DA Den Europæiske Unions Tidende C 224/77

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om

— Forslag til Rådets forordning om beskyttelse af sårbare marine økosystemer i det åbne hav mod bundfiskeredskabers skadelige virkninger og

— Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget — Ødelæggende fiskerimetoder i det åbne hav og beskyttelse af sårbare dybhavsøkosystemer

KOM(2007) 605 endelig — 0227/0224 (CNS)

K0M(2007) 604 endelig

(2008/C 224/17)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 4. december 2007 under henvisning til EF-traktatens artikel 37 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

Forslag til Rådets forordning om beskyttelse af sårbare marine økosystemer i det åbne hav mod bundfiskeredskabers skadelige virkninger

Kommissionen besluttede den 17. oktober 2007 under henvisning til samarbejdsprotokollen, der blev underskrevet den 7. november 2005, at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget — Ødelæggende fiskerimetoder i det åbne hav og beskyttelse af sårbare dybhavsøkosystemer

Det forberedende arbejde henvistes til EØSU's Sektion for Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne og Miljø, som udpegede José María Espuny Moyano til ordfører og Richard Adams til medordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 29. april 2008.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 445. plenarforsamling af 28.-29. maj 2008, mødet den 29. maj 2008, følgende udtalelse med 101 stemmer for og 1 hverken for eller imod.

1. Konklusioner og henstillinger

1.1 EØSU støtter Kommissionens generelle politiske retningslinjer i såvel forordningsforslaget som meddelelsen, men mener, at forordningsforslagets indhold, effektivitet og virkning kan forbedres ved at indarbejde anbefalingerne i nedenstående punkt 4 og 5.

2. Indledning

2.1 Det er i senere år blevet klart, at økosystemer på dybt vand kan rumme en umådelig biodiversitet og omfattende marine ressourcer. De udgør en af verdens sidste eksisterende, væsentlige grupper af naturressourcer. Koldtvandskoralrev, undersøiske bjerge, koralrev og hydrotermiske væld trues i stigende grad af menneskelige aktiviteter. Disse økosystemer findes i meget mindre produktive omgivelser end økosystemer på lavt vand, og det kan derfor tage dem århundreder at genoprette sig. Udvinding af olie og gas, udlægning af kabler, dumpning af affald og særlige former for bundfiskeri (1) såvel som andre menneskelige aktiviteter kan have skadelige virkninger. Koldtvandskoralrev findes også i kontinentalsokkelområder med tempereret klima. (2).

2.2 Bundfiskeri kræver højt specialiseret udstyr, som generelt kan anvendes uden at forårsage alvorlige skader på de steder, hvor havbunden består af sand eller mudder. Visse typer af udstyr er imidlertid i sagens natur tungt og kraftigt og kan i sårbare økosystemer på dybt vand forårsage alvorlige skade på levesteder og ødelægge gamle og i vidt omfang uerstattelige strukturer, navnlig koraller.

2.3 Som det ofte er tilfældet med globale miljøspørgsmål har den generelle holdning været, at dette problem kun kunne takles i sin helhed ved at indføre afbalancerede, effektive og gennemførlige foranstaltninger på verdensplan. FN's Generalforsamling har lige siden 2004 drøftet de problemer, som de ødelæggende dybhavsfiskerimetoder forvolder. Den 8. december 2006 vedtog den resolution 61/105 om bæredygtigt fiskeri, hvori FN indtrængende opfordrede alle stater og organisationer med territorial myndighed over dybe have til at regulere bundfiskeriet på sårbare marine økosystemer med henblik på at beskytte dem mod skade (3).

2.4 Denne udtalelse handler om to dokumenter fra Kommissionen om beskyttelse af sårbare marine økosystemer. Det ene dokument (KOM(2007) 604) indeholder en detaljeret gennemgang af de overordnede politiske retningslinjer, som Kommissionen foreslår, skal fungere som rettesnor og grundlag for de specifikke tiltag, som EU bør iværksætte. Det udspringer af FAO-anbefalingerne, som er udarbejdet efter indgående drøftelser på FN's Generalforsamling (4), hvor EU spillede en større rolle. Det andet dokument (KOM(2007) 605) er et forslag til Rådets forordning, som vil gælde for EU-fartøjer, der fisker på åbent hav i områder, der ikke reguleres af en regional fiskeriforvaltningsorganisation (»RFFO«), og bør ses som et direkte lovgivningsudspil.

2.5 Det er på længere sigt i såvel fiskeriets som miljøbeskyttelsesorganisationernes interesse at sørge for at beskytte levesteder på havbunden for dermed at sikre langsigtet bæredygtighed i fiskebestanden samt bevare og beskytte marin biodiversitet.

