EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 26.1.2017 COM(2017) 35 final RAPPORT FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET Det europæiske forskningsrum: tid til gennemførelse og overvågning af udviklingen {SWD(2017) 21 final}



Det europæiske forskningsrum: tid til gennemførelse og overvågning af udviklingen 1.INDLEDNING I 2014, to år efter vedtagelsen af meddelelsen om "Det europæiske forskningsrum (EFR): et styrket partnerskab om videnskabelig topkvalitet og vækst" , berettede Kommissionen, at medlemsstaterne og forskningsinteressenterne havde gjort gode fremskridt i forhold til skabelsen af det europæiske forskningsrum (EFR). Det var imidlertid nødvendigt med yderligere indsatser for at få EFR til at fungere, navnlig gennemførelsen af nødvendige reformer af EFR i medlemsstater og associerede lande. EFR er centreret om seks prioriterede indsatsområder: Mere effektive nationale forskningssystemer Optimalt tværnationalt samarbejde og konkurrence, herunder "optimalt tværnationalt samarbejde og konkurrence", samt "forskningsinfrastrukturer" Et åbent arbejdsmarked for forskere Ligestilling mellem kønnene samt integration af ligestillingsaspektet inden for forskning. Optimal formidling af, adgang til og overførsel af videnskabelig viden, herunder "Videnformidling" og "Åben adgang" Internationalt samarbejde I maj 2015 bekræftede Det Europæiske Råd igen sit løfte om et fuldt operationelt EFR, og godkendte køreplanen for det europæiske forskningsrum 2015-2020, et levende dokument til vejledning af medlemsstaterne om strukturering af gennemførelsen af de prioriterede indsatsområder for EFR på nationalt niveau. Rådet opfordrede medlemsstaterne til at gennemføre køreplanen for EFR gennem passende tiltag i nationale ERF-handlingsplaner og -strategier. Overvågning af gennemførelsen af køreplanen for EFR ville blive integreret i statusrapporten 2016, på basis af nøgleindikatorer foreslået af Udvalget for det Europæiske Forskningsrum og Innovation (ERAC). Til dato har 24 medlemsstater og fem associerede lande vedtaget en national EFR-handlingsplan 2015-2020, og det forventes, at alle medlemsstater vil få deres handlingsplaner godkendt i nær fremtid. Som afsæt for nationale reformer af politikken for EFR giver disse nationale handlingsplaner et omfattende billede af alle kommende EFR-strategier og dermed forbundne politiske foranstaltninger i medlemsstaterne og associerede lande. Den nuværende rapport for 2016 opsummerer status for EFR og de fremskridt, der er gjort i gennemførelsen af EFR i perioden 2014-2016. For første gang er udviklingen i EFR blevet målt for hvert land på hvert prioriterede indsatsområde på basis af EFR’s overvågningsmekanisme, et sæt af 24 nøgleindikatorer, der er defineret af medlemsstaterne, forskningsinteressenter og Kommissionen i fællesskab. Rapporten giver ligeledes et første indblik i udviklingen af de prioriterede målsætninger for EFR, deres forbindelse til EFR-køreplanen 2015-2020 og de vigtigste områder, der er målet for de nationale EFR-handlingsplaner. Tabellen i slutningen af dokumentet viser vækstraterne for nøgleindikatorerne. Et ledsagende arbejdsdokument og rapporten "Data gathering and information for the 2016 ERA monitoring" fra Science-Metrix indeholder kvantitative data om et sæt af indikatorer med yderligere kvalitative oplysninger af politisk relevans. 2.DE VIGTIGSTE RESULTATER 2.1.Mere effektive nationale forskningssystemer Formål:

Effektivt udformede og velfungerende nationale forsknings- og innovationssystemer (FoI) der giver maksimal udnyttelse af offentlige midler.

