Regionsudvalgets udtalelse om "Kommissionens meddelelse om Handlingsplan for forbrugerpolitikken 1999-2001"

(2000/C 57/12)

REGIONSUDVALGET har -

under henvisning til Kommissionens meddelelse "Handlingsplan for forbrugerpolitikken 1999-2001" (KOM(1998) 696 endelig udg.),

under henvisning til præsidiets beslutning af 15. juli 1998 om i henhold til EF-traktatens artikel 198 C, stk. 4, at afgive en udtalelse om Kommissionens meddelelse og henvise det forberedende arbejde til Underudvalg 5 "Social- og Arbejdsmarkedspolitik, Sundhedsvæsen, Forbrugerbeskyttelse, Forskning, Turisme",

under henvisning til forslag til Regionsudvalgets udtalelse (CdR 181/99 rev. 2), vedtaget af Underudvalg 5 den 6. september 1999 med Franz Josef Jung (D, PPE) som ordfører -

på den 31. plenarforsamling af 17.-18. november 1999 (mødet den 18. november) vedtaget følgende udtalelse enstemmigt.

1. Indledning

1.1. Situationen

1.1.1. Markedernes globalisering og de teknologiske fremskridt har stadig mere omfattende og indgribende virkninger på tjenesteydelser, varer og markedsføringsmetoder. Forbrugeren får tilbudt stadig flere varer, herunder helt nye varer. Dertil kommer, at varerne i stigende grad fremstilles uden for det medlemsland, forbrugeren bor i, og uden for EU. I takt med teknisk innovation og forskningsmæssige fremskridt indføres stadig mere komplekse og moderne produktionsmetoder og -processer, hvis langtidsvirkninger, f.eks. for forbrugerens sundhed og sikkerhed, ikke kan forudsiges med sikkerhed.

1.1.2. Denne udvikling stiller forbrugerpolitikken over for nye opgaver og vil derfor indvirke på fremtidens forbrugerpolitik. Forbrugerne i Europa forventer, at produkter og tjenesteydelser er underlagt høje sikkerheds- og sundhedsnormer, og sætter med disse forventninger høje mål for medlemsstaternes og EU's fremtidige politik, især med hensyn til håndhævelse, risikovurdering og lovgivningskapacitet. I denne udvikling, som er præget af hurtige forandringer, stilles der meget store krav til forbrugernes kundskaber og dømmekraft, krav, som det hidtil ikke altid og ikke på alle områder har været muligt at honorere. Kommissionen går ud fra, at denne udvikling i stigende grad vil tvinge medlemsstaternes regeringer til at gribe til handling, og at der i fremtiden - også med hensyn til reguleringspolitik - ikke alene er behov for bedre samarbejde og samordning, men også for en mere fleksibel og behovsorienteret fremgangsmåde og en mere objektiv politikudvikling med inddragelse af uafhængige, videnskabeligt funderede vurderinger. Desuden må forbrugernes informationsmuligheder udvides og forbedres.

1.1.3. Også på tjenesteområdet ændres markederne og dermed forbrugernes forventninger. Stadig flere forbrugere uden særlige forudsætninger efterspørger f.eks. komplekse finansielle tjenesteydelser, bl. a. inden for en i stigende grad privat organiseret alderdomsforsorg. Men i modsætning til vareområdet afpasses tjenesteydelser i højere grad efter forbrugernes personlige behov, hvilket vanskeliggør sammenligning med tilbud fra andre udbydere af tjenesteydelser og fører til en svækkelse af konkurrencepresset. Her stilles der krav til fremtidens forbrugerpolitik om - også i retsforskrifterne, som til dels allerede foreligger - at tage højde for de stadig mere komplekse tilbud.

1.1.4. Området for forsyning med visse tjenesteydelser, som tidligere udelukkende var offentligt organiseret, er i de senere år undergået varige forandringer på grund af liberaliseringen. Liberaliseringen af disse tjenester blev især begrundet med, at mere konkurrence ville betyde større nyttevirkning for forbrugeren. Kommissionen påpeger, at der undertiden er brug for yderligere foranstaltninger, for at det ønskede resultat faktisk indtræder.

1.1.5. Gennem de nye informations- og kommunikationsteknikkers hurtige udbredelse, især via Internettet, sker der en fundamental ændring af markedsførings- og salgsmetoder. Internettet giver forbrugeren mulighed for efter ønske at skaffe sig en mangfoldighed af oplysninger og tilbud. Samtidig kan det rumme farer, især fordi den juridiske ramme omkring elektronisk handel indtil videre er mangelfuld. Nødvendigheden af handling på dette område indebærer åbning af en række nye aktionsfelter på europæisk plan.