3. Resumé af Kommissionen generelle tilgang (KOM 604) og specifikke forslag (KOM 605)

3.1 De to vigtigste krav i den forvaltningsmæssige ramme for bundfiskeri i åbent hav er, at der skal gennemføres en forudgående miljøkonsekvensanalyse, før der kan gives tilladelse til individuelle fiskeriaktiviteter, og fremlægges bevis for, at fortsat fiskeri ikke har betydelige skadelige virkninger. Til støtte for disse krav er der behov for at udvikle bedre forskning og dataindsamling med henblik på at lokalisere kendte eller mulige områder med sårbare økosystemer og deres økologiske dynamik.

3.2 En særlig vigtig foranstaltning er vedtagelsen af geografisk baserede lukkede områder eller særlige forvaltningsområder. Dette bør ske efter aftale inden for en RFFO. Uden for en RFFO har de enkelte lande det beskyttelsesmæssige ansvar for så vidt angår skibe, der sejler under deres flag.

3.3 Forordningsforslaget vil indføre streng kontrol af bundfiskeri på åbent hav ved hjælp af foranstaltninger, der minder om dem, der allerede er indført af de lande, der fisker på åbent hav i den nordvestlige del af Stillehavet, det sydlige Stillehav og i havet omkring Sydpolen. Samme foranstaltninger er indført i RFFO'erne i det nordlige og sydøstlige Atlanterhav, omkring Sydpolen og i Middelhavet.

3.4 Kommissionen modtog mange forskellige delegationer fra medlemsstaterne, industrien og miljøbeskyttelsesorganisationerne i de tre år, hvor emnet var under behandling i FN's Generalforsamling. Kommissionen gik ind for en tilgang baseret på regulering (frem for forbud), som det var tanken, flagstaterne skulle gennemføre via RFFO'er og selv skulle anvende over for egne fartøjer, når disse drev fiskeri i de områder på åbent hav, som ikke var reguleret af en RFFO.

3.5 Ifølge forslaget vil forvaltningen af dybhavsfiskeri i vid udstrækning være overladt til EU-medlemsstaterne og knyttet til udstedelse af særlige fiskeritilladelser. Ved anmodning om fiskeritilladelse vil et fiskerifartøj skulle indgive en fiskeriplan med oplysninger om, hvor det agter at fiske, hvilke arter det vil fiske, hvilken dybde det vil fiske på samt havbundens batymetriske profil i det planlagte fiskeriområde. Myndighederne vil herefter skulle undersøge fiskeriplanen og dens mulige indvirkning på sårbare marine økosystemer på baggrund af de bedste foreliggende videnskabelige oplysninger.

3.6 Forordningsforslaget udstikker også visse få, klare begrænsninger. Det er forbudt at anvende bundredskaber på mere end 1000 meters dybde. Fiskerifartøjer, der støder på sårbare marine økosystemer, vil omgående skulle indstille fiskeriet og må først genoptage deres fiskeri, når det er mindst 5 sømil væk fra stedet. De ansvarlige myndigheder skal informeres om stedets beliggenhed og kan derefter vælge at beslutte at lukke området for bundfiskeri. Der vil også være krav til alle fartøjer om at anvende satellitbaserede fartøjsovervågningssystemer (FOS) og at have videnskabelige observatører om bord.

3.7 Medlemsstaterne vil hver sjette måned skulle rapportere til Kommissionen om forordningens gennemførelse. Kommissionen vil derefter inden juni 2010 udarbejde en rapport til Europa-Parlamentet og Rådet med forslag om eventuelle nødvendige ændringer.

4. Generelle bemærkninger

4.1 EØSU støtter de generelle politiske retningslinjer, som Kommissionen har udstukket, og fastholder dermed den holdning, det tidligere har tilkendegivet om at standse tabet af biodiversitet (NAT/334).

4.2 EØSU har i de senere år i forskellige udtalelser (5) set grundigt på de positive såvel som vanskelige sider af målsætningerne for den fælles fiskeripolitik samt på, hvordan man på en bæredygtig måde kan udnytte havets ressourcer inden for rammerne af en bæredygtig udvikling ud fra en afvejning af de miljømæssige, økonomiske og sociale hensyn. Disse hensyn bør alle tages med i betragtning i analysen af Kommissionens forordningsforslag.

4.3 Både i meddelelsen og i den konsekvensanalyse af forordningen, der er foretaget af Kommissionens tjenestegrene, står der, at bestemmelserne på nuværende tidspunkt kun vil gælde EU's fiskeriflåde, der driver bundfiskeri i det sydvestlige Atlanterhav uden for Argentinas eksklusive økonomiske zone.

