lOMMI SS IONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
KOM(92) 542 endel ig udg. 
Bruxelles, den 23 . december 1992 
MEDDELELSE FRA KQMMISSIQNEN 
MOD ET SOLIDARITETENS EUROPA 
Intensivering af kampen mod social 
udstødelse, fremme af integrationen 

IIJDHOLDSTEGWELSE 
INDLEDNING 
I. SOCIAL UDSTØDELSE - EN UDFORDRING 
1. En udfordring, der har skiftet karakter 
2. Faren for forværring 
3. Betydningen af aktionerne på Ioka i plan 
4. Fremme af en politik, som sammenkæder 
økonom i sk poI i t i k og soc i a IpoI i t i k 
DEN EKSTRA VÆRDI AF FÆLLESSKABETS STØTTE 
1.1. De økonomiske mekanismer 
I.2. Strukturpolitikkens mulige bidrag 
I.3. En flersidig holdning over for den sociale 
udstødelse Side 2 
Side 6 
Side 6 
Side 10 
Side 13 
Side 13 
Side 15 
I. PERSPEKTIVER OG HOVEDLINJER: DE LEDENDE PRINCIPPER Side 18 
FOR FÆLLESSKABETS OVERVEJELSER OG STØTTE 
Side 19 
Side 21 
Side 22 
i.4. Strukturering af dialogen mellem aktører Side 25 
111.5. Højtidelig bekræftelse af rettighederne Side 27 
KONKLUSION Side 28 
BILAG: Rapport om iværksættelse af resolution 
vedtaget af Rådet og socialministrene, 
forsamlet i Rådet, den 29. september 1989 
om kampen for at undgå sociale tabere 
(EFT C 277 af 31.10.1989) Side 29 
STATISTISKE TABELLER Side 44 
/f«L 
- 2 -
1NPLEPN1NQ 
Social udstødelse er et fænomen, som i stadig stigende grad vækker 
bekymring blandt de politiske og økonomiske aktører og arbejdsmarkedets 
parter samt i den offentlige opinion, hvor man flere gange og på 
forskellige måder har givet udtryk herfor. 
Dette fænomen berører alle medlemsstaterne, selv om situationen er 
forskellig fra land til land, og selv om der i debatten afhængig af tid 
og sted lægges vægt på forskellige forhold: det kan være de mest synlige 
former for fattigdom, som f.eks. hJem Iøsefænomenet eller de unges oprør 
i forstæderne, det kan være den tilsyneladende ubønhørlige marginali­
sering af de langtidsledige, den fortsatte fattigdom i visse land­
distrikter eller de gældstyngede familiers fald ned. J fattigdommens 
afgrund, eller det kan være forværreisen af de kulturelle sammenstød og 
afvisningen af flygtninge og minoriteter. 
De mange forskelligartede situationer gør det svært at anvende statistik 
til at få et overblik. De oplysninger, der foreligger, viser imidlertid, 
at social udstødelse er et meget udbredt fænomen. Som eksempel kan 
nævnes, at de seneste sammenlignelige oplysninger om lave lønninger i de 
tolv medlemsstater viser, at der i 1985 var 50 mio. fattige(1). Det 
skal ligeledes nævnes, at der i dag er ca. 14 mio. arbejdsløse, hvoraf 
mere end halvdelen ikke har haft arbejde i mindst et år og ca. en 
tredjedel i mindst 2 år; blandt de langtidsledige har mere en en 
tredjedel (35%) aldrig arbejdet. Desuden er 35% af de arbejdsløse under 
25 ar, dvs. at 18% af de unge under 25 år er arbejdsløse^2^. Endvidere 
vurderer de ikke-statslige organisationer, at der er 3 mio. hjemløse i 
Fællesskabet<3). 
Da denne situation er meget synlig, og da der på visse områder som følge 
af den sociale udstødelse er sket en hurtig udvikling, er man blevet 
stadig mere opmærksom herpå. Der er blevet taget en række betydelige 
initiativer. Det er hovedsagelig medlemsstaterne, og afhængig af 
situationen de regionale og lokale myndigheder i disse lande, der har 
ansvaret for de foranstaltninger, der træffes, og den politik, der føres 
på dette område. Det er af afgørende betydning, at personer fra såvel 
den offentlige som den private sektor involveres i iværksættelsen af 
sådanne foranstaltninger. 
Fællesskabet har ved forskellige lejligheder givet udtryk for, hvor 
vigtig det finder solidaritet og social samhørighed, og for dets vilje 
til inden for rammerne af dets beføjelser og dets beskedne midler at 
bidrage til den indsats, der gøres. 
(1) EUROSTAT, Rapid Reports, Population and social conditions, 1990.7. Ved 
fattig forstås i denne statistiske opgørelse en person, der indgår i en 
husholdning, hvis disponible indtægt pr. voksenækvivalent er mindre end 
den gennemsnitlige disponible indtægt pr. voksenækvivalent i den 
medlemstat, hvor den pågældende bor. De anvendte oplysninger er taget 
fra en række undersøgelser af familiebudgetter, og indtægten er tilnær­
melsesvis beregnet ud fra de indsamlede oplysninger om husholdningernes 
udgifter. 
(2) Rapport om beskæftigelsen, 1992 
(3) Kilde: FEANTSA, Fédération Européenne des Associations Nationales 
Travaillant avec les Sans-Abri, 1991 
- 3 
Pà baggrund af de perspektiver, der åbner sig i forbindelse med, at Den 
Økonomiske og Monetære Union og Den Politiske Union efterhånden 
gennemføres, kan Fællesskabet ikke ignorere situationer, som ved deres 
eksistens og alvor viser behovet for en afbalanceret europæisk 
integration, dvs. hvor der tages højde for såvel de økonomiske 
interesser som ønsket om intern samhørighed og en social dimension. 
Det vil ikke gennem de europæiske integrationsbestræbelser være muligt 
at mobilisere et meget stort antal personer, hvis man i den forbindeise 
ikke udvikler det, man har aftalt at kalde den sociale dimension, som 
ikke blot medlemsstaterne og Fællesskabets institutioner, men også 
erhvervsorganisationer, ikke-statslige organisationer og størstedelen af 
den offentlige opinion i medlemsstaterne går ind for. Alle har på det 
seneste på forskellig vis givet udtryk for deres bekymring i den 
forbindelse. Disse problemer fortjener særlig opmærksomhed på et tids­
punkt, hvor der i medlemsstaterne træffes en række beslutninger om 
budgetmæssige reguleringer, om hvilke det ofte siges, at de er direkte 
tilknyttet den europæiske integrationsproces. 
Rådet har ved flere lejligheder påpeget, at det er opmærksom på 
problemerne i forbindelse med social udstødelse. Den 18. Juli 1989 
vedtog det et program for økonomisk og social integration af de dårligst 
stillede, der med en fælles betegnelse blev benævnt Fattigdom 3-program-
met(4), og den 29. september 1989 en resolution om bekæmpelse af social 
udstøde Ise(5). Den 24. juni 1992 vedtog det en henstilling om sikring 
af tilstrækkelige indtægter og ydelser fra socialbeskyttelsesordnin­
ger*6). Det har endnu engang for nylig, den 3. december 1992, i sin 
resolution om beskæftigelse understreget, hvor vigtig det mener, dette 
problem er. 
4. I forbinde i se med gennemførelsen af nærhedsprincippet kan Fællesskabet 
på dette område ikke træde i medlemsstaternes stedt?). | henseende til 
medlemsstaternes og de nationale, regionale og lokale myndigheders 
ansvar kan den ekstra værdi af, at der gøres en indsats på fælles­
skabsplan, ses på fire niveauer: 
Fællesskabet kan bidrage til udarbejdelsen og overførslen af 
metoder og knowhow, der kan anvendes i forbindelse med de nuværende 
former for udstødelse og til fastsættelse af god praksis, til 
uddannelse af og støtte til nettet af aktører, som kan udveksle 
erfaringer og tage fælles initiativer på fællesskabsplan, samt til 
at forny debatten. 
Fællesskabet må ligeledes med henblik på at skabe samhørighed huske 
pà de positive resultater af dets forskellige politikker og 
analysere virkningerne heraf i forbindelse med kampen mod social 
udstødelse. 
(4) Rådets afgørelse af 18. Juli 1989 om iværksættelse af et EF-
handlingsprogram på mellemlang sigt for økonomisk og social integration 
af de økonomisk og socialt dårligt stillede befolkningsgrupper (EFT L 
224 af 02.08.1989) 
(5) EFT C 277 af 31.10.1989 
(6) EFT L 245 af 26.06.1992 
(7) SEK (92) 1990 af 27.10.1992 
- A -
Fællesskabet kan bidrage til løsningen af visse problemer, som på 
grund af deres art går videre end til nationalt plan, som f.eks. 
problemer med visse grupper eller minoriteter så som omrejsende 
grupper ; 
Fællesskabet kan være med til at gøre opmærksom på de værdier, som 
medlemsstaterne har til fælles, bl.a. vedrørende den menneskelige 
værdighed. 
5. Ved fremlæggelsen af denne meddelelse har Kommissionen to i den 
nuværende situation vigtige forhold for øje: 
De dårlige økonomiske konjunkturer på verdensplan, som har medført 
økonomisk nedgang. 
De modsatrettede forventninger i den offentlige opinion hvad angår 
udstødelse. På den ene side er en stor del af opinionen ikke 
upåvirket af kravet om solidaritet, men de afvisende, endog 
racistiske og fremmedhadske holdninger og ideologier, som frygten 
for fremtiden skaber, vækker på den anden side også en vis genklang; 
endvidere rettes der kritik mod betingelserne for at kunne benytte 
sig af de offentlige tjenester. 
6. På den baggrund håber Kommissionen med denne meddelelse for det første 
at fremme en bred debat om kampen mod social udstødelse i Fællesskabet 
og opridse perspektiverne for en mere målrettet indsats fra Fællesskabet 
end tidligere, idet der tages hensyn ti i, at det kun har begrænsede 
ressourcer og midler til rådighed, i meddelelsen beskrives det, hvor­
ledes Fællesskabet under overholdelse af nærhedsprincippet vil kunne 
bidrage til den fælles indsats for at møde en af vor tids store 
udfordringer. 