Projektleverancer:

Bedre tilpasning af nationale politikker til europæiske prioriteringer, med anvendelse af de centrale principper for international peer review for finansierende organisationer, idet der skal findes en tilfredsstillende balance mellem konkurrencedygtig og institutionel finansiering og investeres i bredere uddannelses- og innovationssystemer. Forskningsekspertisen er steget med en årlig vækstrate på 6,4 % i perioden 2010-2013 for EU-28 som gennemsnit. Næsten alle lande har nationale FoI-strategier, samlede overordnede strategier samt strategier for flere forskellige offentlige myndigheder. Imidlertid er FoI- finansiering fortsat et problem som beskrevet i den tidligere statusrapport (2014). En yderligere strømlining af finansieringsprocedurer vil være med til at reducere fragmentering, forøge afkastet af forskningsfinansiering, samtidig med at samarbejdet på tværs af grænser og sektorer vil blive forbedret. Kriterierne og processerne for finansieringsmekanismer vil nyde godt af en yderligere finjustering. Nationale forpligtelser i forbindelse med finansiering af FoI skal være klare og utvetydige, og være langsigtede. Det vil sikre et forudsigeligt forskningsmiljø, som både den offentlige og den private sektor efterspørger. Nationale EFR-handlingsplaner fokuserer primært på, hvordan de juridiske rammer for nationale FoI-ordninger forbedres udvikling af langfristede nationale strategier for FoI skabelse af nye finansieringsmekanismer med konkurrenceelementer (jf. f.eks.Finlands og Nederlandenes eksempel med at styrke universitetsforskningsprofiler), og sikring af komplementaritet mellem national finansiering og EU-finansiering, herunder offentlig-private partnerskaber. De nationale EFR-handlingsplaner lægger større vægt på at udvikle overordnede strategier, rammer og evalueringsmekanismer, mens der er mindre fokus på det præcise niveau og mekanismer for finansiering. Samlet konklusion Analysen viser, at de fleste lande har gjort fremskridt inden for forskningsekspertise, og de har næsten alle sammen vedtaget nationale strategier for FoI. Adskillige medlemsstater er ved at omdefinere deres nationale FoI-strategier baseret på et bredt innovationskoncept, der omfatter uddannelse, FoI for at opnå større effektivitetsgevinster. En første oversigt over de nationale EFR-handlingsplaner viser en mere helhedsorienteret strategisk tilgang til FoI , der vil blive styrket i fremtiden. Det er imidlertid en nødvendig betingelse, at der sikres mere stabile finansieringsmekanismer for offentlige investeringer. 2.2.Optimalt tværnationalt samarbejde og konkurrence Håndtering af store udfordringer i fællesskab Formål:

Bedre samarbejde om en løsning på de store udfordringer, vi står over for, er helt afgørende for Europas muligheder for at reagere på en dynamisk verden i forandring. Projektleverancer:

Tættere samarbejde mellem ministerier og forskningsfinansieringsorganisationer om at sikre en bedre tilpasning til temaerne og prioriteringerne i de fælles programinitiativer, gensidig anerkendelse af evalueringsprocedurer, fælles terminologier og procedurer for gennemførelse af FoI-programmer, bedre integration af indkaldelser og fremme af et mere internationalt perspektiv. Resultaterne afslører en af de højeste vækstrater blandt alle EFR’s nøgleindikatorer, med en gennemsnitlig vækstrate på 7,8 % for perioden 2010-2014 for nationale offentlige bevillinger eller udgifter til FoU (GBAORD), der allokeres til EU-dækkende tværnationale FoU. Hvor dette resultat er en indikation på den stigende internationalisering af videnskab i almindelighed, understreger den endnu højere vækstrate for den supplerende indikator for nationale bidrag til