Udtalelse om forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Mellemøsten (95/C 301/14)

Den 20. december 1993 besluttede Det Økonomiske og Sociale Udvalg under henvisning til forretningsordenens artikel 20, stk. 4, at afgive en udtalelse om forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Mellemøsten.

Det forberedende arbejde henvistes til Sektionen for EF's Eksterne Forbindelser, Handels- og Udviklingspolitik, som udpegede Thomas Etty til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 6. juli 1995.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 328. plenarforsamling af 13. og 14. september 1995, mødet den 14. september 1995, enstemmigt følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. I januar 1993 vedtog Det Økonomiske og Sociale Udvalg sin seneste udtalelse om forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Mellemøsten »EF og det økonomiske samarbejde i Mellemøsten« (CES 78/93).

ØSU tilsluttede sig Den Europæiske Unions støtte af fredsprocessen, opfordrede Unionen til at iværksætte initiativer, som kunne bidrage til at fjerne nuværende og fremtidige hindringer for freden, og forsøgte at indkredse de økonomiske og sociale fordele, som områdets befolkning vil kunne høste, når først de politiske problemer, som blokerer for det økonomiske samarbejde, er blevet løst.

1.2. Kommissionen offentliggjorde den 8. september 1993 en meddelelse om »De fremtidige forbindelser og det fremtidige samarbejde mellem Fællesskabet og Mellemøsten« (KOM(93) 375 endelig udg.).

I Kommissionens meddelelse beskrives betingelserne for samarbejde, metoder til befordring af en uafvendelig samarbejdsproces i Mellemøsten og EU's fremtidige forbindelser med Mellemøsten (navnlig med Egypten, Israel, Jordan, de besatte områder, Libanon og Syrien). Tre grundlæggende spørgsmål behandles:

- Hvad er betingelserne for et samarbejde?

- Hvilken rolle bør Den Europæiske Union spille for at fremme samarbejdet?

- Hvordan opnås de største fordele for alle parter?

1.3. Fred betragtes naturligvis som en helt afgørende betingelse for et samarbejde. Herudover vil Kommissionen støtte økonomisk samarbejde på områder, der er af vital betydning for de økonomiske fremskridt og befolkningens velfærd. Tempoet i den økonomiske udvikling i hele området fremhæves som en vigtig faktor på længere sigt.

1.4. Hvad angår Den Europæiske Unions rolle, fremhæver Kommissionen betydningen af at skabe et klima præget af tillid, hvilket bedst opnås ved en fremgangsmåde med små skridt fremad snarere end ved ambitiøse tiltag. Kommissionen nævner samarbejde i den private sektor mellem erhvervssammenslutninger, universiteter, kommuner, tekniske institutioner, ja faktisk en hvilken som helst gruppe partnere, der er rede til at gå i gang på ethvert område, fra det økonomiske til det kulturelle, som aktører i en sådan samarbejdsproces. En sådan proces skal lede de berørte lande i retning af en såkaldt »gradvis institutionsopbygning«.

1.5. Som led i »et fælles regionalt udsyn« kunne der ydes støtte til de pågældende landes sammenlægning af fælles formåen og løsning af fælles problemer (f.eks. inden for energi, vandforvaltning, sundhed, miljø og flygtningespørgsmål).

1.6. De største fordele for alle opnås ifølge Kommissionen bedst gennem et omhyggeligt »afbalanceret trekantsforhold« mellem EU, Machrak-landene og Israel. I den forbindelse bør de eksisterende samarbejdsaftaler revideres. Forbindelserne bør bevæge sig fra udviklingssamarbejde mod nye samarbejdsformer inden for en række områder (politiske, økonomiske og sociale), idet der tages hensyn til de berørte landes særlige kendetegn.

1.7. Kommissionen udarbejder på grundlag af disse ideer retningslinjer for den fremtidige politik over for Mellemøsten samt arbejdsprogrammer, der skal gennemføres »når der er skabt fred i regionen, og sikkerheden er blevet styrket«. Kommissionen offentliggør i nærmeste fremtid andre supplerende initiativer vedrørende kort- og mellemsigtede anliggender.

