bl.a. i forbindelse med offentlige indkøb, osv.

6.2. En målrettet europæisk lovgivning ville styrke de antiracistiske aktiviteter og garantere et højt niveau af sikkerhed overalt i EU og i forbindelse med udvidelsen overalt i Europa. De aktiviteter, som identificeres i handlingsplanen, vil også bidrage til en generel indsats mod racismen, men disse må koordineres på en tilfredsstillede måde og fuldt ud afspejle de lokale og regionale myndigheders funktion og muligheder.

7. Konklusion

7.1. Regionsudvalget:

7.1.1. Anerkender, at racisme, fremmedhad, antisemitisme og islamofobi er fænomener, som eksisterer overalt i Europa og kræver en fælles europæisk respons.

7.1.2. Mener, at de lokale og regionale myndigheder på grund af deres nærhed til borgerne og den kulturelle og racemæssige mangfoldighed i deres valgkredse har et særligt ansvar for at bekæmpe forskelsbehandling og udstødelse samt styrke borgernes deltagelse i den politiske proces.

7.1.3. Opfordrer de lokale og regionale myndigheder til konsekvent at prioritere kampen mod racisme i den politiske beslutningstagning.

7.1.4. Accepterer, at handlingsplanen mod racisme er tæt knyttet til ratificeringen af Amsterdam-traktaten og de kompetencer og den lovgivning, som vil blive baseret herpå, og som sammen vil skabe rammerne for, at Regionsudvalget kan fremme positiv særbehandling.

7.2. Hvad angår EU's kompetencer efter Amsterdam-traktatens ratificering

7.2.1. Accepterer, at det i Amsterdam-traktaten specifikt hedder, at Den Europæiske Union bl.a. har som mål at forebygge og bekæmpe racisme og fremmedhad (ny traktatsartikel 29), og at Rådet kan træffe hensigtsmæssige foranstaltninger til at bekæmpe forskelsbehandling på grund af race eller etnisk oprindelse, religion eller tro (ny traktatsartikel 13).

7.2.2. Bifalder EU-kommissær Flynns tilsagn om at fremlægge forslag i 1999 til et rammedirektiv om ikke-diskrimination, der skal suppleres med en række særskilte direktiver, der er rettet mod specifikke aspekter af forskellige former for diskrimination.

7.2.3. Anmoder om, at Regionsudvalget efter Amsterdam-traktatens ratificering høres om alle lovforslag vedrørende ikke-diskrimination og lige muligheder, der er af relevans for det lokale og regionale niveau.

7.3. Hvad angår handlingsplanen mod racisme

7.3.1. Ser positivt på offentliggørelsen af handlingsplanen mod racisme som en overgangsforanstaltning, der skal bane vejen for nye aktioner, når Amsterdam-traktaten er blevet ratificeret.

7.3.2. Bifalder gennemførelsen af "mainstreaming"-princippet, men understreger vigtigheden af, at der ikke blot foretages en kosmetisk ændring af nuværende foranstaltninger. Det efterlyser derfor en integreret strategi mod racisme samt klare og håndterbare foranstaltninger på regionalt og lokalt plan.

7.3.3. Kræver, at der overføres flere ressourcer til antiracistiske aktiviteter og organisationer eller netværk i Europa.

7.3.4. Kræver, at der indsamles pålidelige data, samt at der foretages en vurdering af årsagerne til racisme og andre former for intolerance og forskelsbehandling.

7.3.5. Anerkender, at politikker på uddannelses- og beskæftigelsesområdet er af afgørende betydning for bekæmpelsen af årsagerne til racemæssige spændinger, og at uddannelsesmyndigheder og skoler kan yde et vigtigt bidrag ved at udvikle læseplaner, der styrker værdier som solidaritet, pluralisme, tolerance og accept af det anderledes samt forbedre uddannelsen af indvandrende arbejdstagere.

7.3.6. Opfordrer Kommissionen til i samråd med Regionsudvalget at udarbejde en håndbog over god praksis for lokale og regionale aktioner mod racisme.