For det andet gøres der i meddelelsen rede for de initiativer, 
Kommissionen har taget de seneste år for at fremme en analyse og en 
sammenholdelse af medlemsstaternes erfaringer og politik med henblik på 
at undgå social udstødelse. Disse initiativer skal navnlig ses som en 
opfølgning af resolutionen vedtaget af Rådet og socialministrene, 
forsamlet i Rådet, den 29. september 1989 om kampen for at undgå sociale 
tabere. I denne resolution, hvori nødvendigheden af en samlet og 
flersidet politik for at bekæmpe social udstødelse understreges, blev 
Kommissionen anmodet om tre år efter resolutionens vedtagelse at 
udarbejde en rapport om iværksættelsen af de deri anbefalede 
foranstaltninger. Rapporten, som bygger på arbejdet i en uafhængig 
ekspertgruppe, der er oprettet under navnet "observatorium for 
politikken til bekæmpelse af social udstødelse", er vedføjet denne 
medde i eI se som b i Iag. 
- 5 -
7. Under udarbejdelsen af denne meddelelse har Kommissionen rådført sig med 
medlemsstaterne både om mulige retningslinjer for den kommende 
fællesskabsaktion og om observatoriets arbejde, som danner grundlag for 
rapporten om resolutionens iværksættelse. Kommissionen har ligeledes 
rådført sig med repræsentanter for Ikke-statslige organisationer, lokale 
myndigheder og arbejdsmarkedets parter. De i meddelelsen indeholdte 
forslag bygger ligeledes på drøftelser med et stort antal eksperter og 
praktikere under forskellige europæiske seminarer, der har fundet sted i 
1991 og 1992, bl.a. i Lille, Rotterdam, Bruxelles og Oporto. 
Meddelelsen er en konkretisering af den forpligtelse, formanden påtog 
sig under en vigtig konference om dette emne, der blev afholdt i 
Bruxelles den 2. og 3. april 1992 og havde deltagelse af repræsentanter 
for medlemsstaterne, regionale og lokale myndigheder, ikke-statslige 
organisationer og arbejdsmarkedets parter. 
- 6 -
I. SOCIAL UDSTØDELSE - EN UDFORDRING 
Fattigdom og udstødelse er ikke nye fænomener og har længe givet 
anledning til forskellige videnskabelige og politiske undersøgelser og 
overvejelser og været genstand for mange offentlige og private 
initiativer. Men i de sidste femten år er den offentlige opinion blevet 
meget mere opmærksom på problemet, og den offentlige debat om disse 
spørgsmål har taget en hel ny drejning i samtlige medlemsstater, uden at 
den dog er helt på højde med omfanget af disse problemer. 
Men til trods for, at situationen i de forskellige medlemsstater er 
forskellig, har debatterne her det tilfælles, at de lægger vægten på 
strukturelle karakter af det fænomen, som i samfundet skaber en 
mekanisme, der udelukker en del af befolkningen fra at deltage i det 
økonomiske liv og samfundet og derved fra at få del i velstanden. Af 
debatterne fremgår det, at udfordringen i de seneste femten år har 
skiftet karakter. Problemet er ikke længere alene et spørgsmål om 
uligheder mellem de øverste og de nederste trin på samfundsstigen 
(up/down), men også et spørgsmål om afstanden mellem dem, der befinder 
sig i samfundets midte, og dem, som befinder sig ude i periferien 
(i n/out). 
1.1. En udfordring, der har skiftet karakter 
9. I de fleste af medlemsstaterne har de nationale myndigheder længe tænkt, 
at fattigdom var et "restfænomen", som måtte forsvinde med fremskridtene 
og væksten. Ganske vist bestred forskellige eksperter og ikke-statslige 
organisationer denne teori, men den blev bekræftet af, at det gennem 
socialpolitikken var muligt at øge befolkningens almindelige velfærd og 
forbedre situationen for de dårligst stillede grupper som f.eks. ældre 
og handicappede. 
Hen imod slutningen af 70'erne ændredes denne opfattelse, da der dukkede 
nye former for fattigdom og marginalisering op. Først og fremmest de 
former, som er en følge af den økonomiske krise og den heraf følgende 
stigning i arbejdsløsheden og formindskelse af jobsikkerheden. Dernæst 
de mange forskellige former, som fortsat bestod eller blev skabt i 
forbinde i se med de store økonomiske, teknologiske og samfundsmæssige 
omvæltninger, som karakteriserede udvikl ingen i vore industrisamfund. De 
kontroverser, som begrebet "den nye fattigdom" har givet anledning til, 
illustrerer dette holdningsskift, hvor man går over til at betragte de 
opståede situationer og de til grund liggende mekanismer som strukturelt 
betingede. Ved at tale om social udstødelse i denne forbindelse påviser 
man virkningerne af samfundets udvikling. 
- 7 -
Et strukturelt fænomen 
10. Den sociale udstødelses strukturelle karakter understreges i resolu­
tionen vedtaget af Rådet og socialministrene, forsamlet i Rådet, den 29. 
september 1989, som for første gang i en EF-tekst introducerer begrebet 
"sociale tabere" eller "social udstødelse". Ganske vist er dette ikke et 
almindeligt benyttet begreb i samtlige medlemsstater. Men usikkerheden 
over for de processer og situationer, som begrebet beskriver, er en 
fælles usikkerhed, netop fordi de pågældende strukturelle forandringer 
påvirker samtlige lande i Europa. I løbet af 80'erne har denne 
usikkerhed i øvrigt fået en fællesskabsdimens ion. De successive EF-
programmer til bekæmpelse af fattigdommen, flere beslutninger truffet af 
Europa-Parlamentet og den allerede nævnte resolution vedtaget af Rådet 
og socialministrene har nemlig banet vej for en sammenholdelse af de 
nationale situationer og for en debat baseret på fælles analyser om den 
politik, der skal fremmes og iværksættes. 
11. Begrebet social udstødelse er et dynamisk begreb, som på samme tid 
beskriver selve processerne og de situationer, der er en følge af disse 
processer. Det er således yderst velegnet til at beskrive sådanne 
strukturelle forandringer. Meget tydeligere end begrebet fattigdom, som 
alt for ofte alene kommer til at betyde "fattig på indtægter", lægger 
begrebet social udstødelse vægt på den flersidige karakter af de 
mekanismer, hvorved personer og grupper eller endog geografiske områder 
lukkes ude fra de kontakter og udvekslinger, sædvaner og sociale 
rettigheder, som tilsammen giver social integration og dermed en 
identitet. Social udstødelse betyder ikke alene utilstrækkelige 
økonomiske midler eller manglende beskæftigelse. Social udstødelse er et 
fænomen, der manifesterer sig på mange områder: bolig, undervisning, 
sundhed og adgangen til forskellige ydelser, som er områder, der blev 
lagt vægt på i ovennævnte resolution fra 1989. 
Social udstødelse er således en mangesidet realitet, som bl.a. kan 
forklares ved utilstrækkelige eller mangelfulde tilbud og politikker på 
forskellige områder. Disse utilstrækkeligheder og mangelfuldheder griber 
ofte ind i hinanden og virker selvforstærkende til skade for personer og 
geografiske områder, og det er en illusion at tro, at social udstødelse 
kan bekæmpes ved alene at sætte ind på ét af disse områder og f.eks. i 
teorien eller i praksis se bort fra den store betydning, bolig- eller 
sundhedssituationen har for enhver integrationsproces. 
Social udstødelse påvirker ikke alene personer, som har lidt et 
nederlag, men også grupper, bi.a. i byområder eller landdistrikter, som 
er genstand for diskrimination og adskillelse eller ofre for svækkelsen 
af de traditionelle former for sociale bånd. Ved at fremhæve faren for 
splittelse i samfundet fremmaner begrebet mere generelt et billede af 
noget, der er værre end sociale uligheder, og får samtidig én til at 
tænke på faren for en polarisering eller en opsplitning af samfundet. 
- 8 -
12. De projekter, der er blevet iværksat inden for rammerne af Fattigdom 3-
programmet, viser udstødelsens mange facetter. I forbindelse med de 
fleste projekter iværksættes der aktioner på beskæftigelsesområdet 
(bl.a. Antwerpen, Perama, Argyroupolis, Limerick, Girona, Alto Bel ice, 
Utrecht og Almeida), men også på sundhedsområdet (f.eks. Doubs og 
Charleroi), boligområdet (f.eks. Hue I va, Oporto, Perama, MUnchen, Weimar 
og Caiais) og uddannelsesområdet (f.eks. Saloniki og Limerick). 
Projekterne viser ligeledes, hvor mange forskellige grupper og regioner 
der er berørt. I forbindelse med visse projekter arbejder man tæt sammen 
med etniske mindretal (Liverpool), tidligere fængslede (Bautzen), 
flygtninge (Saloniki og Berlin), familier med en forælder (Bristol og 
Hamborg), gadebørn (Lissabon) og narkomaner (Kallithea), andre projekter 
vedrører byområder (Almeida, Burgos, Covilha og Connemara) eller 
landdistrikter (Caiais og Mantois m.fl.). 
13. Der er flere faktorer, der forårsager den sociale udstødelse bl.a.: 
vedvarende arbejdsløshed, navnlig langtidsledighed; 
ændringer inden for industrien og deres konsekvenser for arbejds­
markedet, bl.a. i forbindelse med ikke-faglærte arbejdstagere; 
forandringerne i de samfundsmæssige strukturer og familiestrukturen 
samt famiI i ens svagere st i 11ing; 
udviklingen i værdinormerne, der præges af, at den kollektive 
solidaritet øges, men også af, at samhørigheden og de traditionelle 
former for solidaritet svækkes; 
tendensen hen imod en samfundsmæssige opsplitning og konsekvenserne 
heraf for deltagelsen i de traditionelle repræsentative institu­
tioner (f.eks. de politiske partier og fagforeningerne); 
immigrât ionsfænomenets udvikling. 