1.8. I sin meddelelse af 19. oktober 1994 om »Styrkelse af Den Europæiske Unions Middelhavspolitik; etablering af et Euro-Middelhavspartnerskab« uddybede Kommissionen sine synspunkter vedrørende EU's fremtidige politik i området. Det Europæiske Råd bekræftede på sit møde i Essen i december 1994 Middelhavsområdets strategiske betydning og efterlyste specifikke forslag på basis af de retningslinjer, som blev udstukket af Kommissionen i den efterfølgende meddelelse af 8. marts 1995.

1.9. Det første sæt initiativer fulgte allerede den 29. september 1993 i form af en meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om Fællesskabets støtte af fredsprocessen i Mellemøsten (KOM(93) 458 endelig udg.), som blev offentliggjort kort efter Israels og PLO's principerklæring. I dette dokument redegør Kommissionen for, hvordan Den Europæiske Union kan bidrage til at virkeliggøre de muligheder, som principerklæringen indeholder for fredsprocessen.

1.10. Situationen efter underskrivelsen af aftalen mellem Israel og PLO beskrives som en »kritisk fase« og som meget lovende, men ikke uafvendelig.

Kommissionen gør opmærksom på nødvendigheden af opfølgningsinitiativer på det diplomatiske område. Samtidig understreges betydningen af at give områdets befolkning oplevelsen af, at den nye og dramatiske udvikling fører til forbedringer i deres materielle forhold. Kommissionen ønsker derfor at bidrage til at imødekomme de mest presserende og specifikke behov hos palæstinenserne i de besatte områder. Herudover vil man sikre, at fredsprocessen giver både Israel og Machrak-landene konkrete fordele.

1.11. Hvad angår palæstinensernes behov, ønsker Kommissionen at stille 500 mio. ECU til rådighed i form af bistand og langfristede lån. Dette beløb skal bruges til både kortfristede mål (realisering af fordelene ved allerede igangsatte projekter vedrørende bolig, ydelse af kreditter og støtte til SMV og andre virksomheder, bortskaffelse af affald, spildevand, hospital i Gaza-området, iværksættelse af nye projekter såsom bygning af klasselokaler og færdiggørelse af industriparker oprettet af den israelske civilforvaltning) og mellemfristede mål (forbedring af den økonomiske og sociale infrastruktur samt visse jobskabelsesinitiativer i de besatte områder, som er hårdt ramt af arbejdsløshed).

Herudover agter Kommissionen at yde teknisk hjælp til palæstinenserne i forbindelse med udnyttelsen af den internationale bistand. Det ønsker desuden som vigtig bistandsyder at spille en central rolle i koordineringen af den internationale bistand.

1.12. Hvad angår realiseringen af de positive virkninger for Israel og Machrak-landene, gør Kommissionen opmærksom på, at betydelige budget- og lånemidler, som er afsat til Den Europæiske Unions Middelhavspolitik for 1992-1996, vil være til rådighed, hvis fredsprocessen lykkes. Kommissionen mener, at Den Europæiske Union bør understøtte processen ved at stille midler til rådighed for regionalt samarbejde. Vand, energi og infrastruktur nævnes som målområder. Herudover ønsker Kommissionen at øge sine bestræbelser på at fremme kontakter mellem områdets politiske og intellektuelle beslutningstagere og på at opfordre »regionale parter« til at udveksle synspunkter vedrørende prioriteterne for de kommende års regionale samarbejde.

1.13. Disse synspunkter gentages i meddelelsen af 9. september vedrørende en revision af de bilaterale forbindelser med landene i regionen. Herudover fremhæves det, at der bør oprettes »strukturerede forbindelser« mellem Den Europæiske Union og det palæstinensiske selvstyre. Disse forbindelser bør dække alle samarbejdsaspekter.