7.3.7. Foreslår, at der oprettes en tværinstitutionel kontaktgruppe for at samordne og befordre aktiviteter på europæisk niveau i samarbejde med europæisk observatorium for racisme og fremmedhad og det europæiske informationsnet mod racisme og fremmedhad.

7.4. Hvad angår Regionsudvalget selv

7.4.1. Mener, at Regionsudvalget som den EU-institution, der repræsenterer de lokale og regionale myndigheder, har en central rolle at spille for fremme af et unionsborgerskab og social samhørighed og lige adgang til offentlige tjenester.

7.4.2. Minder om, at lige muligheder i sin bredeste betydning repræsenterer en horisontal politisk prioritering i Regionsudvalget, som det blev fastslået på det ekstraordinære præsidiemøde den 10. juni 1998.

7.4.3. Henviser til sin erklæring og rapporter fra perioden september-november 1998 samt hensigtserklæringen fra 1998 om lige muligheder i Regionsudvalget, især vedrørende underudvalgenes arbejde og Regionsudvalgets ansættelsespolitik, og bekræfter, at erklæringen gælder alle former for forskelsbehandling, herunder også forskelsbehandling på grund af race eller tro, og pålægger generalsekretæren at igangsætte aktioner på dette område hurtigst muligt.

7.4.4. Giver sin fulde støtte til "Chartret om europæiske politiske partier for et ikke-racistisk samfund".

7.4.5. Tager skarp afstand fra enhver form for alliance eller politisk samarbejde med individuelle medlemmer eller politiske grupper, der slår til lyd for en racistisk eller fremmedfjendsk politik, eller som bestrider offentlige hverv i deres lokale eller regionale råd med støtte fra åbent racistiske eller fremmedfjendske partier.

7.4.6. Forpligter sig til at deltage i aktiviteter, konferencer og kampagner overalt i EU, hvor EU-institutionerne er involveret i kampen mod racisme.

7.4.7. Forpligter sig til, som led i dets igangværende kontakter med ansøgerlandene i Central-, Øst- og Sydeuropa, at informere de lokale og regionale myndigheder om gældende EU-lovgivning og om god praksis i EU's medlemsstater, og vil arbejde på at indlede en dialog med lokale grupper, der arbejder med minoriteter eller indvandrere i ansøgerlandene.

Bruxelles, den 11. marts 1999.

Manfred DAMMEYER

Formand for

Regionsudvalget

(1) EFT C 337 af 11.11.1996, s. 63.

(2) EFT C 244 af 11.8.1997, s. 58.

(3) EFT C 379 af 15.12.1997, s. 65.

BILAG

til Regionsudvalgets udtalelse

Graz-erklæringen

Den europæiske konference i Graz (Østrig) om racisme og fremmedhad, som afholdes på 60-årsdagen for Krystalnatten,

der henviser til, at respekten for menneskerettighederne er et grundlæggende princip, som deles af alle medlemsstater, og som garanteres af de demokratiske, pluralistiske politiske systemer i EU, der er baseret på parlamentariske institutioner og et uafhængigt retsvæsen,

der henviser til Regionsudvalgets udtalelse af 13. juni 1996(1) om "Kommissionens forslag til Rådets afgørelse om udpegning af 1997 som Det Europæiske År mod Racisme" og initiativudtalelse af 12. juni 1997(2) om "Racisme, fremmedhad og antisemitisme",

der henviser til, at det i Amsterdam-traktaten specifikt hedder, at Den Europæiske Union bl.a. har som mål at forebygge og bekæmpe racisme og fremmedhad (ny traktatsartikel 29),

der henviser til, at Rådet i henhold til EU-traktaten med enstemmighed kan træffe hensigtsmæssige foranstaltninger til at bekæmpe forskelsbehandling på grund af race eller etnisk oprindelse, religion eller tro (ny traktatsartikel 13),

der henviser til, at det ligeledes hedder i traktaten, at EU respekterer de grundlæggende rettigheder, således som de garanteres ved den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder og således som de følger af medlemsstaternes fælles forfatningsmæssige traditioner (ny traktatsartikel 6),