Hertil kommer den forsatte tilstedeværelse af traditionelle former for 
fattigdom, som man ofte finder navnlig i byområder, hvor det går 
dårligt, eller i landdistrikter og i tilbagestående regioner. 
Et sammenfald på forskellig vis af disse faktorer har fremkaldt voksende 
vrede hos de personer, der ikke får del i rigdommen, med fare for, at de 
forledes til at begå desperate elier fortvivlede handlinger i form af 
anvendelse af vold eller narkotika. Utryghed skaber frygt for fremtiden 
og fører dermed ofte til selvfordybelse og - undertiden - til modtage­
lighed over for racistiske Ideologier og udvikling af fremmedhad og alle 
former for ekstremisme. 
- 9 -
Manqear tede s|tmX\oner 
14. Begrebet social udstødelse dækker således fænomener, som nu forekommer 
hyppigere og især er blevet mere synlige i de seneste femten år. Det 
genopdukkende fænomen med hjemløse, navnlig i storbyerne, krisesitua­
tionerne i byerne, de kulturelle sammenstød, udbredelsen af langtids­
ledigheden osv., det er disse former for social udstødelse, som især har 
tiltrukket sig mediernes og opinionens opmærksomhed. Men man må ikke 
glemme den elendighed, der længe har eksisteret. Eller undervurdere den 
diffuse, men massive utryghed, som påvirker en stor del af befolkningen, 
som igen og igen bliver arbejdsløs, som har usikre og atypiske 
stillinger, eller som trues af strukturomlægningerne i industrien. 
15. Dette sammenfald af fænomener forklarer, hvorfor situationerne i de 
forskellige lande og regioner er så forskellige og så komplekse. I 
øvrigt udgør "de udstødte" ikke en homogen befolkningsgruppe, som er 
udstødt af et homogent samfund. Dette skaber et problem med at få 
målrettet de aktioner, der skal rettes mod visse kategorier (jf. debat­
ten om at målrette bistandsmekanismerne i Det Forenede Kongerige), eller 
med hensyn til visse former for integreret politik (debatten om 
byudviklingspolitikken i Frankrig og om boligpolitikken i Belgien). 
Det er i øvrigt vanskeligt at give en simpel definition af social 
udstødelse. De, der arbejder med problemet til daglig, mener, at 
udstødelse især viser sig ved en manglende mulighed for uden hjælp at 
udøve sine sociale rettigheder, ved et ringe selvværd og en manglende 
tro på sig selv, og ved faren for aldrig mere at kunne klare sig uden 
bistand fra det offentlige og ved det dårlige ry, der rammer de udstødte 
og de bydele, de befolker. 
16. Der foreligger ikke fyldestgørende statistikker om omfanget og 
udviklingen af fænomenet social udstødelse. Undersøgelser af der 
pekuniære fattigdom tyder på, at denne begyndte at vokse i slutningen at 
70'erne, hvorefter den lagde sig fast nå et hølt niveau. Undersøgelserne 
bekræfter ligeledes, at situationen er blevet meget usikker for mange 
enkeltpersoner, som nu udgør en yderst ustabil gruppe på tærsklen til 
fattigdommen. Der er kun en begrænset kerne af varigt fattige personer 
(fattige på penge). Men til gengæld er der ret mange, som en enkelt gang 
eller igen og igen oplever perioder med fattigdom, bl.a. på grund af 
ustabilt arbejde eller et ustabilt elier lidet beskyttende familieliv. 
Og i den situation skal der ikke mere til end en vis gæld, sundheds­
problemer eller boligproblemer, førend de rammes af varig fattigdom. 
10 -
17. Et konkret eksempel for at illustrere disse iagttagelser. Det stammer 
fra en rapport fra Tilburg universitet, som i perioden 1986-1988 
gennemførte en longitudinalundersøge I se af den pekuniære fattigdom i 
Nederlandene på grundlag af oplysninger om det nationale husholdnings-
panel, der var udarbejdet af det nederlandske statistiske institut 
(CBS). I undersøgelsen så man bi.a. nærmere på fattigdommen ud fra den 
"legale" fattigdomstærskel, som mindstelønnen (ABW) i Nederlandene 
udgør; i hvert af de tre år, der var omfattet (1986, 1987 og 1988), var 
der ca. 6-7% fattige husholdninger; i hele perioden havde kun 1% været 
fattige hele tiden i alle tre år og 3% i to år, men 13,5% af hushold­
ningerne havde været fattige i mindst et år. 
18. En undersøgelse af arbejdsmarkedets (langtidsledighed, atypiske 
stillinger) og familiestrukturernes (isolation) udvikling i de 
respektive medlemsstater bekræfter, at disse forhold gør de berørte 
grupper meget sårbare, og at det er vigtigt at iværksætte en række 
foranstaltninger i den forbindelse. 
Dette viser størrelsen af de nationale programmer og foranstaltninger 
vedrørende langtidsledighed (f.eks. PESP I Irland, beskæftigelses­
programmet i de nye tyske delstater, programmerne for langtidsledige i 
Frankrig og den aktive beskæftigelsespolitik i Danmark) og den vægt, der 
i visse lande er blevet langt på aktioner til fordel for visse 
familietyper (f.eks. i Luxembourg) eller til fordel for familier med en 
forælder (Det Forenede Kongerige). 
1.2. Faren for en forværring 
19. Ganske vist giver den internationale udvikling Fællesskabet visse 
fordele, men også store ulemper, fordi produktionens tilrettelæggelse, 
de teknologiske valg og arbejdsmarkedets funktion i Europa bygger på 
utidssvarende modeller (lavt uddannelsesindhold i et stort antal 
stillinger og en vækst, der ikke medfører oprettelse af tilstrækkelig 
mange arbejdspladser). 
Det kan befrygtes, at udstøde Isesmekanismernes virkninger vil blive 
forstærket i de kommende år. Udviklingen i beskæftigelsen er ugunstig 
eller usikker, de offentlige finanser beskæres kraftigt, den sociale 
udstødelse finder sted forskellige steder, og de familiemæssige 
strukturer er mindre beskyttende end tidligere. 
- 11 -
Udviklingen l beskæftigelsen 
20. Udsigterne for den almindelige økonomiske udvikling giver ikke håb om en 
forbedring af situationen på kort sigt. 
21. Den fremgang i beskæftigelsen, der begyndte i midten af 80'erne, blev 
ledsaget af en fortsat høj ledighed, navnlig langtidsledighed, hvilket 
bekræfter, at personer, der er varigt marginaliseret, ikke kan gøre sig 
håb om en økonomisk og social (re) intégrât ion alene på grund af en 
forbedring af konjunkturerne. I øvrigt er beskæftigelsessituationen 
blevet forværret siden begyndelsen af 90'erne, og der er.stor risiko for 
yderligere forværring på grund af de faldende vækstrater) og det stadigt 
dårlige internationale erhvervsklima. Og erfaringen har lært os, at 
forskellene inden for Fællesskabet og ulighederne mellem sociale grupper 
er tilbøjelige til at blive øget i perioder med lav vækst<8>. 
22. Endvidere fører de mange og hurtige teknologiske forandringer i de 
forskellige erhvervssektorer til et mere selektivt arbejdsmarked med 
heraf følgende øget risiko for social udstødelse af de arbejdstagere, 
der er mest udsat eller ikke evner at tilpasse sig forandringerne, 
navnlig på grund af alder eller kvalifikationer (automatisering, 
robot isering, strukturomlægninger osv.). Denne risiko er naturligvis 
størst i de regioner, hvor der ikke er stor spredning af aktiviteterne, 
og hvor de voldsomste strukturomlægninger finder sted. 
23. Endelig påvirker udviklingen af de forskellige beskæftigelsesformer, 
navnlig de atypiske stillinger, udstøde I sesfænomenet forskelligt. De 
atypiske stillinger er t i I glæde for nogle kategorier af arbejdstagere, 
og de kan endog være et skridt på vejen til den erhvervsmæssige 
integration af dårligt stillede befolkningsgrupper. Men det, at 
sikkerheden for beskæftigelse mindskes, øger tillige usikkerheden og 
fører således også til udstødelse. For at komme ud af dette dilemma er 
det nødvendigt, at den største tilpasning kræves af dem, der har den 
største tilpasningsevne, og ikke af de mest sårbare arbejdstagere, og 
naturligvis også, at beskyttelsen af disse forbedres. Visse lande har i 
øvrigt i den senere tid lagt vægt herpå (f.eks. Spanien). 
Stramninger af de offentlige budgetter 
24. Efterhånden som integrationen af de europæiske økonomier skrider frem, 
får ønsket om øget konkurrenceevne og budgetdisciplin i øvrigt 
medlemsstaterne til at stabilisere eller endog mindske de offentlige 
udgifter og de byrder, der hviler på virksomhederne. De bliver således 
stillet over for en række svære valg med hensyn til, hvilke områder der 
budgetmæssigt skal opprioriteres. 
(8) Jf. Rapport om beskæftigelsen, 1992 
- 12 -
Udstødelse og geografiske forskelle 
25. Den sociale udstødelse sker på forskellig vis i landene i nord og i syd, 
i rige regioner og i regioner med økonomisk tilbagegang samt i byområder 
og i landdistr ikter(9>. Man kan ikke se bort fra betydningen af 
fattigdommen i landdistrikterne, navnlig i betragtning af de store 
omvæltninger, der forestår her. På grund af de manglende faciliteter og 
den manglende infrastruktur, som kan konstateres i landdistrikterne, 
bliver de dårligt stillede befolkningsgrupper i disse områder i langt 
højere grad marginaliseret; projekterne i forbindelse med Fattigdom 3-
programmet (f.eks. i Almeida, Connemara og Burgos) viser dette. 
Endvidere medfører de forringede erhvervsstrukturer i landdistrikterne 
ofte, at befolkningen flygter herfra og ind til fattigdommen i byerne. 