4.4 Fiskeriet udøves af ca. 30 EU-fiskefartøjer i det sydvestlige Atlanterhav, hvor der endnu ikke er oprettet en regional fiskeriforvaltningsorganisation (»RFFO«) på grund af den langvarige politiske konflikt mellem Det Forenede Kongerige og Argentina om Falklandsøerne. Disse fiskeriaktiviteter kan beskrives som følger: — Det fiskeri, der foregår på det åbne hav, udøves på kontinentalsoklen og den øvre skrænt af Patagoniens sokkel. Dette fiskeri har stået på i 25 år. Fiskeriindustrien og videnskabsfolk forsikrer, at fiskeriet omfatter de samme sand- og fladbundsområder. Der fanges to typer fisk: argentinsk blæksprutte (Illex) og blæksprutter af Loligo-slægten samt sydvestatlantisk kulmule (Merluccius hubbsi). Ingen af disse arter er klassificeret som dybhavsfisk; klassifikationen er foretaget på baggrund af kriteriet dybde (6) (forkastes nu af FAO) eller biologisk natur (høj levealder, sen udvikling, langsom vækst eller lav fertilitet (7)), der taler imod yderligere beskyttelse (8). Det vil med andre ord sige, at fiskeriet omfatter arter med mellemhøj og høj produktivitet og foregår uden betydelige bifangster, i områder, der ikke menes at have særlig sårbare økosystemer. — Fiskeriet startede, da EU i et forsøg på at omlægge sin flåde begyndte at støtte forsøgstogter. Med på disse togter var observatører, som Kommissionen skulle have omfattende oplysninger om. — Kommissionen har også finansieret konsekvensanalyser, og Spanien har — gennem Det Spanske Oceanografiske Institut (IEO) — i hele perioden haft et program kørende med videnskabelige observatører om bord med henblik på løbende at indsamle oplysninger om disse fiskeaktiviteter, men også om andre forhold (9). — Tilfældige fangster (bifangster) af disse arter er minimale, eftersom der først og fremmest er tale om Rosa kingklip eller havål (Genipterus blacodes) og stentorsk. Sidstnævnte er en ikke-kommerciel art, som man forsøger at indføre på det europæiske marked. — Alle EU-fartøjer skal have en særlig fiskeritilladelse, der udstedes af de enkelte medlemsstater, og som satellitovervåges. Ca. 20 % af flåden har desuden videnskabelige observatører med om bord. — Både fiskeri af blæksprutter (argentinsk blæksprutte og blæksprutter af Loligo-slægten) og kulmule foregår i to små åbne havområder, der er en del af et meget større fiskeområde, som omfatter både de argentinske og uruguayanske eksklusive økonomiske zoner (EEZ'er) samt det område, der kontrolleres af Falklandsøernes regering, hvor ca. 100 fartøjer fra Argentina, tredjelande og Falklandsøerne (10) udøver deres virksomhed. — Af de dybhavsarter, der er opført i bilag I og II i Rådets forordning (EF) nr. 2347/2002 om særlige adgangskrav og dertil knyttede betingelser for fiskeri efter dybhavsbestande (11), lever kun vragfisk (Polyprion americanus) i det patagonske hav, men hverken IEO eller EU-flåden har rapporteret om fangster af denne fiskeart. — Disse fartøjer skaber først og fremmest arbejdspladser og velstand i et område af EU, der i høj grad er afhængigt af fiskeri (12).

4.5 I lyset af dette foreslår EØSU, at området (særlig geografisk defineret) fritages for kravene i forordningsforslaget, hvis den igangværende omfattende oceanografiske undersøgelse af området endegyldigt viser, at der her ikke findes sårbare marine økosystemer.

4.6 EØSU finder endvidere, at Kommissionens forslag ikke sikrer en effektiv håndhævelse og harmonisering af reglerne i medlemsstaterne. EØSU opfordrer derfor Kommissionen til at spille en mere fremtrædende rolle, når det drejer sig om at koordinere og sikre en effektiv gennemførelse af forordningen i medlemsstaterne.

4.7 EØSU finder, at Kommissionen ud over de konsekvensundersøgelser, der gennemføres af medlemsstaterne, bør slå til lyd for uafhængige videnskabelige vurderinger. Kommissionen bør derfor sørge for den nødvendige finansiering af disse vurderinger.

4.8 Endelig påpeger EØSU, at FAO er ved at udarbejde et sæt internationale retningslinjer for forvaltning af dybhavsfiskeri på det åbne hav, og foreslår Kommissionen at tage hensyn til de konklusioner, som FAO i den forbindelse kommer frem til.