fælles programmering (artikel 185-initiativer, fælles programmeringsinitiativer og ERA-NET) (42 % mellem 2012-2014) den stigende betydning, som regeringer tillægger den mere politikstyrede fælles programmeringsproces. De vigtigste udfordringer, der er identificeret, er, at nationale og internationale finansieringsordninger ville drage nytte af en yderligere harmonisering, som også kan lette mobiliteten for internationale forskere. Derudover kunne fælles programmeringsinitiativer for løsning af omfattende udfordringer nyde godt af at blive mere direkte koblet op på de involverede partneres strategier for intelligent specialisering, og omvendt. Vurderingen af de samfundsmæssige fordele ved forskning skal være mere robust for at sikre en bedre forvaltning af forskning og for at kommunikere værdien af forskning bedre ud til offentligheden, og derved påvise et afkast af investeringerne. De fleste nationale EFR-handlingsplaner fokuserer på en bred vifte af foranstaltninger og aktiviteter i medlemsstaterne og associerede lande for at styrke deres deltagelse i fælles programmering. De nationale handlingsplaner har til formål bedre at tilpasse national og europæisk FoU-programmering, der reagerer på de vigtigste identificerede udfordringer. Samlet konklusion Analysen viser betydelige fremskridt i de fleste medlemsstater vedrørende deres deltagelse i fælles programmeringsinitiativer i de seneste år. Med udgangspunkt i de seneste tendenser og foranstaltninger gennemført og/eller planlagt i de nationale handlingsplaner kan det antages, at omfanget, kvaliteten og virkningen af fælles programmering vil vokse betydeligt. Dette vil især være tilfældet, når en politisk ramme i EU og yderligere finansielle midler fra EU’s budgetter fortsat fungerer som katalysator for medlemsstaternes foranstaltninger. Forskningsinfrastruktur Formål: Adgang til forskningsinfrastrukturer af høj kvalitet er et helt centralt element i videnstrekanten og er afgørende for Europas ambition om at stå i spidsen for den globale bevægelse mod åben videnskab. Medlemsstaterne har udformet en kollektiv strategi via Det Europæiske Strategiforum for Forskningsinfrastrukturer (ESFRI), Horisont 2020 og den retlige ramme for det europæiske konsortium for en forskningsinfrastruktur (ERIC).

Projektleverancer: Sikring af gensidig kompabilitet mellem køreplanen for ESFRI og de nationale FoI-køreplaner, lettere adgang til forskningsinfrastrukturer for medlemsstater, der ikke er i stand til at investere i store infrastrukturer samt en indgående undersøgelse af de planlagte finansielle bidrag. Resultaterne viser, at mange medlemsstater har udviklet og gennemført nationale køreplaner for forskningsinfrastrukturer og har brugt den overordnede køreplan for Det Europæiske Strategiforum for Forskningsinfrastrukturer (ESFRI) som reference til at definere deres prioriteter. Disse nationale køreplaner vil imidlertid have godt af en klar og konsistent strategi, så der kan skabes klarhed over de omkostninger, der er forbundet med forskningsinfrastrukturer. Desuden bør den langsigtede bæredygtighed af forskningsinfrastrukturer, herunder finansieringen af driftsomkostninger, indgå i overvejelserne helt fra projektets etableringsfase. Nationale finansieringsmekanismer og beslutningsprocesser bør desuden koordineres yderligere for at fremskynde infrastrukturudvikling. Desuden bør forskelle i den regionale forskningskapacitet i et vist omfang blive overvundet gennem valget af forskningsinfrastrukturernes placering. Inddragelse af den private sektor i forskningsinfrastrukturer, helt fra begyndelsen, kan være med til at katalysere den private sektors inddragelse i FoI mere bredt. Mange nationale køreplaner