1.2. Baggrund

1.2.1. Amsterdam-traktaten forpligter i den ændrede artikel 153 Fællesskabet til at sikre et højt forbrugerbeskyttelsesniveau, at fremme forbrugernes interesser, at bidrage til at beskytte forbrugernes sundhed, sikkerhed og økonomiske interesser og til at fremme deres ret til oplysning og uddannelse og deres ret til at organisere sig for at beskytte deres interesser.

1.2.2. Med Maastricht-traktaten anerkendes et højt forbrugerbeskyttelsesniveau for første gang som en selvstændig målsætning for EU. Med Amsterdam-traktatens artikel 153 bekræftes, styrkes og videreudvikles dette mål. Ligeledes er det af væsentlig betydning for forbrugerpolitikkens videre udvikling, at der under fastlæggelsen og gennemførelsen af andre fælles politikker skal tages hensyn til kravene om forbrugerbeskyttelse.

1.2.3. Den styrkelse af forbrugernes rettigheder og bekræftelse af forbrugerpolitikken som selvstændigt politikområde, der er sket med Amsterdam-traktaten, var også blandt kravene i Regionsudvalgets udtalelse af 13. juni 1996 om Kommissionens meddelelse om den forbrugerpolitiske prioritering 1996-1998(1).

1.3. Formål

Regionsudvalget ønsker med nærværende udtalelse

- at yde et yderligere bidrag til styrkelsen af forbrugerbeskyttelsen og sikringen af forbrugernes rettigheder i EU,

- at støtte Kommissionen i virkeliggørelsen af dens forbrugerpolitiske handlingsplan for 1999-2001,

- at fremsætte forslag til forbedring af forbrugerbeskyttelsen,

- at understrege medlemsstaternes og de regionale og lokale politiske organers ansvar for gennemførelsen af den europæiske forbrugerbeskyttelsespolitik,

- at bidrage til det aktive forbrugerpolitiske samarbejde mellem Kommissionen, medlemsstaterne, de regionale og lokale politiske organer, erhvervslivet samt forbrugerne og deres organisationer.

2. Indholdet af Kommissionens forbrugerpolitiske handlingsplan for 1999-2001

Kommissionen skitserer i sin forbrugerpolitiske handlingsplan for 1999-2001 en ramme om de tiltag, som skal give forbrugerne i hele EU bedre muligheder for at komme til orde og føre til etablering af et højt sikkerheds- og sundhedsniveau samt til fuld respekt for de europæiske forbrugeres økonomiske interesser. Med disse tre prioriterede mål vil Kommissionen på området forbrugerbeskyttelse betræde vejen ind i det nye årtusind.

2.1. Større lydhørhed over for forbrugerne i EU som helhed

2.1.1. Kommissionen tager udgangspunkt i, at forbrugeren selv har et vist ansvar for varetagelsen af og respekten for sine interesser. Samtidig har forbrugeren, stillet over for stadig mere komplekse sammenhænge og - ikke mindst på baggrund af den informationstekniske udvikling - stadig flere informationstilbud, behov for objektiv og effektiv hjælp. Dette gælder især visse befolkningsgrupper.

2.1.2. Effektiv forbrugerrepræsentation forudsætter effektive forbrugerorganisationer. For at forbrugerorganisationerne effektivt, sagligt og uafhængigt kan tjene forbrugernes interesser gennem oplysning, rådgivning og repræsentation, har de brug for finansiel og professionel støtte. Kommissionen foreslår derfor i meddelelsens bilag 1, at der sættes ind med uddannelseskurser for forbrugerorganisationerne som ledsagende foranstaltninger til eksisterende erhvervsuddannelsestilbud samt videreuddannelsesforanstaltninger.

2.1.3. Kommissionen understreger dialogens betydning som middel til at sikre, at der i tilstrækkeligt omfang tages hensyn til forbrugernes interesser i forhold til andre samfundsaktørers interesser. Dette gælder ikke blot dialogen mellem forbrugerne og erhvervslivet og mellem de lokale, regionale og nationale politiske organer og Kommissionen, men også Kommissionens dialog med tredjelande og andre internationale organisationer.

2.1.4. For at skabe større lydhørhed over for forbrugernes interesser vil Kommissionen, ud over at uddybe konsultationen af forbrugernes organisationer i den europæiske opinionsdannelsesproces, især fremme den saglige dialog mellem forbrugerne og erhvervslivet, for at man i løsningen af potentielle og eksisterende konflikter eventuelt kan nå til enighed om selvregulerende foranstaltninger. For at sikre behørig hensyntagen til forbrugernes interesser skal Kommissionens forbrugerudvalg i fremtiden høres i spørgsmål om gennemførelsen af EU's håndhævelses-, uddannelses- og oplysningskampagner. Dialogen mellem erhvervslivet og forbrugerne vil Kommissionen fremme ved at stille midler til rådighed for gennemførelsen af sektorielle (årlige) dialogrunder på "nederste" niveau, dvs. mellem forbrugerne og erhvervslivet.