5. Særlige bemærkninger

5.1 EØSU finder, at artikel 1.1 i forordningsforslaget bør henvise til EU-fartøjer, der udøver fiskeri med bundredskaber i uudforskede, uudnyttede områder på det åbne hav, og samtidig tage højde for indholdet af punkt 4.5 ovenfor.

5.2 EØSU finder, at definitionen af »sårbare økosystemer« i forordningsforslagets artikel 2 er for vag og uklar, hvilket kan give anledning til fortolkningsproblemer. FAO's arbejde vil kunne medvirke til en præcisering heraf.

5.3 EØSU anser det for vigtigt, at artikel 4, stk. 5, indeholder en bestemmelse om, at eventuelle ændringer af fiskeriplanerne også skal gennemgås for at sikre, at de ikke er til betydelig skade, dvs. at formålet med ændringerne virkelig er at løse de mulige problemer, der påpeges i konsekvensanalyserne. EØSU frygter også, at det oprettede system ikke er fleksibelt nok til at kunne tilpasses fiskeriaktiviteter, der kan være foranderlige og svært forudsigelige.

5.4 EØSU mener, at artikel 5 også kan give anledning til forvirring, eftersom der her ikke skelnes mellem udløb og tilbagetrækning af tilladelsen. Den særlige fiskeritilladelse er en administrativ tilladelse, der er gyldig, såfremt de kompetente myndigheder har fulgt de nødvendige procedurer for udstedelse af en sådan tilladelse, og tilladelsen ikke suspenderes eller trækkes tilbage af disse myndigheder. De pågældende myndigheder bør udtrykkeligt informere indehaveren af tilladelsen om tilbagetrækningen eller suspensionen af fiskeritilladelsen og give vedkommende mulighed for at blive hørt. EØSU foreslår derfor følgende formulering: »Den særlige fiskeritilladelse, jf. artikel 3, stk. 1, trækkes tilbage, såfremt fiskeriet til enhver tid ikke udøves i overensstemmelse med den fiskeriplan, der forelægges i henhold til artikel 4, stk. 1«.

5.5 Det andet punktum i artikel 5, stk. 2, bør derfor have følgende ordlyd: »Myndighederne undersøger ændringerne og må kun ændre betingelserne for tilladelsen, hvis de ikke medfører, at fiskeriet forlægges til områder, hvor der findes eller er sandsynlighed for, at der findes sårbare marine økosystemer«.

5.6 I artikel 6 foreslås det at forbyde anvendelsen af bundfiskeredskaber på mere end 1.000 meters dybde. EØSU finder, at denne bestemmelse bør udgå, eftersom der ikke findes tilstrækkelig videnskabeligt belæg for en sådan restriktion, som det fremgår af FAO's drøftelser af de internationale retningslinjer for forvaltning af dybhavsfiskeri på det åbne hav. Den kendsgerning, at ingen flåder i øjeblikket opererer på mere end 1.000 meters dybde, er ikke ensbetydende med, at forordningen bør forebygge dette i fremtiden, så længe der er tale om bæredygtigt fiskeri. Hertil kommer, at denne foranstaltning ikke anbefales i De Forenede Nationers Generalforsamlings resolution 61/105, hvilket Kommissionen også selv erkender.

5.7 EØSU er bekymret over den manglende klarhed i forordningsforslagets artikel 8. Der er ingen garanti for, at alle områder, hvor der findes eller er sandsynlighed for, at der findes sårbare økosystemer, vil være lukket for fiskeri med bundredskaber. Medlemsstater, der har identificeret eventuelle sårbare områder, har ingen klar forpligtelse til at lukke disse områder for fartøjer, som fører deres flag.

5.8 I artikel 10 (som det er tilfældet i artikel 5) sammenblandes tilladelsens udløb med tilladelsens tilbagetrækning. EØSU foreslår derfor, at artikel 10, stk. 1, affattes som følger: »Misligholdes fiskeriplanen, jf. artikel 4, stk. 1, under andre omstændigheder end de i artikel 5, stk. 2, omhandlede, tilbagetrækkes den særlige fiskeritilladelse, som fiskerfartøjet har fået udstedt. Fiskeri, der udøves fra det tidspunkt, hvor den særlige fiskeritilladelse tilbagetrækkes, betragtes som fiskeri uden fiskeritilladelse …«.