Det Europæiske Råd bekræftede dette på sit møde i december 1994 i Essen, hvor det også hilste fredstraktaten af 26. oktober 1994 mellem Israel og Jordan velkommen.

1.14. Kommissionens synspunkter og planer vedrørende økonomisk samarbejde i Mellemøsten afspejler adskillige af de betragtninger, som Det Økonomiske og Sociale Udvalg fremsatte i sin udtalelse af 28. januar 1993.

Kommissionen forekommer at have udvidet rækkevidden af det »horisontale samarbejde«, som det blev benævnt i udtalelsen, således at det nu omfatter infrastruktur-, vand- og energiprojekter. Det fremhæves også, at fremme af regionalt samarbejde eller tilskyndelse til en dialog mellem »regionale parter«, som tidligere nævnt, spiller en særlig rolle. ØSU kan sikkert fortolke dette som et positivt svar på forslaget i dets udtalelse fra januar 1993 vedrørende arbejdsmarkedsparternes bidrag i denne forbindelse.

1.15. I ovennævnte udtalelse fremhævede ØSU, at dets synspunkter bør ses som et led i EU's overordnede Middelhavspolitik.

Udtalelsen fokuserede på problemer i forbindelse med den økonomiske integration i Mellemøsten, og dens anbefalinger og konklusioner gik ud på at fremme dette mål.

Det blev imidlertid i de indledende bemærkninger understreget, at »primært politiske problemer« må løses, før der er nogen realistisk mulighed for et væsentligt økonomisk samarbejde i området. Det centrale problem, der tænkes på i denne forbindelse, er naturligvis det palæstinensiske problem.

1.16. Aftalen af 12. september 1993 mellem Israel og PLO, den økonomiske protokol af 29. april 1994 og aftalen om Gaza-området og Jericho-området af 4. maj 1994 vil måske, og forhåbentlig, vise sig at have været afgørende skridt i retning af fred. Kommissionen har imidlertid ret i, at de bragte fredsprocessen ind i en kritisk fase. Det bør ikke glemmes, at muligheden for succes og fiasko i lige høj grad er til stede. Opinionen i Israel og de besatte områder er yderst omskiftelig. Siden september 1993 er befolkningens tilslutning til aftalen svinget betydeligt både i Israel og de besatte områder, og er generelt faldet. En række tragiske voldelige episoder har alvorligt hæmmet og forsinket forhandlingerne om gennemførelsen af aftalens enkeltheder og måske selve fredsprocessen.

2. Generelle bemærkninger

2.1. Det, der sker i de besatte områder, er naturligvis stadig nøglen til fred, stabilitet og sikkerhed i Mellemøsten og derfor også til økonomisk samarbejde i området. Den Europæiske Union bør derfor koncentrere sig om at bidrage til at øge befolkningens støtte til fredsprocessen i de besatte områder og i Israel. En række af problemerne mellem Israel og dets nærmeste naboer er af ren politisk karakter, og ØSU ønsker ikke at udtale sig herom. Der er imidlertid også vigtige spørgsmål på det socio-økonomiske område, hvor ØSU mener at kunne yde et bidrag. Beskæftigelsen i de besatte områder har højeste prioritet.

2.2. Oprettelse af varige job må være et vigtigt mål for Den Europæiske Unions indsats på dette område og bør suppleres af beskæftigelsesvirkningerne af de infrastrukturprojekter, som Kommissionen allerede har identificeret som prioriteter. Arbejdspladser i de besatte områder synes at være et af befolkningens mest presserende behov. Det er vanskeligt at skaffe pålidelige tal om beskæftigelsessituationen, men ifølge Den Internationale Arbejdsorganisation ser situationen yderst alvorlig ud. I generaldirektørens 1993-rapport om områderne citeres premierminister Rabin for i Knesset at have sagt, at arbejdsløshedstallet i Gaza er på 40%, og at den økonomiske og beskæftigelsesmæssige situationen er en tikkende bombe.