2.1.5. Dialogen mellem Kommissionen og forbrugerne på det europæiske marked skal uddybes og udvides gennem oprettelse af yderligere europæiske forbrugeroplysnings- og -rådgivningskontorer. Desuden skal disse kontorer i samarbejde med forbrugerorganisationerne føre oplysningskampagner. For at forbedre informationsstrømmen mellem alle deltagere i og brugere af disse organer planlægger Kommissionen et netværk mellem sine tjenestegrene og rådgivningskontorerne.

2.1.6. Efter Kommissionens opfattelse har det også stor betydning at fremme forbrugeruddannelsen i medlemslandene. EU skal her yde et bidrag ved i samarbejde med de nationale, regionale og lokale myndigheder at fremme udvekslingen af forbilledlig praksis med hensyn inddragelse af forbrugeruddannelse i skoleundervisningen. Kommissionen vil i den sammenhæng koncentrere sig om udviklingen af læremidler, uddannelse af lærerkræfterne og samspillet mellem skolerne og deres lokale omgivelser.

2.2. Højt sikkerheds- og sundhedsniveau for forbrugerne i EU

2.2.1. Kommissionen har på dette område for de nærmeste tre år lagt sig fast på følgende prioritering:

- videnskabeligt funderet politikudvikling

- sundere produkter

- sikrere tjenesteydelser

- forbedringer med hensyn til gennemførelse og overvågning af foranstaltninger samt bedre reaktion i nødsituationer.

2.2.2. Kommissionen henviser i sin handlingsplan til tiltagende risici for forbrugernes sundhed og sikkerhed på grund af mere komplekse produkter og tjenesteydelser og fremhæver især nødvendigheden af en konsekvent og objektiv metode bag politikudviklingen, som skal bygge på en uafhængig og videnskabelig risikovurdering. Kommissionen finder det i denne sammenhæng nødvendigt, at man hurtigt konstaterer og vurderer uforudsete forringelser og trusler mod forbrugernes sundhed og sikkerhed, og at der omgående reageres i tilstrækkeligt omfang.

2.2.3. Det er derfor blandt Kommissionens mål at konsolidere og effektivisere arbejdet i de videnskabelige komitéer, hvilket bl.a. skal nås gennem harmoniserede retningslinier for komitéernes forretningsgang og metoder. Her vil Kommissionen overveje at indføre en metode for kritisk bedømmelse ved såkaldte peer-grupper og et samarbejde mellem de videnskabelige komitéer og de tilsvarende nationale organer i form af et netværk. Desuden vil Kommissionen undersøge, om der er mulighed for forbedring af den samlede risikoforvaltnings funktionsmåde inden for rammerne af et sammenhængende koncept for risikoanalysen. Yderligere nævnes udviklingen af retningslinjer for almindelig anvendelse af forsigtighedsprincippet på europæisk plan.

2.2.4. Forbrugerens risiko standser ikke ved EU's ydre grænser, hvorfor man også tilstræber på internationalt plan at skabe enighed om risikoanalysen på levnedsmiddel- og produktsikkerhedsområdet og om indførelse af forsigtighedsprincippet.

2.2.5. På levnedsmiddellovgivningens område varsler handlingsplanen, ud over en meddelelse vedrørende foranstaltninger på de særligt forbrugerrelevante områder levnedsmiddelmærkning, -hygiejne og -kontrol, udarbejdelse af et forslag til rammedirektiv om levnedsmiddellovgivningen. Ligeledes planlægger man en forenkling og stramning af direktiverne om veterinærhygiejne og direktivet om levnedsmiddelhygiejne. Som yderligere målsætninger i forbindelse med ændringer i eksisterende retsforskrifter nævnes stærkere selvkontrol fra de impliceredes side i levnedsmiddelkæden som helhed og intensivering af Kommissionens tilsyn med de nationale kontrolforanstaltninger.

2.2.6. Ud over at varsle en rapport om gennemførelsen af produktsikkerhedsdirektivet med forslag til dettes revision stiller Kommissionen bl. a. i udsigt, at man i forbindelse med indførelse af nye eller revision af eksisterende produktnormer vil forbedre produktsikkerheden for børn, især i forbindelse med artikler til børnepleje.

2.2.7. Til forbedring af forbrugerbeskyttelsen i tjenesteydelsessektoren påtænkes på baggrund af tilsvarende behov forslag om tjenesteydelsers sikkerhed og tjenesteyderes ansvar.

