Forslag til Rådets forordning (EF) om nord/syd-samarbejde vedrørende bekæmpelse af narkotika og narkotikamisbrug (Budgetpost B7-5080) (95/C 242/06) KOM(95) 296 endelig udg. - 95/0167(SYN)

(Forelagt af Kommissionen den 30. juni 1995)

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 130 W,

under henvisning til forslag fra Kommissionen,

i samarbejde med Europa-Parlamentet, og

ud fra følgende betragtninger:

I meddelelsen af 23. juni 1994 til Rådet og Europa-Parlamentet fremlagde Kommissionen sine retningslinjer for en handlingsplan for Den Europæiske Union til bekæmpelse af narkotika (1995-1999), særlig på internationalt plan;

universel tiltrædelse af enkeltkonventionen af 1961 om narkotiske midler og denne konvention som ændret ved 1972-protokollen, af konventionen af 1971 om psykotrope stoffer og af konventionen af 1988 imod ulovlig handel med narkotika og psykotrope stoffer samt systematisk gennemførelse på nationalt og internationalt plan af disse traktaters bestemmelser er hjørnestenen i den internationale strategi til bekæmpelse af misbrug af og ulovlig handel med narkotika;

Det Europæiske Fællesskab er part i konventionen af 1988, særlig under henvisning til denne konventions artikel 12, og Det Europæiske Fællesskab har i overensstemmelse dermed og på grundlag af anbefalingerne fra den »Chemical Action Task Force« (CATF), der er blevet nedsat af G7 og Europa-Kommissionens formand i 1989, vedtaget en fællesskabslovgivning, hvis effektivitet som helhed vil blive øget ved indførelse af hensigtsmæssige juridiske rammer og passende mekanismer i andre regioner i verden;

Det Europæiske Fællesskab har på grundlag af bl.a. anbefalingerne fra den »Financial Action Task Force« (FATF), der blev nedsat af G7 og Europa-Kommissionens formand i 1989, vedtaget et direktiv om hvidvaskning af penge, hvis effektivitet som helhed vil blive øget ved indførelse af hensigtsmæssige juridiske rammer og passende mekanismer i andre regioner i verden;

fjerde Lomé-konvention og de samarbejds-, associerings- eller partnerskabsaftaler, som Det Europæiske Fællesskab har indgået med udviklingslande, indeholderbestemmelser om samarbejde om bekæmpelse af misbrug af og ulovlig handel med narkotika, overvågning af handelen med prækursorer, kemiske produkter og psykotrope stoffer og udveksling af relevante oplysninger, herunder om foranstaltninger vedrørende hvidvaskning af penge;

Det Europæiske Fællesskabs medlemsstater har tilsluttet sig den politiske erklæring og det globale handlingsprogram, der blev vedtaget af FN's Generalforsamling på den 17. ekstraordinære session;

Samarbejdet inden for området vedrørende bekæmpelse af narkotika og narkotikamisbrug bidrager væsentligt til opfyldelse af formålene i Fællesskabets politik for udviklingssamarbejde, udformet i artikel 130 U i traktaten om oprettelsen af Det Europæiske Fællesskab -

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

Artikel 1

Det Europæiske Fællesskab gennemfører samarbejdsaktioner vedrørende bekæmpelse af narkotika og narkotikamisbrug først og fremmest i udviklingslande, der har ratificeret enkeltkonventionen af 1961, ændringen af denne konvention ved 1972-protokollen, konventionen af 1971 og konventionen af 1988.

Artikel 2

Fællesskabet yder på et partnerlands anmodning prioriteret støtte til udarbejdelsen af en »National Drug Control Master Plan« i snævert samråd med De Forenede Nationers Program for International Narkotikakontrol (UNDCP). Denne »plan« fastlægger ikke alene målene, strategierne og prioriteterne for et partnerlands bekæmpelse af narkotika, men også behovene for ressourcer af enhver art, herunder finansielle ressourcer, og udgør grundlaget for en integreret, tværfaglig og flersektoriel tilgang, der fremmer fællesskabsbistandens effektivitet.