5.9 Hvad angår artikel 12, hvori det foreslås at udpege observatører om bord til alle fiskefartøjer, finder EØSU, at denne foranstaltning er ude af proportioner, unødvendig og i nogle tilfælde umulig at håndhæve, eftersom ikke alle fartøjer er udstyret til at medtage en yderligere person. Dette aspekt vil desuden medføre højere driftsudgifter for det enkelte foretagende. Alt i alt mener videnskabelige organer, at det vil være tilstrækkeligt med et bestemt antal observatører om bord for at kunne nå de opstillede målsætninger.

5.10 Hvad angår artikel 14, anbefaler EØSU ligeledes Kommissionen at forelægge Rådet og Europa-Parlamentet en rapport den 30. juni 2009 i stedet for den 30. juni 2010, der nu er fastsat i artiklen. De Forenede Nationers Generalforsamling har vedtaget i 2009 at gøre status over gennemførelsen af resolutionen fra 2006, og det vil være vigtigt for Kommissionen at kunne forelægge Generalforsamlingen en rapport inden denne statusopgørelse.

5.11 EØSU finder, at tidsrammen for ikrafttræden (syv dage efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende) ikke er tilstrækkelig til, at fartøjerne kan nå at forelægge deres fiskeriplaner, og at Kommissionen kan vurdere og godkende disse planer. EØSU foreslår derfor at fastsætte en mere rimelig og realistisk frist, der gør det muligt for fartøjerne at opfylde denne forpligtelse og for Kommissionen at udstede tilladelsen.

5.12 Endelig finder EØSU, at forordningen bør indeholde en bestemmelse eller artikel om, at der skal foretages en vurdering for at sikre, at en regulering af fiskeriet fremmer fiskebestandenes bæredygtighed på lang sigt og bevarelsen af bifangstarter. Sidstnævnte efterlyses i De Forenede Nationers Generalforsamlings resolution, og både førstnævnte og sidstnævnte er forpligtelser, der er indeholdt i FN-aftalen af 1995 om fiskebestande i forbindelse med fiskeri på det åbne hav.

Bruxelles, den 29. maj 2008 Dimitris DIMITRIADIS Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Bundredskaber omfatter: bundtrawl, skrabere, bundsatte hildingsgarn, bundliner, tejner og fælder. Se Friewald, A., Fosså, J.H., Koslow, T., Roberts, J.M. 2004. Cold-water coral reefs. UNEP-WCMC, Cambridge, UK.

(2) Ibidem

(3) FN's Generalforsamlings resolution 61/105, punkt 83-86.

(4) Resolutionerne 59/25 (2004) og navnlig 61/105 (pkt. 80-95) af 8. december 2006.

(5) NAT/264 — forordning om Den Europæiske Fiskerifond (EUT C 267 af 27.10.2005); NAT/280 — Forordning om EF-finansieringsforanstaltninger til gennemførelse af den fælles fiskeripolitik og havretten (EUT C 65 af 17.3.2006, NAT/316 (EUT C 318 af 23.12.2006), NAT/333 (EUT C 168 af 20.7.2007), NAT/334 — Stop for tab af biodiversitet (EUT C 97 af 28.4.2007); NAT/364 — Forordning om fastlæggelse af en EF-ramme for indsamling, forvaltning og anvendelse af data i fiskerisektoren samt støtte til videnskabelig rådgivning vedrørende den fælles fiskeripolitik.(EUT C 10 af 15.1.2008).

(6) I henhold til data, der er indsamlet af Det Spanske Oceanografiske Institut (IEO-observatører), og som stemmer overens med satellit-information fra »blå bokse«, foregår 95 % af de fiskeriaktiviteter, der udøves af den spanske bundtrawlflåde, i det åbne hav ved Patagoniens sokkel, på mindre end 400 meters dybde.

(7) Studie ved Koslow et al., offentliggjort i 2000 i ICES Journal of Marine Science: J.A. Koslow, G.W. Boehlert, J.D.M. Gordon, R.L. Haedrich, P. Lorance og N. Parin, 2000. Continental Slope and deep-sea fisheries: implications for a fragile ecosystem (»Kontinentalskrænten og dybhavsfiskeri: konsekvenser for et skrøbeligt økosystem«).

(8) Se punkt (10) i forordningsforslaget.

(9) Se punkt 2.2 i arbejdsdokumentet fra Kommissionens tjenestegrene.

(10) Korea, Japan, Kina, Taiwan og Uruguay.

(11) EFT L 351 af 28.12.2002, s. 6.

(12) I henhold til input-outputoversigter for fiskekonservesindustrien i Galicien, der er blevet offentliggjort af den regionale regering, er 61 ud af de 74 aktiviteter, som udgør Galiciens økonomi, afhængige af fiskeri.