2.2.8. Hurtigvarslingssystemet til advarsel om farlige konsumvarer skal forbedres og udbygges. Samtidig oprettes et ekspertnetværk til nødsituationer. Målet om mere sikre levnedsmidler skal også nås med hjælp fra Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret i Dublin gennem anvendelse af et risikostyringssystem og gennem kontroller i samtlige led af levnedsmiddelproduktionskæden, herunder tilsyn med kontrolindsatsen. Med hensyn til sikring af medlemsstaternes omsætning og gennemførelse af de fælleseuropæiske retsforskrifter nævner Kommissionen udtrykkeligt muligheden af at anvende overtrædelsesproceduren.

2.3. Fuld respekt for EU-forbrugernes økonomiske interesser

2.3.1. Kommissionen henviser under denne overskrift til den omfattende lovgivning, der allerede foreligger, til forsvar for forbrugernes interesser. Kommissionen ser en opgave for de kommende år i at ajourføre denne juridiske ramme og udfylde de mangler, der stadig findes. Desuden må der efter Kommissionens opfattelse sørges for, at de eksisterende regler er effektive i praksis. Derfor nævner den som en yderligere prioriteret målsætning, at det forvaltningstekniske samarbejde forbedres. Desuden planlægger Kommissionen aktiviteter til forbedring af håndhævelsen og til bedre omsætning af eksisterende retsforskrifter i national ret. I øvrigt plæderer Kommissionen for en passende balance mellem lovgivningsmæssige og ikke-lovgivningsmæssige løsninger (soft-law-området).

2.3.2. I forbindelse med revisionen af eksisterende direktiver vil Kommissionen forelægge forslag om tilpasning af retsforskrifterne om forbrugerkredit i forhold til de nuværende markedsforhold og markedsføringsmetoder. Samtidig vil den se på de forskellige muligheder for bekæmpelse af forgældelse og eventuelt fremlægge anbefalinger på dette punkt. Desuden vil man undersøge mulighederne for forbedring af den eksisterende lovgivning på forsikringsområdet for at gøre det lettere at indgå forsikringsaftaler hen over grænserne. Kommissionen vil desuden undersøge, om de henstillinger, den fremlagde i sin meddelelse om "fremme af forbrugernes tillid til elektroniske betalingsmidler inden for det indre marked", i rimelig grad er blevet omsat. Skulle resultatet heraf være negativt, vil Kommissionen forelægge et direktivforslag på dette punkt.

2.3.3. Med hensyn til euroen vil Kommissionen især rette opmærksomheden mod gennemførelsen af og tilsynet med Kommissionens tre henstillinger på dette område. Man overvejer her nogle lovgivningstiltag om dobbelt prisangivelse og foranstaltninger til fremme af forbrugernes interesser i forbindelse med elektroniske betalingsmidler.

2.3.4. Rapporteringspligten med hensyn til eksisterende retsforskrifter vil Kommissionen gerne benytte til at underkaste disse en indgående undersøgelse. Handlingsprogrammet omfatter forelæggelse af rapporter om følgende:

Inden udgangen af 1999:

- Rapport om anvendelsen af direktivet om urimelige kontraktvilkår

- Rapport om muligheden for at etablere effektive metoder til behandling af forbrugerklager

- Rapport om anvendelsen af direktivet om vildledende og sammenlignende reklame

Inden udgangen af 2001:

- Rapport om gennemførelsen af direktivet om fjernsalg

Uden frist:

- Rapport om anvendelsen af direktivet om søgsmål med påstand om forbud.

Ud over den her nævnte undersøgelse af eksisterende retsforskrifter varsler Kommissionen nogle forslag til udfyldelse af lakuner i den eksisterende lovgivning. Disse forslag kan forventes at dreje sig om områder som salg af "mirakelmidler", vildledende sundhedspåstande og pyramidesalg (sneboldeffekt-systemer).

2.3.5. Til sine vigtige opgaver under denne handlingsplan henregner Kommissionen desuden foranstaltningernes praktiske gennemførelse og kontrollen med EU-lovgivningens omsætning i national ret. I forbindelse med den praktiske gennemførelse skal der ske lettelser og forbedringer med hensyn til det forvaltningstekniske samarbejde mellem medlemsstaterne, mellem medlemsstaterne og Kommissionen og mellem medlemsstaterne og forbrugerorganisationerne. Samtidig skal der ske en bedre samordning af de nationale instansers gennemførelse af foranstaltningerne.

2.3.6. Med hensyn til forbrugernes klageadgang prioriterer Kommissionen den praktiske anvendelse af direktivet om søgsmål med påstand om forbud. Derudover vil man støtte gennemførelsen af foranstaltninger og henstillinger i henhold til Kommissionens meddelelse om udenretslig bilæggelse af tvister på forbrugerområdet. Yderligere vil Kommissionen undersøge, om der er behov for lettelse af anlæggelsen af kollektive søgsmål.