2.3. Situationen er siden forværret betydeligt som følge af lukningen af Israels grænser for de fleste palæstinensiske arbejdere. Områdernes eksport og import er også alvorligt hæmmet heraf. Hvad angår beskæftigelseskrisen, gør ILO opmærksom på, at de palæstinensiske og israelske myndigheder i fredens interesse bør anse det for en strategisk prioritet at holde den grønne linje åben for titusindvis af eller, endnu bedre, et ubegrænset antal reelle arbejdstagere fra områderne. Det er vigtigt, at sikkerhedsspørgsmål løses på anden måde end ved lukning af grænser, en praksis som har forværret problemerne snarere end at løse dem. Hertil kommer, at tiden måske nu er inde for de palæstinensiske myndigheder til med den fornødne hjælp at finde beskæftigelse til palæstinensiske arbejdere i andre arabiske lande, især Golfstaterne (). Opmærksomheden bør desuden rettes mod deres arbejdsvilkår i disse lande.

2.4. I realiteten forholder det sig imidlertid sådan, at job i Israel, som tidligere besattes af palæstinensiske arbejdere, nu gives til østeuropæiske og asiatiske kontraktarbejdere. Situationen forværres yderligere af en befolkningsvækst i de besatte områder på 4% om året. Over halvdelen af befolkningen i Gaza-området er under 15 år gammel.

2.5. Internationale donorer, hvoraf EU er den største, har givet tilsagn om over 2 mia. USD i støtte til de besatte områder i den første femårige overgangsperiode. Disse løfter har skabt store forventninger i den palæstinensiske befolkning.

Siden tilsagnene blev afgivet, har donorerne imidlertid været yderst tilbageholdende med at stille midlerne til rådighed. Indtil nu har palæstinenserne kun modtaget en lille del af de støttemidler, som de havde fået tilsagn om. Dette beløb var langt fra tilstrækkeligt til at dække den nyoprettede Palæstinensiske Selvstyremyndigheds aktuelle udgifter. Donorernes tilbageholdenhed forklares ved deres betænkeligheder ved palæstinensernes problemer med at opsuge midlerne samt ved deres interne procedurer og politiske krumspring. Donorerne er også til en vis grad bekymrede over palæstinensernes manglende evne til at foreslå tilfredsstillende projekter. Dette har øget spændingerne blandt palæstinenserne og mellem palæstinenserne og donorlandene. Donorerne overvejer tilsyneladende at inddrage uafhængige bistandsorganisationer og FN-organer for at føre tilsyn med anvendelsen af midlerne.

2.6. Palæstinensernes skuffelse og irritation er forståelig, og man kan også forstå, at donorerne ønsker støttemidlerne udnyttet effektivt, samt at der gøres rede for deres anvendelse. På grund af dette ønske og de svagheder, som den tilskudsberettigede menes at have, er man nået til et dødt punkt. Denne situation kan fortsætte i lang tid og få katastrofale følger. I april 1995 blev donorerne enige om at forsøge at sætte mere fart i udbetalingen af projektstøtte, forudsat at Den Palæstinensiske Selvstyremyndighed forbedrede sine procedurer, og Israel gjorde en betydelig indsats for at fremme udviklingen af de besatte områder (tresidig aktionsplan vedrørende indtægter, udgifter og støttemidler til Den Palæstinensiske Selvstyremyndighed, Paris, april 1995). Man kan vanskeligt forestille sig, hvordan det palæstinensiske styre i Jericho- og Gaza-området vil kunne yde en troværdig indsats, hvis det hele tiden er afhængigt af midlertidige støtteforanstaltninger, som kun har kortsigtede virkninger.

2.7. Under sådanne betingelser vil der ikke kunne gennemføres effektive politikker for forbedring af arbejds- og levevilkårene for den palæstinensiske befolkning i de besatte områder. Erklærede modstandere af fredsprocessen er udmærket klar over dette og forsøger at udnytte utilfredsheden og fortvivlelsen til egne politiske formål. Dette udgør måske den største trussel mod fredsprocessen i de besatte områder og dermed i hele regionen.