fokuserer på betydningen af en koordineret strategi for forskningsinfrastrukturer på europæisk niveau. Der træffes konkrete foranstaltninger til at styrke national inddragelse i paneuropæiske faciliteter, oprette stabile finansieringsmekanismer og overvåge gennemførelsen af prioriterede projekter. Køreplanerne understreger ligeledes behovet for at evaluere den aktuelle situation for at sikre optimal gennemførelse. Nogle køreplaner omfatter tillige planlægning på nationalt niveau af e-infrastrukturer, de horisontale elementer, der tillader netværksdannelse, behandling, dataforvaltning og åben adgang. Konklusionen er, at der er gjort betydelige fremskridt for at knytte de nationale beslutningsprocesser vedrørende forskningsinfrastrukturer sammen med prioriteter defineret på europæisk niveau. Der kunne imidlertid ofres større opmærksomhed på den koordinerede finansiering til gennemførelse og drift. Samlet konklusion Analysen af nationale køreplaner for forskningsinfrastrukturer viser, at der er gjort betydelige fremskridt ved at koble prioriteterne på nationalt plan sammen med de prioriteter, der er defineret i ESFRI-rammen. Denne stigende tilpasning øger sammenhængskraften i det europæiske økosystem af forskningsinfrastrukturer og fremmer EFR’s konkurrenceevne. Men for at styrke effektiviteten yderligere af offentlige investeringer i forskningsinfrastrukturer bør der aftales en strategi blandt medlemsstaterne for at sikre bæredygtighed på den lange bane. 2.3.Et åbent arbejdsmarked for forskere Formål: Et ægte åbent og ekspertisedrevet europæisk forskningsrum, hvor højt uddannede og kvalificerede mennesker kan bevæge sig uhindret på tværs af landegrænser derhen, hvor deres talenter udnyttes bedst. Projektleverancer: Regeringer og interessenter bør overveje, hvordan reglerne for de nationale finansieringsordninger bedre vil kunne støtte principperne om åbenhed, gennemsigtighed og meritbaseret rekruttering, og fjerne juridiske hindringer for uhindret rekruttering af forskere i forskningsorganisationer og definere nye måder til udvikling af forskerkarrierer. Resultaterne viser, at antallet af ledige forskerstillinger, der annonceres via EURAXESS-jobportalen, er steget med en årlig vækstrate på 7,8 % i perioden 2012-2014 for EU-28 som gennemsnit. Rapporten viser, at brugen af EURAXESS afviger voldsomt på tværs af landene. Fordelene ved åbne, gennemsigtige og meritbaserede rekrutteringspolitikker er desuden vigtigere for nye forskere sammenlignet med veletablerede forskere, hvor andre kriterier synes at have større indvirkning på ansættelses- og forfremmelsesbeslutninger. Resultater viser, at politiske bestræbelser på at forbedre portabiliteten af tilskud (“pengene følger forskeren”-modellen) kan bidrage til en yderligere forbedring af internationale forskeres mobilitet. De mange forskelligartede socialsikringsordninger eksisterer fortsat og afholder fra mobilitet fra lande med mere beskyttende systemer. For at skabe bedre ansættelses- og arbejdsforhold er det vigtigt at videreudvikle procedurer for menneskelige ressourcer. Overførsel af pensionsrettigheder og sprogkundskaber til undervisningsformål fremhæves som to fremtrædende temaer. For at løse det første problem har Kommissionen lanceret en paneuropæisk supplerende pensionsfond for forskere kaldet Pensionsopsparingsinstrumentet for europæiske forskningsinstitutioner (RESAVER) i 2016. For så vidt angår den anden problemstilling, synes de juridiske hindringer for rekruttering at være blevet ryddet af vejen i de fleste lande. Det største udestående problem i forbindelse med rekruttering af veletablerede udenlandske forskere synes at være det nationale sprogkrav til undervisning.