26. Også i byområder findes der sådanne forskelle. Udviklingen her 
understreger forskellene mellem byerne indbyrdes og mellem bydelene i de 
enkelte byer. Visse byer og bydele vil blive stillet i en gunstig 
situation, mens andre vil blive udsat for en recession eller stagnation, 
der vil få mange uheldige følger. Dette gælder især de byer, der er ramt 
af økonomisk nedgang, og i almindelighed de nedslidte bydele, som er 
blevet tilflugtsted for udstødte eller på anden måde stemplede befolk­
ningsgrupper, som er ofre for optrævlingen af det sociale netværk, hvad 
der også fremgår af projekterne i forbindelse med Fattigdom 3-programmet 
(Mantois, MUnchen, Sa Ioniki, Caiais, Oportom.fi.). 
Nedbrydning af familiestrukturerne 
27. På baggrund af den generelle udvikling i levevis og udviklingen i 
familiemønstret er der næppe håb om, at tendenserne vil vende. Familiens 
svagere stilling og de ustabile parforhold vil ikke kunne undgå at skabe 
isolation. Dette kan ses i forbindelse med projekterne under Fattigdom 
3-programmet vedrørende familier med en forælder (f.eks. Hamborg, 
Br i stol og Perama). 
Det kan allerede nu konstateres, at mange af dem, der er omfattet af 
systemer med indtægtsgaranti, er isolerede. Det vides ligeledes, at 
isolerede personer står i større fare for at blive marginaliseret (til 
(9) Jf. "Europe 2000, Outlook for the Development of the Community's 
Territory", 1991, KOM (91) 452, endelig udgave. 
- 13 -
gengæld vil en arbejdsløs fra en familie, hvor et andet familiemedlem 
har erhvervsarbejde, være mindre udsat for faren for marginalisering og 
have større chancer for at få nyt arbejde). Endelig må man fremhæve det 
voksende problem med hjemløse, som til dels er forbundet med den 
voksende isolation og med nedbrydningen af famiIiestrukturerne(10). 
1.3. Betydningen af aktionerne Då lokal plan 
28. Der gennemføres ofte på lokalt eller regionalt plan en række konkrete 
foranstaltninger med henblik på at bekæmpe social udstødelse og fremme 
integrationen eller en tilbagevenden til det økonomiske liv og 
samfundet. 
Dette understreges af en række programmer som f.eks. "Social Renewal" i 
Nederlandene, "City Challenge" i Det Forenede Kongerige eller de natio­
nale programmer til bekæmpelse af fattigdom i Portugal og Irland. 
1.4. Fremme af en politik, som sammenkæder økonomisk politik og soclal-
PQHttKt 
29. Det omfang, den sociale udstødelse har fået, og faren for, at 
situationen vil blive yderligere forværret, gør det nødvendigt at 
fortsætte og intensivere indsatsen. Og det er ikke alene på det 
socialpolitiske område, at der skal gøres en indsats. Udfordringen 
ligger snarere i at sammenkæde den økonomiske politik med social­
pol i tikken. 
Man har forsøgt at føre en socialpolitik, som tager højde for de 
nyopdukkende problemer, og som bl.a. via den sociale sikring har haft 
til formål at fjerne eller afbøde virkningerne af den sociale 
udstødelse. 
30. Arbejdsløshedens udbredelse har i samtlige medlemsstater nødvendiggjort 
en tilpasning eller endog en total omlægning af retningslinjerne for at 
få udbetalt godtgørelse. Den har ligeledes ført til fastsættelse af 
offentlige uddannelses- og beskæftigelsesforanstaltninger, hvis 
betydning er øget, bl.a. i de lande, hvor der er stort behov for en 
"aktivering" af beskæftigelsespolitikken (Jf. Danmark). Endvidere er der 
indført nye eller reviderede love om indtægtsgaranti i flere medlems­
stater (Jf. Frankrig, Belgien, Luxembourg og på regionalt plan i 
Spanien). Visse medlemsstater har ligeledes truffet nye foranstalt­
ninger til løsning af bolig-, sundheds- og gældsproblemer (f.eks. 
Belgien og Frankrig) med henblik på at give de mest sårbare befolknings­
grupper flere rettigheder*11). 
Konstateringen af, at det er nødvendigt med en flersidet fremgangsmåde i 
forbinde i se med udstøde Isesproblernet, har givet anledning til flere 
initiativer, bl.a. i byerne, men også i landdistrikterne. Som eksempel 
kan nævnes socialudviklingspolitikken for byområder (Jf. "City 
Challenge" i Det Forenede Kongerige, "Politique de la Ville" i 
Frankrig), "fællesskabsudvlklIngen" (Jf. f.eks. Irland), intégrâtions-
(10) Jf. Rapport fra observatoriet under FEANTSA 
(11) Jf. Rapport fra observatoriet for politikken til bekæmpelse af 
social udstødelse, 1992 
- 14 -
og indslusningsprogrammerne i forbindelse med indtægtsgarantiordninger, 
de socialøkonomiske virksomheder (f.eks. i Italien) eller forsøg på 
indslusning ved hjælp af økonomiske foranstaltninger. Disse initiativer, 
som på forskellige måder har haft deltagelse af nationale og lokale 
myndigheder, gensidige virksomheder og kooperativer, ikke-statslige 
organisationer og lejlighedsvis virksomheder og fagforeninger, udgør en 
skat af erfaringer og sædvaner (etableringen af et forum vedrørende 
fattigdom i Spanien er et nyere eksempel). 
31. Heraf udspringer bærende ideer som effektivisering af partnerskabet, 
nedbrydning af skellene mellem institutionerne, nødvendigheden af at 
sammenkæde den økonomiske og sociale udvikling, betydningen af de 
sociale aktørers kvalifikationer, vigtigheden af aktivt at inddrage de 
berørte befolkningsgrupper og gøre dem medansvarlige for iværksættelsen 
af integrationsforanstaltninger, betydningen af at fastlægge strategier 
for konkrete geografiske områder i stedet for at træffe foranstaltninger 
med henblik på bestemte administrative kategorier, som er fastlagt på 
forhånd. Det er den fremgangsmåde, der f.eks. er blevet anvendt i 
forbindelse med "Social Renewal"-programmet i Nederlandene). 
Politikken til bekæmpelse af langtidsledigheden, og i almindelighed den 
aktive arbejdsmarkedspolitik (det danske eksempel er i den forbindelse 
interessant) har ligeledes bekræftet nødvendigheden af at mobilisere et 
stort antal offentlige og private aktører, af at lade uddannelses­
foranstaltninger eller foranstaltninger, der skal fremme adgangen til 
arbejde, ledsage af individuelle støtteforanstaltninger, af at lade 
aktioner til udbedring af situationer indgå i den generelle bekæmpelse 
af langtidsledigheden og af på alle områder at fjerne hindringerne for 
intégrât ionen. 
32. Den indsats, der er gjort, viser ligeledes, at socialpolitikken ikke 
alene kan løse udstøde Isesproblernet på tilfredsstillende måde. Selve 
udstødelsens art gør det nødvendigt at fremme en flersidet udviklings-
og integrationspolitik. Navnlig den sociale udstødelses strukturelle 
karakter indebærer, at forebyggelse og integration er noget, som bør 
tilstræbes af samtlige aktører (herunder virksomhederne, som alt for 
ofte forledes til at fralægge sig udgifterne ved den nødvendige 
tilpasning), og som bør indarbejdes i samtlige politikker, bl.a. den 
økonom i ske poI i t i k. 
33. Det er derfor hensigtsmæssigt på alle niveauer at fremme og iværksætte 
en samlet politik, og det er vigtigt at udpege visse elementer, der bør 
indgå i overvejelserne vedrørende en række sammenhængende og systema­
tiske foranstaltninger. På grundlag af erfaringerne i marken gjort af 
centralforvaltninger, ikke-statslige organisationer og grupper af 
frivillige kan der udpeges flere områder, som forekommer at være særlig 
afgørende for, om der opstår midlertidige eller varige udstødelses-
situationer, og for afhjælpningen og forebyggelsen heraf: arbejds­
markedet i bred betydning, den måde, hvorpå kapitalmarkederne fungerer, 
den videnskabelige og teknologiske udvikling, udøvelsen af de sociale 
rettigheder, boligmassens struktur og adgangen hertil samt grundlæggende 
uddannelse og adgangen til viden. 
- 15 -
DEN EKSTRA VÆRDI AF FÆLLESSKABETS STØTTE 
34. Fællesskabet griber ind over for social udstødelse på to måder: 
Da der findes så mange faktorer, der påvirker den sociale udstø­
delse, griber Fællesskabet først og fremmest ind gennem sin 
almindelige økonomiske og sociale politik og ved hjælp af struktur­
fondenes bidrag til udvikling og forbedring af beskæftigelsen. Denne 
indsats er langt fra ubetydelig, og selv om den ikke specifikt er 
rettet mod kampen mod social udstødelse, bidrager den dog indirekte 
betydet igt herti I. 
Fællesskabet støtter specifikt aktioner, der gennemføres i og af 
medlemsstaterne, gennem en række forskellige tiltag (fødevarehjælp, 
særlige programmer til stimulering af fornyelsen, udveksling af 
erfaringer, ledelse af netværk, støtte til ikke-statslige orga­
nisationer osv.). Denne indsats har længe været beskeden og, for en 
dels vedkommende, spredt. Men i de senere år er der gjort meget for 
at hæve ambitionsniveauet og fremme samhørigheden; 
Den flenereHe politik pg struktUTPoUtlken 
35. Gennem strukturpolitikken gøres der en massiv indsats for den økonomiske 
og sociale samhørighed i Fællesskabet. Den har ikke det særlige formål 
at bekæmpe social udstødelse, men den kan yde et vigtigt bidrag dertil 
ved at fremme adgangen til arbejde samt regionaludviklingen. 
Den Europæiske Socialfond har bidraget til at forbedre situationen for 
de befolkningsgrupper, der er forfordelt med hensyn til uddannelse og 
beskæftigelse (langtidsledige, unge og blandt disse visse grupper, som 
er særlig udsatte, som f.eks. kvinder og indvandrere). Endvidere har Den 
Europæiske Fond for Regionaludvikling og Den Europæiske Udviklings- og 
Garantifond for Landbruget været med til hjælpe regioner med problemer 
med at forbedre deres infrastruktur og generelt udviklingen eller den 
erhvervsmæssige omsti 11ing i regionerne. 