2.3.7. Endelig vil Kommissionen gøre en indsats for stærkere inddragelse af forbrugerinteresserne i andre EU-politikområder. I den forbrugerpolitiske handlingsplan nævnes her først og fremmest spørgsmålet om forsyningspligtsydelser. Her skal skabes et afbalanceret forhold mellem markedsliberaliseringens krav og forbrugernes krav om et ægte valg med hensyn til overkommelige priser, servicekvalitet og gennemsigtighed i udbuddet. Desuden vil Kommissionen tage større hensyn til forbrugeraspektet i spørgsmål vedrørende informationssamfundet, da dette ganske vist rummer store potentielle fordele for forbrugerne, men samtidig også en trussel mod forbrugernes interesser, ikke mindst med hensyn til betalingssystemers sikkerhed og fordelingen af ansvar, herunder erstatningsansvar.

3. Generelle bemærkninger

3.1. Det er positivt, at Kommissionen har forelagt en meddelelse om "Handlingsplan for forbrugerpolitikken 1999-2001" på grundlag af Amsterdam-traktaten. I meddelelsen redegør Kommissionen for de forskellige forbrugerpolitiske foranstaltninger og tiltag i lyset af Amsterdam-traktatens bestemmelser, og den identificerer tre hovedområder for aktioner i de næste tre år.

3.2. Med Amsterdam-traktaten blev det fastsat i artikel 153, at et højt forbrugerbeskyttelsesniveau er et selvstændigt mål i EU, og Regionsudvalget betragter dette som et nødvendigt supplement til det indre marked. Også på den baggrund bifalder Regionsudvalget udtrykkeligt, at Kommissionen har fremlagt en forbrugerpolitisk handlingsplan.

3.3. Regionsudvalget betragter Kommissionens handlingsplan for forbrugerpolitikken 1999-2001 som et basisinstrument til videreudvikling af forbrugerbeskyttelsen på EU-plan. Det skal dog påpeges, at handlingsplanen er meget generel, så det i forbindelse med gennemførelsen er meget vigtigt at konkretisere de påtænkte foranstaltninger og frem for alt at undersøge behovet for EU-lovgivning grundigt, før der handles.

3.4. Regionsudvalget støtter det foreslåede skridt til styrkelse af forbrugerpolitikken på EU-plan og de opstillede prioriteter, dvs. styrkelse af forbrugernes stilling i EU, sikring af et højt sikkerheds- og sundhedsniveau for forbrugerne og fuld respekt for EU-forbrugernes økonomiske interesser. Det skal imidlertid understreges, at EU i henhold til Amsterdam-traktatens artikel 153 kun skal bidrage hertil.

3.5. Regionsudvalget lægger vægt på, at EU's forbrugerbeskyttelsespolitik ikke præges af defensive synspunkter. På basis af grundige undersøgelser bør den tværtimod være med til at udvikle og støtte løsninger inden for de eksisterende problemområder og især fremme EU-forbrugernes aktive inddragelse i denne proces.

3.6. Regionsudvalget understreger samtidig, at EU's forbrugerpolitik skal stemme overens med subsidiaritetsprincippet og proportionalitetsprincippet som fastsat i Amsterdam-traktatens artikel 5. Især i forbindelse med Kommissionens intentioner om at gå stærkere ind i håndhævelsen må Regionsudvalget minde om, at subsidiaritetsprincippet skal overholdes. Det skal erindres, at det er medlemsstaternes og i visse tilfælde regionernes opgave at håndhæve EU-lovgivningen.

3.7. Selv om forbrugerne naturligvis selv har et vist ansvar for at varetage deres interesser, er de efter Regionsudvalgets opfattelse afhængige af myndighedernes beskyttelse og forbrugerorganisationernes støtte, især når det gælder tilvejebringelse af grundlaget for et velfungerende marked, liberalisering af offentlige tjenester og sundhedsområdet og vurderingen af de mange informationer, der er til rådighed (bl.a. via de nye medier). EU-borgernes ret til oplysning og uddannelse og til at organisere sig som forudsætning for at kunne varetage deres egne interesser må betragtes som en grundlæggende ret, der skal fremmes. Man skal dog også holde sig for øje, at myndighederne og forbrugerorganisationerne som følge af den økonomiske og samfundsmæssige udvikling i EU (f.eks. problemet med befolkningens aldring)(2) i stigende grad konfronteres med sager i befolkningsgrupper, der på grund af materielle eller personlige handicap ikke er i stand til at varetage deres ansvar som forbrugere i fuldt omfang og derfor har særlig behov for støtte.

3.8. Det glæder Regionsudvalget, at Kommissionen tillægger fagligt kompetente og effektive forbrugerorganisationer stor værdi og agter at fremme sådanne organisationer. Dette er meget vigtigt, ikke kun for forbrugerne, men også for forbrugerpolitikken på lokalt, regionalt, nationalt og EU-plan. Forbrugerorganisationerne skal være i stand til at videreformidle og evaluere den voksende informationsmængde, dels for at kunne rådgive forbrugerne effektivt, dels for at kunne repræsentere forbrugernes interesser på et sagligt grundlag i den politiske beslutningstagningsproces.