Artikel 3

Fortrinsvis inden for strategiske rammer fastsat ved nationale planer yder Fællesskabet også støtte til særlige aktioner på følgende områder:

- udvikling af den institutionelle kapacitet til gennemførelse af en »National Drug Control Master Plan«

- på grundlag af aftaler mellem Det Europæiske Fællesskab og individuelle »følsomme« partnerlande om samarbejde til forhindring af omdirigering af handelen med prækursorer, der anvendes til ulovlig fremstilling af narkotika og psykotrope stoffer, yder Fællesskabet bistand til udvikling af landets institutionelle kapacitet med henblik på hurtig og effektiv gennemførelse af disse aftaler og med henblik på fremme af det regionale eller subregionale samarbejde

- på grundlag af aftaler mellem Det Europæiske Fællesskab og individuelle »følsomme« partnerlande, hvori der fastsættes bestemmelser om samarbejdet vedrørende bekæmpelse af hvidvaskning, kan Fællesskabet i det omfang, de disponible ressourcer tillader det, yde faglig bistand på dette område til lande, der har påtaget sig forpligtelser i den henseende, bl.a. ved ratificering af Wienerkonventionen og Strasbourg-konventionen og tilslutning til FATF-anbefalingerne

- indførelse af mekanismer til kontrol af handelen med og forbruget af lovlige narkotiske midler og psykotrope stoffer

- analyse på lokalt plan af brugen af ulovlige narkotiske midler og psykotrope stoffer, forebyggelse, behandling og reintegration af narkomaner og risikoformindskelse samt sådanne aktioners indføjelse i specielt sundheds- og uddannelsespolitikken. I forbindelse med disse aktioner sikres det, at menneskerettighederne respekteres

- forundersøgelser vedrørende samarbejdsprojekter med det formål at sikre, at de særlige handelspræferencer, som Fællesskabet indrømmer lande, der bekæmper narkotika, fører til virkelige fremskridt i en alternativ økonomisk og social udvikling, især til fordel for små uafhængige producenter af råstoffer til ulovlig narkotika, samt aktioner til direkte støtte for de pågældende landes narkotikabekæmpelsesindsats.

Der lægges særlig vægt på:

- lokalbefolkningens eller direkte berørte social-økonomiske gruppers deltagelse i identificeringen, planlægningen og gennemførelsen af aktionerne

- samt foranstaltninger til udvikling af den institutionelle kapacitet i udviklingslandene på nationalt, lokalt og også regionalt plan.

Artikel 4

Bistandsmodtagerne og samarbejdspartnerne omfatter ikke blot stater og regioner, men også decentrale enheder, regionale organisationer, offentlige institutioner, traditionelle eller lokale samfund, private aktører og foretagender, herunder ikke-statslige kooperativer og organisationer og sammenslutninger repræsenterende lokalbefolkningen.

Artikel 5

1. De midler, der kan anvendes i forbindelse med de i artikel 2 og 3 nævnte aktioner, omfatter bl.a. undersøgelser, faglig bistand, uddannelse eller andre tjenesteydelser, leverancer og arbejder samt revisioner og evaluerings- og kontrolmissioner.

2. Fællesskabsfinansieringen kan dække såvel investeringsudgifter, herunder dog ikke køb af fast ejendom, som driftsudgifter i udenlandsk eller lokal valuta alt efter, hvad der er behov for til gennemførelsen af aktionerne. For andre programmer end uddannelses- og forskningsprogrammer kan driftsudgifterne dog almindeligvis kun dækkes i igangsættelsesfasen og i aftagende omfang.

3. Det tilstræbes systematisk, at de aktører eller partnere, der i sidste instans drager fordel af aktionen (land, lokalsamfund, virksomheder eller andre), selv yder et bidrag, især et finansielt bidrag, inden for rammerne af deres muligheder og afhængigt af den enkelte aktions art.

4. Det tilstræbes at udnytte mulighederne for samfinansiering, især sammen med medlemsstaterne eller multilaterale, regionale eller andre organisationer. Der træffes de fornødne foranstaltninger til at vise fællesskabskarakteren af den bistand, der ydes i medfør af denne forordning.

5. For at styrke sammenhængen og komplementariteten mellem de aktioner, der finansieres af Fællesskabet, og de aktioner, der finansieres af medlemsstaterne, og derved sikre, at disse aktioner som helhed bliver så effektive som muligt, træffer Kommissionen alle nødvendige koordineringsforanstaltninger, herunder:

a) indførelse af en ordning for systematisk udveksling af information om de aktioner, der finansieres eller påtænkes finansieret af Fællesskabet og medlemsstaterne

b) koordinering på stedet af gennemførelsen af aktionerne i kraft af regelmæssige møder og informationsudveksling mellem Kommissionens og medlemsstaternes repræsentanter i modtagerlandet.