Mange nationale EFR-handlingsplaner fokuserer på fremme af EURAXESS for at forbedre forskermobilitet, både på tværs af grænser og sektorer. Fremme af strategien for menneskelige ressourcer for forskere og større fokus på karriereforløb tjener ligeledes samme formål. Desuden sætter nationale EFR-handlingsplaner fokus på betydningen af åbne, gennemsigtige og meritbaserede ansættelsesprocedurer og udfordringerne i forbindelse med social sikkerhed for mobile forskere. Samlet konklusion Resultaterne viser, at der lægges større vægt på åbne, gennemsigtige og meritbaserede ansættelsesprocedurer på nationalt plan. Den yderligere promovering af EURAXESS-portalen som et register over forskerrettigheder er afgørende i denne henseende. Potentielle foranstaltninger til yderligere at lette forskernes internationale mobilitet omfatter lige adgang til nationale forskningsfinansieringsprogrammer for udenlandske forskere, og bedre adgang til at overføre forskningsstipendier. Yderligere foranstaltninger er videreudvikling af procedurer for menneskelige ressourcer i forskningsinstitutioner. Overførsel af pensionsrettigheder og sprogkompetence for undervisningskrav er emner under udvikling. 2.4.Ligestilling mellem kønnene samt integration af ligestillingsaspektet inden for forskning Formål: Fremme af videnskabelig ekspertise ved fuld brug af kønsdiversitet og -ligestilling og undgåelse af uforsvarligt spild af talent. Projektleverancer: Udvikling af ligestillingspolitikker med særlig vægt på områder, hvor kvinder er underrepræsenterede, fremme af strategier for integration af kønsaspektet og inddragelse af kønsperspektiver inden for forskning. Rapporten viser, at andelen af kvinder i stillinger i lønklasse A på de højere læreanstalter er steget med 3,4 % i gennemsnitlig årlig vækstrate i perioden 2007-2014 i EU-28 Denne nåede 23,5 % for EU-28 i 2014. Der er registreret fremskridt i så godt som alle medlemsstater. Analysen viser ligeledes, at en af de største udfordringer, som landene står over for, fortsat er det glasloft, som forhindrer kvinder i at opnå overordnede stillinger. Dette afspejles i det forhold, at en tredjedel af forskerne er kvinder, hvorimod kvinders andel af overordnede stillinger falder til under en fjerdedel. Selvom data viser, at situationen er ved at bedre sig, er tempoet fortsat langsomt. De nationale EFR-handlingsplaner viser en betydelig bedring af ligestillingen inden for FoI sammenlignet med den situation, der blev berettet i statusrapporten for EFR-statusrapporten for 2014. Overvågningen af gennemførelsen af ligestilling mellem kønnene pågår eller er under planlægning. Dette tyder på en stigende interesse i og et stigende engagement på nationalt plan for at opnå ligestilling mellem kønnene inden for de nationale forsknings- og videreuddannelsessystemer. Omfanget og kvaliteten af foranstaltninger vedrørende ligestilling mellem kønnene varierer fra medlemsstat til medlemsstat. Integration af kønsdimensionen i forskningsprogrammer udgør fortsat en udfordring i mange medlemsstater. Samlet konklusion Analysen viser, at flertallet af medlemsstaterne har gjort fremskridt med hensyn til oprettelse eller planlægning af mere systemiske strategier for kønsligestilling inden for FoI. De foranstaltninger, der er beskrevet i de nationale EFR-handlingsplaner, vil fortsætte med at understøtte institutionelle forandringer gennem planer for kønsligestilling, der fungerer som katalysator for medlemsstaternes foranstaltninger. Det store antal planlagte foranstaltninger skaber forventninger om betydelige fremskridt i de kommende år. Den faktiske forbedring vil afhænge af medlemsstaternes kapacitet til at vedligeholde og styrke de hidtil vedtagne strategier for institutionelle forandringer på lang sigt. 2.5.Optimal formidling af, adgang til og overførsel af videnskabelig viden, herunder det digitale europæiske forskningsrum Videndeling og åben innovation

Formål:

Fjernelse af hindringer for en bredere brug af viden for at forøge vækst og forbedre konkurrenceevne for Europa ved i fuldt omfang at gennemføre politikker for overførsel af viden. Projektleverancer: Fremme af effektive mekanismer for overførsel af viden, etablering af politikker og procedurer for forvaltning af intellektuelle ejendomsrettigheder. Analysen bekræfter, at der kan drages væsentlige økonomiske fordele ved overførslen, udbredelsen og den faktiske brug af forskningsresultaterne. Det kan endog ses som et afgørende skridt mod at imødegå store udfordringer (prioritet 2a) og fremme social velstand. Trods disse fordele ved formidling af viden er Europa endnu ikke klar til at udnytte regionens potentiale til at drage fordel af investeringerne i forskning og det potentiale, som disse har for væksten. Rapporten viser en gennemsnitlig årlig vækstrate på 3,5 % over perioden 2008-2012 for innovative virksomheder, der samarbejder med offentlige eller private forskningsinstitutioner, og 1,3 % for innovative virksomheder, der samarbejde med højere læreanstalter. Den generelle hindring for overførsel af viden er den manglende fokus på og støtte til udbredelsen forskningsresultater på markedet. Dette forhold er fortsat ikke udviklet hverken på EU- eller nationalt plan. En vigtig hindring er den private sektors lave beskæftigelse af forskere og de begrænsede erfaringer, som forskere har uden for den akademiske verden. Det gælder især for unge forskere. Teknologi- og innovationscentre er meget vigtige værktøjer for at sikre, at viden kan formidles optimalt. Disse centres centrale aktiviteter er at matche industriens behov med forskningsaktiviteter og støtte til kommercialisering af forskning. De fleste nationale EFR-handlingsplaner har fokus på de vigtigste udfordringer, som forvaltning af intellektuelle ejendomsrettigheder og mulig lovgivning i den forbindelse. Det tilsigtes derudover at udvikle værktøjer for samarbejde mellem offentlige og private virksomheder på dette område, tillige med uddannelsesprogrammer for iværksætteri. Samlet konklusion Analysen viser, at overførsel af viden er ekstremt forskelligartet i Europa. Der er behov for at overveje, hvordan finansieringen integreres i hvert led af videnskæden, og hvordan det sikres, at forskning markedsføres i større omfang. Repræsentanter for forskningsorganisationer fremsatte flere forslag, som f.eks. fællesarrangementer mellem erhvervslivet og den akademiske verden Fælles indkaldelser af ansøgninger og uddannelse mellem erhvervslivet og forskningsorganisationer samt initiativer til karriereudvikling, der integrerer ph.d.-studerende med det private erhvervsliv. Dermed vil der blive opbygget tillid, og samarbejdet mellem den offentlige og private sektor vil blive styrket, lige som det vil tilskynde til mobilitet mellem sektorer. Fri adgang til publikationer og data Formål: Fri adgang til videnskabelige publikationer og data fremmer en bredere og hurtigere udbredelse af videnskabelige idéer, og skaber flere fordele for både selve forskningen og for samfundet som helhed. Det er en central del af en bredere indsats for åben videnskab. Projektleverancer: Fremme af gylden og/eller grøn åben adgang i overensstemmelse med Kommissionens henstilling af 2012 om adgang til og bevaring af videnskabelig information, overvejelse af tilpasning og koordinering af forhandlinger med videnskabelige udgivere for at støtte en overgang til nye og mere afbalancerede forretningsmodeller. Analysen viser, at 24 medlemsstater har vedtaget politikker til støtte for åben adgang i 2016. Størstedelen af disse foranstaltninger er blevet vedtaget siden 2012, og nogle lande, der var blandt de lande, der vedtog foranstaltningerne først, har siden fulgt deres politik op med yderligere foranstaltninger. Den åbne adgang-bevægelse har udviklet sig meget hurtigt og har passeret 50 % “vippepunktet” i de seneste år. For udgivelsesåret 2014 var ca. 52 % af publikationerne i EU-28 tilgængelige i åben adgang. Imidlertid afviger politikker og praksisser for åben adgang meget både mellem lande og forskningsfinansieringsorganisationer. For at opnå fuld åben adgang er der behov for at videreudvikle modeller for offentliggørelse og belønningsordninger såvel som forbundne infrastrukturer for at dele og genbruge forskningsdata.