2.8. Det vil tage nogen tid at løse de problemer, som svækker tilliden blandt donorerne. En af de løsninger, man kunne fremme, er uddannelse af palæstinensere, der kan forvalte og gennemføre støtteprojekterne. På kort sigt må donorerne imidlertid finde en ordning med Den Palæstinensiske Selvstyremyndighed, som går ud på, at tilsynet med projekterne varetages af tredjeparter, som både donorerne og palæstinenserne nærer tillid til.

2.9. Støtte udefra skulle kunne bidrage til at holde hjulene i gang i de besatte områder i overgangsperioden og til at iværksætte økonomiske aktiviteter, som vil kunne stimulere det lokale erhvervsliv. I mellemtiden består den vigtigste generelle opgave for Den Palæstinensiske Selvstyremyndighed i at bekæmpe den nuværende uvished, som virker afskrækkende på potentielle udenlandske investorer og er en kilde til uro og utilfredshed i befolkningen. Økonomiske reformer, lovgivning og institutionsopbygning er områder, der kræver en lang række initiativer.

2.10. I undersøgelser foretaget af flere forskellige internationale agenturer understreges det konsekvent, at de vigtigste opgaver vil være:

- at fremkalde økonomiske reformer ved at rydde op i de nuværende bestemmelser og reducere den palæstinensiske økonomis for store afhængighed af eksterne markeder, især Israel. (Eksporten til tredjelande kontrolleres i høj grad af Israel.) Egnede foranstaltninger ville bl.a. være: styrkelse af den private sektor (samtidig med at projekter inden for den offentlige sektor, f.eks. infrastrukturprojekter, tildeles en vigtig rolle), sikring af adgang til markeder uden for Israel, uddannelsesprogrammer inden for landbrugssektoren, sikkerhed for investorer gennem indførelse af pålidelige retsbestemmelser,

- at udvikle en ny lovgivningsmæssig ramme: den nuværende lovgivning er en yderst kompliceret blanding af jordansk og egyptisk lovgivning fra før 1967, israelsk lov og militære forordninger osv. Alle disse love må revideres, harmoniseres og moderniseres. Der bør udarbejdes og gennemføres en markedsvenlig lovgivning for økonomiske aktiviteter, idet det samtidig sikres, at de økonomiske reformer ikke sker på bekostning af den sociale retfærdighed,

- at skabe en institutionel base for samfundet. Institutionsopbygning, herunder uddannelse af de ansatte i sådanne institutioner, er af afgørende betydning for reformen og udviklingen af den palæstinensiske økonomi og for det palæstinensiske samfund som helhed. I øjeblikket er der næsten et institutionelt tomrum. Økonomiske reformer og et nyt lovgivende organ vil kræve tilstrækkelig gennemførelse og håndhævelse. Der skal oprettes ministerier og særlige organer for spørgsmål vedrørende f.eks. uddannelse, bolig eller social sikring. Herudover vil det være nødvendigt at etablere frie og uafhængige arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationer samt andre socio-økonomiske interessegrupper.

3. Særlige bemærkninger og anbefalinger

3.1. I betragtning af de knappe ressourcer og udenlandske donorers forsigtige holdning på nuværende tidspunkt, og da det er politisk nødvendigt, at fredsprocessen inden for kort tid fremviser konkrete, positive resultater for områdets befolkning, bør de berørte parter beslutte umiddelbart at finansiere et begrænset antal strategisk valgte støtteprojekter, også selv om den støtteberettigede ikke fuldt ud opfylder donorens kriterier. Her bør EU som største donor tage initiativet. Projekterne bør gå ud på at mindske nogle af befolkningens mest presserende problemer, bidrage afgørende til løsning af de vigtigste opgaver - økonomiske reformer, lovgivning og institutionsopbygning - og/eller være politisk meget »synlige«. Gode eksempler på sådanne projekter er offentlige arbejder (med deres forhåbentlig stimulerende virkning på små og mellemstore virksomheder og på beskæftigelsen), hvortil EU allerede yder tilskud, og et nyt projekt for reintegration i det palæstinensiske samfund af 12 000 tidligere politiske fanger, som er udviklet af Den Internationale Arbejdsorganisation (ILO) og Verdensbanken på foranledning af den palæstinensiske ledelse. EU har allerede givet tilsagn om at yde et betragteligt bidrag til dette toårige program, der vil komme til at koste omring 22,5 mio. ECU.