36. For bedre at kunne løse de problemer, de dårligst stillede befolknings­
grupper elier befolkningsgrupper i visse fattige byområder støder på, er 
der iværksat en række særlige programmer med henblik på netop disse 
grupper eller områder. 
Således har ESF iværksat en række fællesskabsinitiativer til fremme af 
de menneskelige ressourcer (EUROFORM, NOW, HORIZON), som især er 
- 16 -
kendetegnet ved deres tværnationale og fornyende karakter. HORIZON-
initiativet omfatter et særligt afsnit for de ugunstigt stillede 
befolkningsgrupper, som indeholder foranstaltninger vedrørende den 
sociale og erhvervsmæssige integration af udstødte personkategorier. 
EFRU har ydet støtte ti I 21 pilotprojekter for således at få afprøvet en 
række nye ideer vedrørende iværksættelsen af en byudviklingspolitik i 
Fællesskabet. I den forbindelse udgjorde bistanden til den økonomiske 
integration af marginaliserede grupper i samfundet et af nøgleaspekter­
ne. Der er ligeledes blevet ydet støtte til nettet "Kriseramte kvarte­
rer", som omfatter 25 byer og byområder i Europa,som alle har alvorlige 
problemer med områder, der er præget af den økonomiske nedgang. Desuden 
ses der i "Europe 2000" nærmere på de faktorer, der spiller ind i 
forbindelse med de særlige problemer med social udstødelse i såvel 
byområder som landdistrIkter^12). 
37. Fællesskabets generelle politik kan også indirekte være med til at 
bekæmpe social udstødelse. Man må i den forbindelse huske på, at 
gennemførelsen af det indre marked på afgørende vis har fremmet skabel­
sen og væksten af nye arbejdspladser. Det skal ligeledes understeges, at 
Fællesskabets aktioner på områderne beskæftigelse, arbejdsvilkår, social 
beskyttelse, fri bevægelighed og indvandrere, socialøkonomi samt 
foranstaltningerne til fordel for kvinder og ti I fremme af ligestilling 
mellem mænd og kvinder udgør også et væsentligt, omend indirekte, bidrag 
til kampen mod social udstødelse. 
Specifikke initiativer 
38. Fællesskabet har specifikt taget sig af udstøde Isesproblernet siden 
midten af 70'erne. Der har naturligvis ikke været tale om en egentlig 
politik, men snarere om et begrænset bidrag, der har kunnet tjene som 
signal. Fællesskabets foretrukne, og i lang tid eneste, instrument har 
været iværksættelsen af særlige programmer. 
Der har kun været afsat begrænsede midler til disse programmer. Men da 
der er tale om programmer og ikke om penge, bør man ikke vurdere deres 
rækkevidde alene ud fra de tildelte bevillinger. Formålet med 
programmerne er først og fremmest at støtte innovationen og udvekslingen 
af erfaringer. 
Helt konkret har Fællesskabet således allerede i 1975 iværksat et første 
europæisk program til bekæmpelse af fattigdommen (1975-80), som har 
dannet grundlag for pilotprojekter i samtlige medlemsstater. Programmet, 
som blev afsluttet i 1980, har i de fleste medlemsstater fået 
centralforvaltningerne og politikkerne til at tænke over den ændring af 
problemstillingen, som førte til krisen i slutningen af 70'erne. 
Programmet blev efterfulgt af et nyt program (1984-89), som bevidst 
koncentrerede sig om tværnational udveksling af erfaringer mellem lokale 
projekter. Det tredje program, kendt under navnet Fattigdom 3 (1989-94), 
som er ved at blive gennemført, er mere ambitiøst. Programmet går ind 
(12) Jf. "Europe 2000, Outlook for the Development of the Community's 
Territory", 1991, K0M (91) 452 endelig udg. 
17 -
for forsøg med lokale strategier til fremme af økonomisk og social 
integration på grundlag af partnerskab, mangesidighed og medbestemmelse. 
39. I forbindelse med de vinterkampagner til fordel for de dårligst 
stillede, der er blevet iværksat i nogle medlemsstater, har Kommissionen 
siden 1987 stillet overskud af forskellige fødevarer til rådighed for de 
ikke-statslige organisationer. Budgettet for den sidste kampagne var på 
150 mio. ECU. 
40. Fællesskabets aktion er efterhånden, navnlig hen imod slutningen af 
80'erne, blevet udvidet i et forsøg på at øge offentlighedens bevidsthed 
omkring problemets betydning. Medlemsstaterne er blevet sig problemet 
mere bevidst, Jf. f.eks. resolutionen vedtaget af Rådet og social­
ministrene, forsamlet i Rådet, den 29. september 1989. Og det samme 
gælder mange af aktørerne i medlemsstaterne, Jf. bl.a. de bestræbelser, 
der udfoldes af netværkene af ikke-statslige organisationer, byer og 
bol i g insti tut ioner, for at øge enigheden og samarbejdet. 
Kommissionen har i denne sammenhæng forsøgt at udvikle en række 
initiativer, der på samme tid er mere ambitiøse og mere sammenhængende. 
Sideløbende med iværksættelsen af Fattigdom 3-programmet har den forøget 
sin støtte til ikke-statslige organisationer, og navnlig til det 
europæiske netværk, der binder dem sammen (EAPN, European Ant i-Poverty 
Network, der er et europæisk net af ikke-statslige organisationer og 
frivillige grupper, der bekæmper fattigdom). 
Endvidere har Kommissionen under henvisning til iværksættelsen af fæl­
lesskabspagten om arbejdstagernes grundlæggende arbejdsmarkedsmæssige og 
sociale rettigheder foreslået en henstilling om anerkendelse af retten 
til garanterede indtægter og ydelser, som blev vedtaget af Rådet den 24. 
juni 1992. Denne henstilling bekræfter ikke alene retten til til­
strækkelige indtægter til at kunne leve i overensstemmelse med den men­
neskelige værdighed, men understreger tillige nødvendigheden af at sup­
plere denne ret med integrationsforanstaltninger på sundheds-, bolig-, 
beskæftigelses- og uddannelsesområdet. 
Kommissionen har ligeledes fremmet udnyttelsen af synergieffekten mellem 
de initiativer, der er taget af de forskellige netværk af aktive instan­
ser i kampen mod den sociale udstødelse i Fællesskabet, bl.a. ved at 
organisere en række seminarer, hvor problemerne kunne drøftes, og hvor 
der kunne blive stillet forslag. Kommissionen har tillige medvirket til 
at fremme undersøgelser og evalueringer, f.eks. ved at oprette et 
observatorium for politikken til bekæmpelse af social udstødelse. 
Endelig har Kommissionen i sine forslag vedrørende revisionen af 
traktaterne kraftigt understreget nødvendigheden af at intensivere 
indsatsen mod social udstødelse. 
41. Som eksempler på Fællesskabets bidrag til udvekslingen og overførslen af 
erfaringer kan nævnes støtten til pilotprojekter og ledelsen af 
programmer for udveksling af erfaringer, samarbejdet med ikke-statslige 
organisationer, lokale myndigheder og arbejdsmarkedets parter, publika­
tionerne udgivet af observatoriet for politikken til bekæmpelse af 
social udstødelse og forslagene vedrørende indtægtsgaranti. 
- 18 -
Medlemsstaternes boligministre har netop bekræftet værdien af 
Fællesskabets indsats i de konklusioner, som formandsskabet drog på det 
seneste møde i London den 24.-25. november 1992, og bl.a. bedt 
Kommissionen om at lette udvekslingen af oplysninger f.eks. vedrørende 
genoplivning af kriseramte kvarterer. 
Anerkendelsen af dette bidrag er uden tvivl et af resultaterne af det 
tidligere fællesskabsvirke. I bestræbelserne for at gøre indsatsen mere 
sammenhængende og udnytte synergivirkningen mellem de forskellige 
aktørers initiativer spiller Kommissionen nu en rolle som katalysator 
for erfaringer og udvekslinger, som gør det muligt at fremme den 
europæiske dimension i kampen mod social udstødelse. Kræfterne er 
således mobiliseret og skaber en forventning hos mange aktører om et 
større engagement fra Fællesskabets side. 
Forventningen om et større engagement omfatter ikke kun styrkelsen af en 
række specifikke initiativer, som Fællesskabet hidtil har taget. Den 
omfatter også Fællesskabets evne til at overveje virkningen af politik­
ken på forskellige områder og til at fremme det forebyggende arbejde i 
forbindelse med social udstødelse ved bl.a. at bidrage til, at der 
skabes endnu flere nye arbejdspladser, og iværksætte en række foran­
staltninger, der skal ledsage de økonomiske og sociale forandringer. 
III. PERSPEKTIVER QQ HQVEPUNJER; PE IEPENPE PRINCIPPER FQR FÆLLESSKABETS 
OVERVEJELSER OG STØTTE 
42. I forbindelse med planerne for aktioner skal der ikke blot tages hensyn 
til begrænsningerne i Fællesskabets beføjelser, men også i dets 
ressourcer. 
Foregribe og afhjælpe: en Integreret strategi 
43. At kæmpe imod social udstødelse vil sige at foregribe dens udvikling og 
at begrænse dens nuværende udbredelse. For at foregribe må man gribe ind 
over for den sammenhobning af indbyrdes afhængige mekanismer, som ligger 
bag udstødelsen, og som for en stor dels vedkommende skyldes de 
strukturomlægninger, der finder sted i de europæiske økonomier og 
samfund. For at begrænse udbredelsen skal der træffes en række 
mangesidede foranstaltninger, der tager sigte på økonomisk og social 
integration af de berørte personer, grupper og geografiske områder. 
Fællesskabet kan inden for grænserne af sine beføjelser og midler 
bidrage til kampen mod udstødelse på to måder, som supplerer hinanden, 
og som kræver en samlet og integreret strategi. Ved iværksættelsen af en 
sådan strategi skal der tages hensyn til forskellene i de nationale og 
regionale situationer. Strategien skal endvidere være egnet til så godt 
som muligt at supplere og stimulere de politikker, der føres i 
medlemsstaterne af de pågældende offentlige myndigheder og private 
organisationer. 