Forhindringer for yderligere udvikling påstås at omfatte omkostningerne ved at skifte til åben adgang, diversiteten af ophavsretslove på tværs af nationale sammenhænge, uigennemsigtigheden af de juridiske aspekter af ejerskab af rettigheder, bekymringer i den private sektor omkring forpligtelsen til at dele data, og samtidig er forskere bekymrede for konsekvenserne af åben adgang til offentliggørelse af resultatmålinger og derfor karriereforløb. Åben adgang til forskningsdata har ligeledes udviklet sig i de seneste år, men befinder sig på et mindre avanceret stade. Der er vigtige tekniske og finansielle hindringer, der står i vejen for en overgang til effektiv lagring og genbrug af data, mens manglen på dataspecialister og nogle forskeres utilstrækkelige dataviden udgør en flaskehals for en effektiv gennemførelse. Medlemsstaterne vedtog den 27. maj 2016 Rådets konklusioner om overgangen til et system for åben videnskab. Navnlig opfordrede de til at gøre åben adgang til videnskabelige publikationer til standardløsningen ved offentliggørelse af offentlig finansieret forskning og støttede en overgang til direkte åben adgang som standard senest fra 2020 De nationale EFR-handlingsplaner fokuserer primært på udvikling af og støtte til åben adgang til publikationer, navnlig oprettelse af e-infrastrukturer og regulering, strategier og handlingsplaner for denne adgang. Hovedvægten ligger stadig på bløde foranstaltninger, der støtter åben adgang til data og publikationer, mens der er mindre fokus på de reguleringsmæssige aspekter. Samlet konklusion Åben adgang til forskningsresultater (publikationer og data) støttes af et stigende antal universiteter, forskningscentre og finansieringsorganer over hele Europa i de seneste år. Da antallet af politikker og initiativer imidlertid er steget, har resultatet været et meget diversificeret økosystem i Europa. Som et næste skridt kunne større koordinering og politisk konvergens på tværs af nationale grænser være nyttigt baseret på bedste praksis. For så vidt angår politikker for åbne forskningsdata, er der stadig meget, der skal gøres, og Horisont 2020 fungerer som en nyttig referencemodel. 2.6.Internationalt samarbejde Formål: Sikring af Europas kapacitet generelt til maksimal udnyttelse af de bedste FoI-muligheder i en global kontekst. Projektleverancer: Definition af nationale internationaliseringsstrategier for at fremme et stærkere samarbejde med centrale tredjelande, bedre koordinering af målsætninger og aktiviteter i EU, medlemsstater og associerede lande over for ikke-EU-lande og internationale organisationer, bedre udbredelse af resultater af multilaterale EU- og mellemstatslige projekter og bedre brug af bi- og multilaterale aftaler mellem EU’s medlemsstater og internationale partnerlande. Analysen viser en betydelig årlig vækstrate på 4,1 % for sampublikationer med ikke-EFR-partnere i perioden 2005-2014. Dette var en smule højere end vækstraten i samme periode for sampublikationer med EFR-partnere, hvor vækstraten var 3,6 %. De vigtigste resultater viser, at internationale samarbejdsaftaler med tredjelande er under udvikling, selv om vesteuropæiske lande leder vejen, og der er ved at opstå et gab i forhold til de øvrige EFR-lande. Samtidig er der en god udvikling i gang med hensyn til international rekruttering, selv om det igen er Vesteuropa, der er på forkant her, og trækker fra de andre lande. Et bredere fokus geografisk på ordninger for menneskelige ressourcer vil være vigtigt for at bygge bro over ulighederne i forskningsmiljøet. De fleste nationale EFR-handlingsplaner fokuserer på udviklingen af strategier, der skal lette samarbejdet inden for EU, informationsforanstaltninger og foranstaltninger til større udbredelse og dannelse af netværk. Der er en stigende erkendelse blandt medlemsstaterne af betydningen af internationalt samarbejde og fælles handling især i forhold til nye vækstlande inden for videnskab. Samlet konklusion En analyse viser, at mange medlemsstater har oplevet væsentlige fremskridt vedrørende deres internationale samarbejdskapacitet i de seneste år. Det synes, som om der ikke længere sættes spørgsmålstegn ved merværdien af fælles strategier i internationalt samarbejde mellem medlemsstaterne og EU som ét strategisk element ud over det eksisterende bilaterale samarbejde. Især er det de mindre medlemsstater, der understreger behovet for og merværdien af fælles strategier, navnlig i forhold til de store eksisterende og nye vækstlande inden for videnskab. 3.KONKLUSIONER Rapporten bekræfter, at EFR har gjort store fremskridt i de seneste år. Samtlige nøgleindikatorer viser fremskridt over tid i henhold til gennemsnittene for EU-28, selv om der er store forskelle, både med hensyn til resultatniveauer og vækstrater mellem landen. (Se oversigtstabel over vækstraterne).