der henviser til, at Regionsudvalget som den EU-institution, der repræsenterer de lokale og regionale myndigheder, har en central rolle at spille for fremme af unionsborgerskabet og derfor bør sætte særligt aktivt ind for at bekæmpe racisme og fremmedhad,

der henviser til, at disse lokale og regionale myndigheder, som er det forvaltningsniveau, der er nærmest på borgerne, kan spille en konkret og uerstattelig rolle i denne kamp, især ved at sikre lige adgang til offentlige tjenesteydelser,

der henviser til, at der i chartret om europæiske politiske partier for et ikke-racistisk samfund, vedtaget i Utrecht den 28. februar 1998, fastlægges en adfærdskodeks,

1. tager skarpt afstand fra enhver form for alliance eller politisk samarbejde med partier, der fremkommer med racistiske eller fremmedfjendske ytringer, på lokalt, regionalt, nationalt eller europæisk niveau, og anmoder alle demokratiske politiske partier og alle myndigheder på alle niveauer om med alle til rådighed stående demokratiske midler at imødegå sådanne grupper og racistiske bevægelser og deres handlinger;

2. støtter alle former for projekter og partnerskaber mellem det lokale, regionale, nationale og europæiske niveau, især med henblik på at sikre lige adgang til bl.a. almen og faglig uddannelse, bolig og beskæftigelse (idet der tages hensyn til, at de lokale og regionale myndigheder spiller en vigtig rolle som arbejdsgiver) og sikre en vellykket integration af de forskellige befolkningsgrupper samt gensidig kulturel berigelse;

3. mener, at de lokale og regionale myndigheder på grund af deres nærhed til græsrodsniveauet har et særligt ansvar for at bekæmpe den stadig mere udbredte ligegyldighed over for den forskelsbehandling og udstødelse, som personer af anden racemæssig, etnisk og kulturel oprindelse udsættes for;

4. opfordrer medlemsstaterne og/eller de lokale og regionale myndigheder i den udstrækning, dette ligger inden for deres kompetence, til at udvikle og fremme læseplaner, der styrker værdier som solidaritet, pluralisme, tolerance og accept af det anderledes og befordrer lige muligheder; og i samme grad forbedre uddannelsen af indvandrende arbejdstagere på basis af god praksis i en række lokale og regionale myndigheder;

5. ser positivt på Kommissionens for nylig offentliggjorte handlingsplan mod racisme, der bør betragtes som en overgangsforanstaltning, som baner vejen for nye lovforslag og fremtidige aktioner, når Amsterdam-traktaten er blevet ratificeret;

6. hilser med tilfredshed den nylige etablering af Europæisk informationsnet for racisme og fremmedhad og vedtagelsen af et handlingsprogram, der overvejende sigter på at lancere kampagner, som kan skabe større bevidsthed om anti-racistiske politikker og at sammenkoble lokale, regionale og nationale problemstillinger med europæiske problemstillinger;

7. kræver, at Europæisk observatorium for racisme og fremmedhad og Europæisk informationsnet for racisme og fremmedhad får større aktionsmuligheder, samt at der etableres et nyt samarbejde mellem EU-institutionerne og Regionsudvalget;

8. kræver, at medlemsstaterne fremmer en hurtig politisk integration af arbejdstagere fra tredjelande i overensstemmelse med lovgivningen og fjerner alle aspekter, der fører til racisme i bestemte nationale politikker og/eller fremgangsmåder i forbindelse med indvandring og asyl. I denne sammenhæng er det et vigtigt led i integrationen, at bosiddende borgere fra tredjelande kan deltage i lokalvalg;

9. kræver, at de lokale og regionale myndigheder til stadighed prioriterer kampen mod racisme i den politiske beslutningstagning.

Graz, den 9. november 1998.

(1) [(CdR 156/96) fin] EFT C 337 af 11.11.1996, s. 63.

(2) [(CdR 80/97) fin] EFT C 244 af 11.8.1997, s. 58.