- 19 
Dette indebærer ikke alene en eventuel styrkelse af de specifikke 
initiativer, som er de hidtidige resultater af Fællesskabets arbejde på 
dette område. Det må tillige undersøges, hvorledes Fællesskabet ved sin 
samlede politik kan bidrage til bekæmpelsen af udstødelse. 
Her henledes opmærksomheden på, at Maastricht-Traktaten i det sociale 
afsnit, der er vedtaget af 11 medlemsstater, gør "bekæmpelse af 
udstødelse" til et af målene for den sociale politik (artikel 1) og gør 
"integration af personer, der er udstødt fra arbejdsmarkedet" til et af 
de områder, hvor Fællesskabet kan træffe afgørelse med kvalificeret 
flertal. 
111.1. De økonomiske mekanismer 
44. Det initiativ for at sætte gang i det økonomiske opsving, der for nylig 
blev taget i Edinburgh, udgør naturligvis det økonomiske grundlag for 
dette integrerede tiltag. 
Budgetmæssige aspekter 
45. Medlemsstaterne er i færd med at tilpasse og omstrukturere deres 
budgetter. Det er i den forbindelse op til dem at træffe de 
foranstaltninger, der er nødvendige i forbindelse med den særlige 
situation i deres land. Da det politisk er nødvendigt at bekæmpe den 
sociale udstødelse, er det imidlertid vigtigt, at de bestemmelser, der 
vedtages, i så høj grad som muligt gør det muligt at videreføre de 
foranstaltninger, der er blevet truffet med henblik på at bekæmpe og 
forebygge social udstødelse. 
På den baggrund er det hensigtsmæssigt på fællesskabsniveau at fremme 
udvekslingen af oplysninger om og erfaringer med, hvorledes man bedst 
yder offentlig støtte til bekæmpelse af social udstødelse og fore­
byggelse heraf. 
Beskæftigelse og arbelde 
46. Et andet hovedpunkt vedrører arbejdsmarkedet og betingelserne for de 
kommende års generelle forhøjelse af kvalifikationsniveauet for 
arbejdspladserne i virksomhederne. I betragtning af den større åbenhed 
over for bl.a. landene mod øst og syd må det forventes, at tempoet for 
forandringerne vil blive øget. I udkastet til en traktat om den 
Europæiske Union henvises der udtrykkeligt dertil. Spørgsmålet er nu, 
hvad der vil ske med de erhvervsaktive, hvis kvalifikationer ligger på 
et lavt niveau. Vil virksomhederne kunne gennemføre den nødvendige 
efteruddannelse af disse personer samt moderniseringen af deres anlæg 
uden for store omkostninger? Der må under hensyntagen til forskellene i 
situationerne og de nationale traditioner findes en ligevægt mellem de 
udgifter, der midlertidigt afholdes af virksomhederne, og samfundets 
20 -
udgifter, der risikerer at blive permanente og i sidste ende belaste 
konkurrenceevnen ved at blive opkrævet igen over skatterne og de sociale 
bidrag. Dette spørgsmål kan rejses af Fællesskabet i forbindelse med den 
europæiske sociale dialog. 
47. I denne forbindelse bør det bemærkes, at arbejdsmarkedets parter den 3. 
juli 1992 har afgivet en fælles udtalelse, hvori de giver udtryk for 
alvorlig bekymring med hensyn til den stigende arbejdsløshed og den 
næsten stagnerende beskæftigelse og taler for en genoplivning*1^) af 
Fællesskabets interne dynamik og for en ny samarbejdsstrategi med 
henblik på en forøgelse af beskæftigelsen. 
48. Fællesskabet kunne ligeledes fortsætte og styrke sine initiativer for i 
virksomhederne at fremme en politik for forvaltning af de menneskelige 
ressourcer, som ikke vil føre ti I ny udstødelse. 
Der må opmuntres til en fortsættelse af den udvikling, der kan 
konstateres i visse virksomheder, navnlig i forbindelse med 
iværksættelsen af systemer for menneskecentreret produktion, og som har 
til formål at forhindre udstødelse. 
Der skal også henvises til overvejelserne og forslagene om arbejdstidens 
tilrettelæggelse og beskyttelsen af arbejdstagere, som befinder sig i en 
udsat sti 11ing. 
Endvidere bør man fortsætte overvejelserne og fremlæggelsen af forslag 
vedrørende samfundsøkonomien og navnlig den stilling på europæisk plan 
foreninger, gensidige foreninger og andelsforeninger samt nye 
virksomhedsformer, som etableres af eller for dårligt stillede, skal 
have. 
Overensstemmelse mellem de økonomiske politikker og socialbeskyttelses­
pol l tlKkerne. 
49. I Rådets henstilling af 27. Juli 1992 om overensstemmelse mellem målene 
og politikken for social beskyttelse knyttes der en forbindelse mellem 
økonomisk politik og socialbeskyttelsespolitik. Kommissionen har ved 
fremlæggelsen af henstillingen understreget nødvendigheden af en 
forbindelse mellem overensstemmelsen mellem de økonomiske politikker og 
overensstemmelsen mellem socialbeskyttelsespolitikkerne. Dette betyder 
bl.a., at overensstemmelsen mellem de økonomiske politikker kan udgøre 
et nyttigt bidrag til udviklingen af den avancerede sociale beskyttelse, 
som europæerne ønsker, som er nævnt i Maastricht-Traktaten (artikel 2), 
og som igen er en væsentlig produkt i vitetsfaktor. Den af Kommissionen 
foreslåede strategi om overensstemmelse mellem målene og politikken for 
social beskyttelse, som er vedtaget af Rådet, viser, hvorledes et sådant 
initiativ kan iværksættes under hensyntagen til forskellene mellem de 
nationale traditioner og systemer på området. 
(13) Er i mellemtiden blevet besluttet på Det Europæiske Råd i Edinburgh 
(Jf. punkt 45 ovenfor). 
- 21 -
IH,2, Strukturpolitikkens mulige bidrag 
50. I forbindelse med den økonomiske og sociale samhørighed har Fællesskabet 
allerede rig erfaring med strukturpolitikker, som er ført i samarbejde 
med medlemsstaterne. Siden reformen af disse politikker i 1988 har 
partnerskabet, integrationen af aktionerne og kontinuiteten i program­
meringen fået en central plads. Disse elementer vil med fordel kunne 
benyttes i forbindelse med kampen mod social udstøde i se. 
51. Kommissionen har i sit dokument "Fra Fællesakten til Maastricht-
Traktaten - Mål og Midler"*14* understreget, at integrationen af de 
udstødte fra arbejdsmarkedet var et af de problemer, den påtænkte at 
løse gennem strukturpolitikken. 
Fællesskabets strukturpolitik kan bidrage til at forebygge social 
udstødelse. Den kan ligeledes bidrage til en integration af udstødte. En 
videreførelse af denne politik, bl.a. hvad angår mål nr. 3 og 4, skulle 
således give et væsentligt bidrag til iværksættelsen af den foreslåede 
integrerede strategi. 
Bidrage til at forebygge udstødelse 
52. Hidtil har strukturfondene ikke direkte bidraget til kampen mod social 
udstødelse. Men de har på mange måder forebygget den sociale udstødelse. 
Denne rolle er vigtig, navnlig i betragtning af forskellene i 
udviklingen inden for Fællesskabet, og den bør styrkes, navnlig til 
fordel for de ugunstigst stillede regioner. 
Endvidere skal strukturpolitikken være med til at foregribe og ledsage 
de industrielle omstillinger, og herved vil den spille en vigtig 
forebyggende rolle. Det drejer sig om via strukturfondene at øge mulig­
hederne for at kunne planlægge og styre beskæftigelsessituationen, 
hvilket Indgår i forebyggelsen af arbejdsløshed og social udstødelse 
snarere end i forsøget på at udbedre disse situationer. 
Bidrage til Integrationen 
53. I de nye programmer for fællesskabsinitiativer "Menneskelige 
ressourcer", navnlig HORIZON og NOW, er der fastsat målrettede og 
specifikke foranstaltninger til fordel for ugunstigt stillede 
befolkningsgrupper (HORIZON) og kvinder, som befinder sig i en udsat 
stilling på arbejdsmarkedet (NOW). Disse foranstaltninger består ikke 
alene i uddannelsesaktioner eller aktioner til fremme af beskæftigelsen, 
men også i en række individuelle eller kollektive ledsage- og 
støtteforanstaltninger, som erfaringen har vist virker fremmende på 
adgangen til en reel Økonomisk og social integration. 
(14) KOM (92) 2000 (endelig udg.) af 11/02/1992 
22 -
54. Med udsigt til en eventuel styrkelse af fællesskabsindsatsen vil de 
foranstaltninger, der træffes i forbindelse med strukturpolitikken, 
bl.a. via Den Europæiske Socialfond, gøre mere for at fremme foruddan­
nelse og indslusning samt efter- og videreuddannelse, der er en af de 
vigtigste forudsætninger for integration af de berørte befolknings­
grupper. Det drejer sig tillige om i forbindelse med den fremtidige 
udvikling i strukturpolitikken at fremme de aktioner, som tager hensyn 
til den sociale udstødelses flersidede karakter og dens koncentration i 
dårligt stillede områder, og som indgår i et partnerskab og mobiliserer 
aktørerne. 
Kommissionen tager hensyn hertil i forbindelse med sine forslag 
vedrørende en ændring af reglerne for stukturfondenes støtte. 
II1.3. En flersidig holdning over for den sociale udstødelse. 
Bekæmpelse af alle aspekter af den sociale udstødelse 
55. En effektiv strategi for bekæmpelse af den sociale udstødelse indebærer, 
at den almindelige politik og strukturpolitikken ledsages af en politik, 
der navnlig tager sigte på økonomisk og social integration. 