3.9. På dette grundlag vil forbrugerne og erhvervslivet også kunne føre en fornuftig dialog som ligestillede parter. I den forbindelse er det særligt positivt, at Kommissionen agter at fremme regelmæssige dialoger på sektorplan med henblik på udarbejdelse af selvreguleringsaftaler. Dermed sigtes der mod at gribe mindst muligt ind med retsakter, og dette kan ikke alene aflaste de lovgivende instanser, men også og især bidrage til at øge ansvarsfølelsen hos de berørte parter på lokalt og regionalt plan. Regionsudvalget understreger imidlertid, at dette ikke må udvikle sig til skade for forbrugerne, og at det fortsat skal være muligt at vedtage lovgivningsforanstaltninger for at beskytte forbrugerne.

3.10. Det er også glædeligt, at Kommissionen vil prioritere systematiske høringer af forbrugerne højt, søge at fremme koordineringen af forbrugerhøringerne i de enkelte sektorer og etablere et netværk af ekspertise i forbrugerspørgsmål.

Efter Regionsudvalgets mening bør dette netværk, der med de moderne kommunikationsmidler må kunne fungere med relativt lave omkostninger, ikke kun omfatte EU-rådgivningskontorerne, men også de regionale og lokale myndigheder samt de eksisterende forbrugerorganisationer. Ud fra ønsket om at sikre den størst mulige gennemsigtighed, som er afgørende for borgernes accept af EU og deres tillid til det indre marked, bifalder Regionsudvalget også forslaget om systematisk at undersøge den samlede forbrugerrelaterede lovgivning i EU og i medlemsstaterne og at sammenfatte og offentliggøre denne.

3.11. Det er glædeligt, at Kommissionen vil tage mere hensyn til forbrugernes økonomiske interesser, også i de andre EU-politikker. Dette må efter Regionsudvalgets mening føre til, at de andre EU-politikker bringes endnu bedre i overensstemmelse med beskyttelsen af forbrugernes interesser, end det hidtil har været tilfældet.

4. Særlige bemærkninger

4.1. Regionsudvalget understreger, at øget hensyntagen til forbrugernes interesser i høj grad kan bidrage til at øge borgernes accept af EU. Borgernes skepsis kommer stærkest til udtryk på de områder, hvor forventninger om EU-foranstaltninger - f.eks. inden for sundhedsbeskyttelse og levnedsmiddelsektoren - enten slet ikke eller kun delvist indfries. EU's forbrugerpolitik har stor strategisk betydning i bestræbelserne på at bringe EU tættere på borgerne.

4.2. Eftersom børn og unge i stadig større omfang får adgang til moderne kommunikationsmidler, anser Regionsudvalget det for særligt vigtigt at lære disse grupper at være åbne, men kritiske og frem for alt ansvarsbevidste forbrugere. Denne opgave skal bl.a. løses af skolerne. Dertil kommer, at nutidens unge bevæger sig rundt på det indre marked med meget større selvfølgelighed, end det var tilfældet for blot få år siden. Derfor er det fornuftigt at foreslå, at forbrugerbeskyttelsens europæiske dimension inddrages i uddannelsesmålene. Regionsudvalget påskønner derfor Kommissionens tilbud om at yde et bidrag på dette område - inden for subsidiaritetsprincippets rammer.

4.3. Det er positivt, at Kommissionen fremover vil lægge en videnskabelig risikovurdering til grund for sine beslutninger og foranstaltninger. BSE-krisen, der i markant grad forringede EU-forbrugernes tillid, har kun alt for tydeligt vist, hvor nødvendig en sådan fremgangsmåde på EU-plan er. For fremtiden må det sikres, at kun sikre og sunde levnedsmidler, der er egnede til menneskeføde, bringes på markedet.

4.4. Levnedsmiddelsikkerheden kan kun garanteres, hvis hele produktionskæden lige fra den primære produktion til salget til slutbrugeren følges effektivt og intensivt. Medlemsstaterne og de lokale og regionale myndigheder opfordres til at optimere deres kontrolaktiviteter og til med støtte fra Kommissionen at foretage en endnu bedre indbyrdes koordinering. I den forbindelse opfordres Kommissionen til hurtigst muligt at udarbejde og fremlægge et rammedirektiv for hele levnedsmiddellovgivningen, som stadfæster de grundlæggende principper i EU's levnedsmiddellovgivning og klart afgrænser de berørte parters forpligtelser.