Artikel 6

Den finansielle støtte i medfør af denne forordning ydes i form af gavebistand.

Artikel 7

1. Kommissionen undersøger, træffer afgørelse om og forvalter de i denne forordning omhandlede aktioner efter gældende budgetprocedurer og andre gældende procedurer, især procedurerne i finansforordningen vedrørende Fællesskabernes almindelige budget.

2. Afgørelser om aktioner, der i medfør af denne forordning finansieres med mere end 2 mio. ECU pr. aktion, og om enhver ændring af sådanne aktioner, der medfører en overskridelse på over 20 % af det oprindeligt fastsatte beløb for den pågældende aktion, træffes efter proceduren i artikel 9.

3. Enhver finansieringsaftale eller -kontrakt, der indgås i medfør af denne forordning, skal indeholde bestemmelse om, at Kommissionen og Revisionsretten kan foretage kontrol på stedet efter de sædvanlige regler fastlagt af Kommissionen inden for rammerne af de gældende bestemmelser, især bestemmelserne i finansforordningen vedrørende Fællesskabernes almindelige budget.

4. For så vidt som aktionerne fører til finansieringsaftaler mellem Fællesskabet og modtagerlandet, fastsættes det i disse aftaler, at betalingen af skatter, afgifter og gebyrer ikke finansieres af Fællesskabet.

5. Deltagelse i udbud og kontrakter står åben på lige vilkår for alle fysiske og juridiske personer i medlemsstaterne og modtagerstaten. Dette kan udvides til også at omfatte andre udviklingslande.

6. Leverancerne skal have oprindelse i medlemsstaterne eller modtagerstaten eller andre udviklingslande. I særlige, behørigt begrundede tilfælde kan leverancerne have oprindelse i andre lande.

Artikel 8

1. Kommissionen bistås af et rådgivende udvalg, der består af repræsentanter for medlemsstaterne, og som har Kommissionens repræsentant som formand, og som alt efter, hvilket land eller hvilken region foranstaltningerne vedrører, er:

- for så vidt angår landene i Afrika, Vestindien og Stillehavet, EUF-udvalget nedsat ved artikel 21 i den interne aftale nr. 91/401/EØF om finansiering og forvaltning af Fællesskabets bistand inden for fjerde Lomé-konvention, vedtaget den 16. juli 1990 af repræsentanterne for medlemsstaterne, forsamlet i Rådet

- for så vidt angår landene i Middelhavsområdet, MED-udvalget nedsat ved artikel 6 i Rådets forordning (EØF) nr. 1762/92 af 2. juni 1992

- for så vidt angår landene i Asien og Latinamerika, ALA-udvalget nedsat ved artikel 15 i Rådets forordning (EØF) nr. 443/92 af 25. februar 1992.

2. Kommissionens repræsentant forelægger udvalget et udkast til de foranstaltninger, der skal træffes. Udvalget afgiver udtalelse om dette udkast inden for en frist, som formanden kan fastsætte under hensyntagen til de pågældende spørgsmåls hastende karakter, i givet fald ved afstemning.

Udtalelsen optages i mødeprotokollen; derudover har hver medlemsstat ret til at anmode om, at dens holdning indføres i mødeprotokollen.

Kommissionen tager størst muligt hensyn til udvalgets udtalelse. Den underretter udvalget om, hvorledes den har taget hensyn til dets udtalelse.

3. Ved et fælles møde for de i stk. 1 nævnte udvalg foretages der én gang årligt en udveksling af synspunkter på grundlag af de af Kommissionens repræsentant fremlagte generelle retningslinjer for de aktioner, der skal gennemføres det kommende år.

Artikel 9

Efter hvert regnskabsår forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet en årsberetning omfattende et resumé af de aktioner, der er finansieret i løbet af regnskabsåret, og en evaluering af gennemførelsen af denne forordning i løbet af regnskabsåret.

Resuméet skal bl.a. indeholde oplysninger om de aktører, med hvilke der er indgået gennemførelseskontrakter.

Beretningen skal også omfatte et resumé af de eksterne evalueringer, der måtte være foretaget af de særlige aktioner.

Artikel 10

Denne forordning træder i kraft på tredjedagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.