Dette princip, der blev bekræftet i resolutionen vedtaget af Rådet og 
socialministrene, forsamlet i Rådet, den 29. september 1989, er blevet 
fulgt på fællesskabsplan i forbindelse med Rådets henstilling af 
24. Juni 1992 om iværksættelse af en garanti for tilstrækkelige 
indtægter og ydelser fra socialbeskyttelsesordningerne, der blev 
vedtaget inden for rammerne af gennemførelsen af bestemmelserne i 
Fællesskabspagten om Arbejdstagernes Grundlæggende Arbejdsmarkedsmæssige 
og Sociale Rettigheder. 
56. Det er vigtigt, at disse specifikke politikker beskæftiger sig med 
samtlige de områder, hvor social udstødelse kan forekomme: undervisning, 
uddannelse, beskæftigelse, sundhed, bolig og adgang til tjenesteydelser 
(Jf. ovennævnte resolution af 29. september). 
I henstillingen af 24. Juni 1992 om sikring af tilstrækkelige indtægter 
og ydelser lægges der vægt på, at den økonomiske støtte til de mest 
trængende skal ledsages af de foranstaltninger, der er nødvendige for at 
opnå økonomisk og social integration. 
- 23 -
Et fællesskabsprogram til støtte for og stimulering af Innovation 
57. For så vidt angår iværksættelsen af disse foranstaltninger må Fælles­
skabets aktion nødvendigvis være begrænset, også selv om strukturfondene 
kan yde et større bidrag til iværksættelsen af nogle af dem. Men 
Fællesskabet kan med fordel bidrage til sammenholdelsen af erfaringerne 
og politikkerne og til fremme af udvekslingerne mellem dem, der arbejder 
i marken, og de politiske beslutningstagere. 
58. Dette er netop et af formålene med de særlige programmer til bekæmpelse 
af fattigdom, der blev gennemført tidligere. De gjorde det muligt at 
mobilisere aktørerne, støtte innovationerne, videregive erfaringer og 
fremme den offentlige og politiske debat. 
59. Fattigdom 3-programmet, som er i gang, vil blive afsluttet i juni 1994. 
Det vil blive genstand for en foreløbig evalueringsrapport i 1993. I 
lyset af rapportens konklusioner vil Kommissionen eventuelt foreslå et 
nyt program, som vil bygge på resultaterne og erfaringerne fra det 
nuværende program (bl.a. med hensyn til geografisk koncentration og 
principperne "partnerskab", "mangesidighed" og "medbestemmelse"). 
Det nye program kunne være mere åbent, navnlig over for store 
koordinerede aktioner, f.eks. på nationalt eller regionalt plan, over 
for fornyende foranstaltninger, der træffes direkte af private partnere, 
(Ikke-statslige organisationer, arbejdsmarkedets parter, kooperativer 
osv.), men tillige over for andre foranstaltninger end egentlige lokale 
projekter (forsknings-, evaluerings- og styr ingsaktioner, der kan 
stimulere debatten og innovationen). 
I forbindelse med udbredelsen af udstøde I sesfænomenerne i byområder og 
af særlige problemer i de kriseramte bydele kunne programmet bl.a. 
omfatte en specifik aktion til fremme af beskæftigelsen og indslusningen 
i byområder i snævert samarbejde med den støtte, der skal udvikles af 
strukturfondene på dette område. 
60. Dette program skulle gøre det muligt at yde betydelig mere støtte. Der 
bør være tale om et program til bekæmpelse af social udstødelse, til 
fremme af Integrationen og til stimulering af solidariteten, hvorfor det 
bør koordineres med de øvrige fællesskabspolitikker og -programmer, 
f.eks. inden for økonomisk politik, undervisning, beskæftigelse og 
strukturpol itik. 
Der vil finde omfattende høringer sted af de forskellige berørte aktører 
med henblik på at få fastlagt programmet. 
- 24 -
Nødvendigheden af at forbedre kundskaberne 
61. Kompleksiteten og forskelligartetheden af udstødelsessituationerne og 
-processerne og vanskelighederne med at fastlægge, sætte tal på og 
forklare disse samt vanskelighederne ved at evaluere den førte politik 
gør det nødvendigt at intensivere indsatsen for at forbedre og udbrede 
kundskaber. 
En sådan intensivering kan bidrage effektivt til fastlæggelsen af 
politiske hovedlinjer, der vil kunne konkretisere princippet om en 
flord imens ione I indfaldsvinkel til social udstødelse. 
Dette kræver en forbedring af den statistiske analyse og en udvikling af 
indsatsen for gennem kvantitative og kvalitative indikatorer at forstå 
udstødelsens flerdimens lone I le karakter. Dette kræver ligeledes et 
arbejde, der gør det muligt at vurdere effektiviteten af den førte 
politik og de trufne foranstaltninger og at bidrage til fastlæggelsen af 
egnede metoder og sædvaner. 
62. Fremme af en sådan indsats skal således være et af elementerne både i 
det foreslåede program og i den almindelige politik på områderne 
statistik og videnskabelig forskning. Her bør det bemærkes, at Kommis­
sionens arbejdsdokument i henhold til det fjerde rammeprogram for 
Fællesskabets virksomhed inden for forskning og teknologisk udvikling 
(1994-98) omfatter emneområder, der direkte vedrører udstøde I ses-
problemet <15). 
63. Det observatorium for politikken til bekæmpelse af social udstødelse, 
som blev oprettet af Kommissionen i 1989, har til formål at stimulere 
debatten og sammenholdelsen af erfaringerne på grundlag af en 
undersøgelse og vurdering af den førte politik. I betragtning af 
forskelligartetheden af de institutioner, der beskæftiger sig med 
iværksættelsen af denne politik, bør observatoriet tilstræbe en mere 
nøjagtig vurdering af forholdet mellem den førte politik og de berørte 
aktører. Da observatoriet tillige spiller en afgørende rolle i 
stimuleringen af debatten, bør det hvert år koncentrere sig om de 
specifikke områder, hvor det forekommer hensigtsmæssigt at styrke 
udvekslingen af nationale erfaringer. I almindelighed bør observatoriets 
arbejde koordineres med arbejdet til forbedring af kundskaberne, navnlig 
forskningen omkring de kvantitative og kvalitative Indikatorer*16) og 
de lokale observatorier, som visse projekter kan udgøre. 
64. Endelig vil Kommissionen i forbindelse med opfølgningen af de to 
Rådshensti 11inger om henholdsvis overensstemmelse mellem målene og 
politikken for social beskyttelse og fælles kriterier i forbindelse med 
sikring af tilstrækkelige indtægter og ydelser undersøge udviklingen i 
(15) KOM (92) 406 endelig udg. af 09/10/92 
(16) Det skal bemærkes, at man på et europæisk seminar iværksat af den 
britiske regering meget snart vil behandle disse emne. 
- 25 -
politikken for social beskyttelse og sikring af indtægter med henblik på 
at fremlægge en rapport om social beskyttelse i Europa. Et af formålene 
med rapporten vil være at undersøge socialbeskyttelsens bidrag til 
kampen mod social udstødelse og til personers økonomiske og sociale 
integration. 
111.4. Strukturering af dialogen mellem aktører 
Inddragelse og mobilisering af aktørerne 
65. Social udstødelse, som er et socialt fænomen, der hænger nøje sammen med 
økonomi, det offentliges virke, retsreglerne og således med den sociale 
udviklings største udfordringer, (carTTkke bekæmpes uden aktiv deltagelse 
af alle, som ved deres politiske, institutionelle, professionelle, 
foreningsmæssige og borgerlige ansvar bidrager til denne sociale 
udvikling. Det er Især ikke muligt at bekæmpe den sociale udstødelse 
uden så stor en deltagelse som muligt af de berørte befolkningsgrupper 
selv, som man bør inddrage aktivt i hele integrationsprocessen. 
De offentlige myndigheder er direkte berørt: medlemsstaterne, som er 
hovedansvarlige for den økonomiske og sociale politik, Fællesskabet via 
sin økonomiske politik og strukturpolitik og sit sociale ansvar, de 
lokale og regionale myndigheder, der er direkte ansvarlige for 
iværksættelsen af de konkrete foranstaltninger og til dels for den 
retning, foranstaltningerne får. 
De private aktører berøres i lige så høj grad. Det er ofte dem, som på 
stedet udvikler de nødvendige foranstaltninger eller søger nye veje. 
Foreninger, frivillige grupper, gensidige organer og arbejdsmarkedets 
parter bidrager allerede, dog ikke lige meget, til bekæmpelsen af social 
udstødelse ved at gøre en indsats for forebyggelse og integration. De 
private aktører har tillige et ansvar på nationalt plan og på 
fællesskabsplan, for er det ikke sådan, at dialogen mellem 
arbejdsmarkedets parter kommer ind eller i højere grad burde komme ind 
på den almindelige økonomiske udvikling, som påvirker udstødelses­
processen? 
Samrftd og partnerskab 
66. Udfordringen består således i at sammenkæde ansvarsniveauerne og 
koordinere aktørernes indsats på de enkelte niveauer. At intensivere 
kampen mod social udstødelse betyder ligeledes at fastlægge og udnytte 
den bedste synergieffekt mellem politikkerne, institutionerne og 
aktørerne. Partnerskabet, et princip, der hyldes stadig oftere i det 
offentliges virke på lokalt, nationalt og fællesskabsplan, og i øvrigt 
et af nøgleprincipperne I "Fattigdom 3-programmet", bør være et krav for 
samt Iige aktører. 
- 26 -
67. I denne forbindelse er det nødvendigt at styrke samarbejdet mellem 
Kommissionen og de nationale myndigheder. Kommissionen har udvekslet 
synspunkter med regeringsrepræsentanter med henblik på udarbejdelsen af 
denne meddelelse. Kommissionen agter i høj grad at høre de nationale 
myndigheder om samtlige de aspekter, der nævnes deri, såvel hvad angår 
den højtidelige anerkendelse af rettigheder og det fremtidige særlige 
program til bekæmpelse af social udstødelse, som hvad angår strategierne 
i forbindelse med den økonomiske politik og strukturpolitikken. 