4.5. Regionsudvalget bifalder, at Kommissionen har til hensigt at offentliggøre en meddelelse om opfølgningstiltag inden for levnedsmiddellovgivningen på følgende områder af særlig interesse for forbrugerne: mærkning, hygiejne og kontrol. I den forbindelse opfordres Kommissionen til at udvide pligten til levnedsmiddelmærkning i mærkbar grad, så forbrugerne informeres grundigt om alle levnedsmidlers indhold, ingredienser og oprindelse. Det gælder ikke mindst levnedsmidler, der indeholder genetisk modificerede organismer, eller som er fremstillet af eller ved hjælp af genetisk modificerede organismer. Regionsudvalget påpeger, at omfattende levnedsmiddelmærkning også er nødvendig af hensyn til de forbrugere, der lider af allergi. Kun fuldstændig angivelse af indholdet og ingredienserne vil give denne forbrugergruppe mulighed for at foretage risikofri udvælgelse af levnedsmidler.

4.6. Det er også påkrævet, at forsigtighedsprincippet bliver det ledende princip for Kommissionen, medlemsstaterne og de lokale og regionale myndigheder. Regionsudvalget opfordrer Kommissionen til at konkretisere forsigtighedsprincippet med henblik på dets anvendelse i praksis og til at udvikle klare og effektive retningslinjer for princippets anvendelse.

4.7. Regionsudvalget understreger, at man kun kan sikre et velfungerende indre marked og bevare forbrugernes tillid, hvis EU-lovgivningen finder ensartet og konsekvent anvendelse i alle medlemsstater, og at anvendelsen må og skal kontrolleres. Tilsyn med de kompetente kontrolorganer og myndigheder, bl.a. ved hjælp af revisionsteknikker, må være et egnet middel til at kontrollere, om de nødvendige overvågningsforanstaltninger inden for levnedsmiddelkontrollen gennemføres effektivt og ensartet overalt i EU. Dette bidrager til at sikre ensartet anvendelse af EU-lovgivningen. I den sammenhæng skal det dog også understreges, at levnedsmiddelkontrollen falder ind under medlemsstaternes og de regionale og lokale myndigheders kompetenceområde, og sådan skal det også være fremover.

4.8. Regionsudvalget bifalder, at Kommissionen vil give de europæiske standardiseringsorganisationer mandat til at udarbejde nye standarder for produkter eller revidere de eksisterende standarder. Det gælder især områder som børns sikkerhed og artikler til børnepleje. De europæiske forbrugere bør dog inddrages på passende vis i det kommende standardiseringsarbejde.

4.9. Det er positivt, at Kommissionen vil forbedre og udbygge det hurtige varslingssystem for farlige produkter. For at de kompetente myndigheder i medlemsstaterne, især på levnedsmiddelområdet, kan reagere hurtigt og effektivt, forekommer det nødvendigt at begrænse varslingerne til tilfælde af akutte sundhedsrisici, og at medlemsstaternes kompetente myndigheder også får de nødvendige oplysninger om de farlige produkters distributionskanaler, så myndighederne kan gribe hurtigt og målrettet ind. Meddelelser, der udelukkende tjener til generel oplysning, må ikke kunne forveksles med varslingerne.

4.10. Regionsudvalget erkender, at erhvervslivets frivillige forpligtelser eller frivillige aftaler mellem forbrugerorganisationer og erhvervslivet er et velkomment supplement eller alternativ til retsbestemmelser. Sådanne frivillige forpligtelser og aftaler skal imidlertid leve op til kravet om et højt forbrugerbeskyttelsesniveau. Hvis disse instrumenter skal være effektive, er det altafgørende, at de gennemføres og kontrolleres på behørig vis.

4.11. Regionsudvalget bifalder udtrykkeligt, at Kommissionen vil modernisere den eksisterende forbrugerkreditlovgivning og bringe den på linje med nutidens kredittilbudsmetoder og praksis.

4.12. De europæiske forbrugere har stor interesse i fuldt ud at kunne udnytte den elektroniske kommunikations muligheder og deltage i den elektroniske handel, der er under udvikling. Dette forudsætter ikke blot kraftig videreudvikling på det tekniske område, men også omfattende tilpasninger af retsreglerne. Regionsudvalget gør udtrykkeligt opmærksom på, at de rammevilkår, der skal sikre forbrugernes beskyttelse i informationssamfundet, i sagens natur kun kan fastlægges på EU-plan, eller på verdensplan.

4.13. Under den igangværende debat om Kommissionens forslag til direktiv om fjernsalg af finansielle tjenesteydelser har det vist sig, at medlemsstaterne i vid udstrækning er enige om, at bestemmelserne i det generelle direktiv om fjernsalg bør tjene som udgangspunkt for overvejelserne. Der er også enighed om, at det med den nuværende harmoniseringsgrad inden for civilretten ikke er tilrådeligt at foretage en fuldstændig harmonisering inden for rammerne af nævnte direktiv. Regionsudvalget støtter det synspunkt, at minimumsnormer er at foretrække, fordi de giver medlemsstaterne mulighed for at sikre et højere beskyttelsesniveau.