3.2. En international organisation, som kunne bistå palæstinenserne i forvaltningen af og tilsynet med støtteprojekter, er De Forenede Nationers Hjælpeorganisation for Palæstinaflygtninge i Mellemøsten (UNRWA). UNRWA's anseelse inden for sundheds- og uddannelsessektoren strækker sig over mange år, men organisationen har også været meget aktiv inden for jobskabelse, navnlig i form af hjælp til oprettelse af små virksomheder. I lighed med ILO er UNRWA allerede med til at kanalisere EU-støtte til de besatte områder.

3.3. En anden organisation er ILO. I over 10 år har ILO analyseret de presserende socio-økonomiske problemer, som den palæstinensiske befolkning i de besatte områder har stået over for, samarbejdet med alle parter i området og etableret et godt forhold til den palæstinensiske ledelse. Dette forhold kan gøre det lettere at blive accepteret af Den Palæstinensiske Selvstyremyndighed, når det gælder et så ømtåleligt spørgsmål som projekttilsyn og -forvaltning under de nuværende vanskelige forhold. Det er derfor også værd at erindre, at ILO har udviklet fem projekter, som PLO-ledelsen har identificeret som højt prioriterede projekter:

- et program for resocialisering og reintegrering af tidligere fanger (omtalt i punkt 3.1),

- et beskæftigelsesintensivt lokalt infrastrukturprogram,

- oprettelse af et arbejds- og socialministerium og fastlæggelse af en arbejdslovgivning,

- hjælp til oprettelse af et socialt sikkerhedssystem, og

- støtte til oprettelse af en arbejds- og socialstatistik.

ØSU mener, at ILO også via sin tresidethed (regeringer, arbejdsgiverorganisationer, fagforbund) kan yde et vigtigt bidrag. I øjeblikket inddrager Den Palæstinensiske Selvstyremyndighed så godt som aldrig erhvervs- og interesseorganisationerne i vigtige beslutninger, som berører dem direkte. Den Palæstinensiske Selvstyremyndighed har udtrykt interesse i en tresidet fremgangsmåde og har anmodet ILO om teknisk bistand til udvikling heraf.

3.4. I øjeblikket er fagforbund og arbejdsgiverorganisationer og måske også andre socio-økonomiske interessegrupper i og uden for EU i færd med at søge kontakter og yde bistand til deres partnerorganisationer i de besatte områder. I nogle tilfælde har disse kontakter allerede ført til et konkret samarbejde. ØSU hilser sådanne skridt velkommen og mener, at de bør fremmes. Det foreslår desuden, at regeringer, som ønsker at etablere samarbejde af forskellig art med Den Palæstinensiske Selvstyremyndighed, så vidt muligt bør inddrage de socio-økonomiske interessegrupper i deres land. ØSU er overbevist om, at Den Europæiske Unions fremgangsmåde vil være hensigtsmæssig i denne henseende. ØSU ønsker herudover at understrege vigtigheden af at inddrage ikke-statslige organisationer i støtteprogrammernes gennemførelse.