4.14. Regionsudvalget bifalder, at Kommissionen vil undersøge, om det er nødvendigt og hensigtsmæssigt at gøre det lettere for forbrugerne at anlægge kollektive søgsmål. Det skal dog bemærkes, at nogle medlemsstater nærer principielle betænkeligheder ved yderligere udbygning af den kollektive søgsmålsret, fordi de mener, at den individuelle søgsmålsret er let tilgængelig for alle forbrugere.

5. Konklusioner

5.1. De europæiske forbrugere vil især måle EU's forbrugerpolitik på, om der kun markedsføres upåklagelige, sunde levnedsmidler og sikre produkter og varer i EU. Regionsudvalget henstiller derfor, at dette element prioriteres meget højt i arbejdsprogrammet for de næste tre år. Regionsudvalget opfordrer til, at man - ligeledes af hensyn til forbrugerbeskyttelsen - fremover er mere opmærksom på den udbredte anvendelse af farmaceutiske produkter, især antibiotika, og på hygiejnestandarden inden for dyreavl og dermed i produktionen af levnedsmidler af animalsk oprindelse.

5.2. Regionsudvalget opfordrer Kommissionen til målbevidst at repræsentere EU-forbrugernes sundheds-, sikkerheds- og økonomiske interesser, også i de kompetente internationale organer og inden for rammerne af den internationale samhandel.

5.3. Det er endvidere påkrævet, at tilnærmelsen af medlemsstaternes forbrugerbeskyttelseslove sker ved hjælp af minimumsnormer. Om nødvendigt vil medlemsstaterne så med hjemmel i traktaten kunne fastsætte nationale beskyttelseskrav, der er strengere end minimumskravene, ligesom de ved gennemførelsen kan tage højde for særlige nationale forhold.

5.4. Regionsudvalget er klar over, at EU-forbrugerne i stigende omfang er interesserede i at blive informeret om de markedsførte produkters oprindelse og sammensætning. Kommissionen opfordres derfor til at udvide pligten til levnedsmiddelmærkning væsentligt for at øge forbrugerbeskyttelsen. Regionsudvalget så desuden gerne, at lovgivningsmyndigheden også gjorde det lettere at angive produkternes regionale oprindelse.

5.5. Som følge af markedernes tiltagende globalisering skal forbrugerne beskyttes mod overtrædelser fra udbydere, der opererer på internationalt plan. Derfor bør EU også styrke sin indsats på de områder, der berører forbrugerbeskyttelsen på de globale markeder.

5.6. Regionsudvalget bifalder, at Kommissionen ser en særlig opgave i at styrke forbrugernes repræsentation på europæisk og på internationalt plan. Kommissionen opfordres til også at give forbrugerbeskyttelsen den fornødne prioritet i forbindelse med udvidelsesprocessen og til at hjælpe ansøgerlandene med at udvikle en forbrugerbeskyttelse på nationalt plan. Efter Regionsudvalgets opfattelse er det i den forbindelse navnlig nødvendigt, at der opbygges et varigt transnationalt samarbejde mellem regionale forbrugerbeskyttelsesorganisationer i medlemsstaterne og tilsvarende organisationer i ansøgerlandene.

5.7. Regionsudvalget går ind for, at man tilstræber at standardisere rettighederne i forbrugerbeskyttelsesdirektiverne. Det er f.eks. hensigtsmæssigt at harmonisere elementer som fortrydelsesret og frister, at definere forbruger- og virksomhedsbegreber på samme måde og at udvikle en standardformulering for klausuler i den internationale privatret.

5.8. Efter Regionsudvalgets mening bør forbedring af kvalifikationerne i de eksisterende forbrugerbeskyttelsesorganisationer på nationalt, regionalt og lokalt plan og oprettelse af netværk mellem dem have højere prioritet end oprettelse af nye EU-rådgivningskontorer, da forbrugerorganisationerne er den vigtigste kontaktflade for gennemsnitsforbrugeren.

5.9. Regionsudvalget bifalder, at den eksisterende forbrugerlovgivning i EU, medlemsstaterne og regionerne skal undersøges systematisk, sammenfattes og offentliggøres. Det foreslår, at en sådan databank udvides til også at omfatte erhvervslivets frivillige forpligtelser.

5.10. Kommissionen opfordres til regelmæssigt at underrette Regionsudvalget om handlingsplanens gennemførelse og de fremskridt, der gøres.

Bruxelles, den 18. november 1999.

Manfred DAMMEYER

Formand for

Regionsudvalget

(1) CdR 221/96 fin - EFT C 337 af 11.11.1996, s. 49.

(2) Jf. CdR 388/97 fin - EFT C 251 af 10.8.1998, s. 36 - Udtalelse om Kommissionens rapport om den demografiske situation i 1997.