3.5. ØSU finder det af største betydning, at den israelske regering og Den Palæstinensiske Selvstyremyndighed fra første færd inddrager socio-økonomiske interessegrupper, herunder navnlig arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationer, i udarbejdelsen og gennemførelsen af planer om industrizoner i de besatte områder. Begge parter er nået til enighed om oprettelse af sådanne zoner (5-7 på Vestbredden og 3 i Gaza-området) og forsøger i øjeblikket at tiltrække udenlandske donorer. Hver zone ville skabe 5 000-10 000 job for palæstinensiske arbejdere. Palæstinensiske, israelske og udenlandske virksomheder er potentielle investorer i arbejdsintensive industrier samt i handels- og servicevirksomheder. Den israelske regering og Den Palæstinensiske Selvstyremyndighed søger donorer, som vil »adoptere« én eller flere af disse zoner og levere den nødvendige infrastruktur (anslåede udgifter: 20-25 millioner USD for hver zone).

Ud over de finansielle problemer rejser dette initiativ en række andre vigtige problemer. Nogle af disse bør løses af partnerne i samarbejde med de relevante internationale agenturer (f.eks. et charter for industrizonerne, konfliktløsningsprocedurer, indregistrering af virksomheder, beskatning, forsikring). Andre bør løses i tæt samarbejde med arbejdstagere og arbejdsgivere for at undgå, at zonerne bliver til steder, hvor det er nemt at udnytte billig arbejdskraft.

ØSU anbefaler, at Den Europæiske Union følger udviklingen nøje og bidrager til projektets igangsættelse og succes.

3.6. Erhvervsuddannelsessystemet i de besatte områder er utilstrækkeligt, fragmenteret, perspektivløst og underfinansieret. Den internationale bistand, der i øjeblikket ydes til gennemførelse af en erhvervsuddannelsesreform, bør fortsættes og, om muligt, intensiveres. Opmærksomheden bør specielt rettes mod voksne arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende (det nuværende system er udelukkende rettet mod unge arbejdstagere).

3.7. EU kunne også undersøge nye muligheder for at støtte udviklingen af landbruget i de besatte områder: landbruget er en vigtig beskæftigelsessektor for palæstinenserne. Dette vil omfatte hjælp til i samarbejde med den israelske regering at finde løsninger på de besatte områders problemer med landbrugseksporten.

3.8. Hvad angår forhandlinger mellem Den Europæiske Union og Israel om en ny samarbejdsaftale, er ØSU sikker på, at Unionen især vil rette opmærksomheden mod samarbejdsformer, som kan fremme en bedre økonomisk integration af Israel i dets eget område. Det samme gælder forhandlinger med Israels nabolande. Det forekommer desuden vigtigt at opfordre sidstnævnte lande til bedre at udnytte de muligheder, som Den Europæiske Union allerede tilbyder dem via eksisterende aftaler og ordninger.

3.9. I øjeblikket mener de fleste socio-økonomiske interessegrupper i de besatte områder, Jordan og Egypten, at det er for tidligt at indlede frugtbare diskussioner om det gensidige samarbejde i fremtiden. Det er kun mellem fagforbundene, at der er etableret en struktureret dialog mellem organisationerne i Israel og Vestbredden/Gaza, som i marts måned i år førte til en aftale mellem den israelske landsorganisation og Vestbreddens palæstinensiske landsorganisation vedrørende nogle vigtige finansielle krav, som palæstinensiske arbejdere længe har fremført. Der vil i nærmeste fremtid måske være mulighed for at føre andre relevante organisationer sammen (Euro-Middelhavskonferencen, topmødet i Amman). ØSU håber og forventer, at Den Europæiske Union fortsat vil holde sig fuldt ud orienteret om udviklingen på dette område og vil støtte organisationer som f.eks. handelskamre i de pågældende lande, som ønsker at tage initiativer, eller at EU endog vil anspore til sådanne initiativer. ØSU vil nøje overvåge denne proces. Det ønsker selv at spille en rolle på det rigtige tidspunkt.

Bruxelles, den 14. september 1995.

Carlos FERRER

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() Generaldirektørens rapport, International Labour Conference, 82. møde, 1995.