Dette samråd med de nationale myndigheder bør ikke bare være en 
gentagelse af arbejdet i de eksisterende grupper, som f.eks. Det 
Rådgivende Udvalg for Fattigdom 3-Programmet og gruppen af direktører 
for den sociale sikring, som har deres egne opgaver. Samrådet bør 
forpligte medlemsstaterne på højt niveau og muliggøre en debat om 
politikken til bekæmpelse af social udstødelse, der tager hensyn til de 
mange aspekter af denne politik. Med henblik på disse mål, som bl.a. 
indebærer en sammenkædning af det økonomiske og det sociale aspekt af 
det offentliges virke, kunne dette samråd konkret give sig udslag i 
oprettelsen af en gruppe på højt niveau. 
68. Kommissionen har endvidere til hensigt at styrke samarbejdet med 
støtteforeninger, frivillige grupper og ikke-statslige organisationer, 
bl.a. ved at fortsætte den permanente dialog samt udvekslingerne og 
høringerne med det europæiske net af foreninger og associationer, der er 
engageret i kampen mod fattigdommen (EAPN). 
69. Det bør tillige understreges, at arbejdsmarkedets parter spiller en stor 
rolle på dette område, såvel på grund af deres direkte indflydelse på 
den almindelige økonomiske og sociale udvikling som på grund af de nye 
ansvarsområder, der tildeles dem i Maastricht-Traktaten. Det bemærkes i 
øvrigt, at særlig i visse medlemsstater er virksomheder og fagforeninger 
blevet inddraget i konkrete foranstaltninger til bekæmpelse af social 
udstødelse eller har taget initiativ til konkrete foranstaltninger på 
området. 
70. Endelig kan de regionale og lokale myndigheder, med hvilke Kommissionen 
har en frugtbar dialog, yde et vigtigt bidrag til foranstaltninger og 
aktioner, der især er udviklet på lokalt plan. 
71. En diskussion mellem samtlige disse aktører er særlig nødvendig inden 
for rammerne af partnerskabet, som er en af betingelserne for 
iværksættelse af strategier, som effektivt angriber udstøde Isesproblernet 
lalle dets aspekter. 
Derfor vil Kommissionen systematisk fortsætte sin dialog med disse 
aktører, således at der kan udvikle sig en form for særlig social 
høring, som i øvrigt med fordel kunne bidrage til drøftelserne på EF-
plan mellem arbejdsmarkedets parter. 
72. Kommissionen vil sikre det politiske engagement og partnerskabets 
styrkelse inden for sin egen organisation ved at styrke sammmenhængen 
mellem dens initiativer og uden derfor at skabe øget bureaukrati, som 
ikke tjener noget formål. 
- 27 -
73. Endelig kræver en mobilisering af samfundet mod det uacceptable 
udstøde I sesfænomen mediernes medvirken og en påvirkning af opinionen for 
at skabe foreståelse for betydningen af solidaritet. Kommmissionen har 
fremmet oprettelsen af en gruppe europæiske Journalister, der er rede 
til at deltage i denne mobilisering af opinionen. Der vil derfor blive 
gjort en informationsindsats gennem denne Journalistgruppe, ligesom der 
vil blive forberedt særlige interessevækkende foranstaltninger. 
II1.5, Højtidelig bekræftelse af rettighederne 
74. Den integrerede strategi og flerdimensionelle model kan styrkes ved en 
anerkendelse af en række rettigheder. 
Fællesskabet er bl.a. et retsfællesskab. Af dets værdier og målsætninger 
samt i henhold til gældende ret i Fællesskabet fremgår det, at det går 
ind for visse grundlæggende rettigheder, herunder respekten for den 
menneskelige værdighed, som den sociale udstødelse på en måde er en 
fornægtelse af. 
Princippet om respekten for den menneskelige værdighed bekræftes i visse 
nationale forfatninger eller lovgivninger, og det er af reel betydning i 
forbindelse med kampen mod social udstødelse. Princippet anerkendes i 
Rådets henstilling af 24. Juni 1992, som bekræfter menneskets 
grundlæggende ret til at modtage tilstrækkelige indtægter og ydelser til 
at kunne leve i overensstemmelse med den menneskelige værdighed. 
Fællesskabspagten om Arbejdstagernes Grundlæggende Arbejdsmarkedsmæssige 
og Sociale Rettigheder bekræfter de rettigheder, hvis overholdeise kan 
bidrage væsentligt til forebyggelsen af social udstødelse (det gælder 
f.eks. bestemmelserne vedrørende rimelig aflønning). Men pagten, der er 
centreret omkring arbejdstagernes rettigheder, kommer kun indirekte 
eller delvis (social beskyttelse, ældre) ind på de rettigheder, der er 
nødvendige for at integrere dem, der er udelukket fra arbejdsmarkedet. 
Fællesskabets højtidelige, men ikke-bindende anerkendelse af rettig­
hederne i forbindelse med respekten for den menneskelige værdighed ville 
klart vise dets politiske beslutsomhed i sagen om bekæmpelse af social 
udstødelse. En sådan anerkendelse ville gøre det muligt at skabe et 
væsentligt grundlag for de i Maastricht-Traktatens sociale del fastsatte 
foranstaltninger til integrering af personer, der er udelukket fra 
arbejdsmarkedet. 
75. Derfor har Kommissionen til hensigt at påbegynde overvejelser om 
rettigheder som udtryk for muligheder og betingelse for integration. 
Disse overvejelser om de rettigheder, der er nødvendige i forbindelse 
med respekten for den menneskelige værdighed, bør ikke alene ses som et 
forsvar for de grundlæggende personlige rettigheder. De bør også, og 
måske især, åbne mulighed for integration og således føre til 
overvejelser om betingelserne for et egentligt statsborgerforhold. 
Overvejelserne bør omfatte en undersøgelse af, hvad der i 
medlemsstaterne betragtes som "god skik", når de skal omsætte de 
pågældende rettigheder i praksis. 
KONKLUSION, - 28 -
76. Denne meddelelse udgør for Kommissionen en etape i Fællesskabets 
overvejelser og bestræbelser i kampen mod udstødelse. 
Der vil blive gennemført omfattende høringer om emnet, navnlig om de 
foreslåede perspektiver og retningslinjer, under et seminar, som Kommis­
sionen og Rådets formandskab organiserer i fællesskab i juni 1993. 
Kommissionen ønsker på denne måde at bidrage til udviklingen af den 
politik, der skal føres, og de foranstaltninger, der skal træffes af de 
mest hensigtsmæssige aktører for at fremme et mere solidarisk Europa, 
som ikke betragter udstødelse som noget skæbnebestemt, og som anerkender 
borgernes ret til at få deres menneskelige værdighed respekteret. 
- 29 -
B I LAG 
RAPPORT 
om iværksættelse 
af resolution 
vedtaget af Rådet 
og socialministrene, 
forsamlet i Rådet, 
den 29. september 1989 
om kampen for at undgå sociale tabere 
(EFT nr. C 277 af 31.10.1989) 
- 30 -
INDLEDNING 
Rådet og socialministrene, forsamlet i Rådet den 29. september 1989, 
har vedtaget en resolution om kampen for at undgå sociale tabere eller 
social udstødelse , hvorved de forpligter sig til at fortsætte og om 
nødvendigt at udbygge såvel de bestræbelser, der er indledt i 
fællesskab, som dem, der gøres af hver medlemsstat, og at samordne 
deres kendskab ti I og analyser af de fænomener, der fører til sociale 
tabere (pkt. 9). 
I resolutionen anmodes Kommissionen om at foretage en analyse af de 
initiativer, der tages for at forhindre, at der opstår sociale tabere 
eller at man udstødes af samfundet, og senest tre år efter 
resolutionens vedtagelse aflægge rapport om de foranstaltninger, der 
træffes af medlemsstaterne og på fællesskabsplan på dette område (pkt. 
10). 
Denne rapport er hovedsagelig udarbejdet på grundlag af arbejde, som 
er udført af et i begyndelsen af 1990 af Kommissionen oprettet netværk 
af uafhængige eksperter, som er kendt under navnet "observatorium for 
den nationale politik til bekæmpelse af social udstødelse". I 1990 og 
1992 har dette observatorium udarbejdet nationale rapporter samt en 
sammenfatning heraf på EF-plan. Disse dokumenter, som i Øvrigt er 
offentliggjort, giver en samlet oversigt over den forhåndenværende 
viden om disse problemer, som sandt at sige er vanskelige at analysere 
på grund af de meget få eller meget spredte informationskilder. 
De i 1992 udarbejdede rapporter har på Kommissionens initiativ været 
sendt til høring i medlemsstaterne, hvorefter der er fremkommet 
ændringer eller tilføjelser. Flere medlemsstater har besluttet at 
offentliggøre rapporterne i stort oplag. 
I dette dokument henvises der hyppigt ti I de pågældende rapporter. Man 
har ønsket at udarbejde en koncis rapport, som viser hovedtendenserne 
og ved nogle eksempler illustrerer udviklingen i det pågældende 
tidsrum (september 1989 - juni 1992). Dokumentet indeholder ikke en 
detaljeret analyse af de trufne foranstaltninger, som er beskrevet i 
observatoriets nationale rapporter, og der gøres ej heller forsøg på 
at foretage en sammenlignende undersøgelse af foranstaltningerne, idet 
en sådan findes i den sammenfattende rapport. 
Det bør imidlertid understreges, at hullerne i de disponible 
informationer begrænser rækkevidden af nogle af analyserne, som 
derfor er mere illustrerende end udtømmende. Dette gør det berettiget 
at søge at evaluere den iværksatte politik systematisk som en af 
forudsætningerne for, at der kan udveksles erfaringer og oplysninger 
om god sædvane. 
Denne rapport fremlægges som bilag til en mere generel meddelelse fra 
Kommissionen om kampen mod social udstødelse. Meddelelsen indeholder 
en gennemgang af de fællesskabsinitiativer, der er truffet på dette 
område i de seneste år. Resultaterne af gennemgangen er ikke gentaget 
i denne rapport, som alene kommer ind på de foranstaltninger, der er 
truffet af medlemsstaterne siden vedtagelsen af resolutionen. 
- 31 -
4. Dette dokument er således opdelt i tre dele: 
en kort oversigt over de retningslinjer for medlemsstaternes og 
Fællesskabets aktion, der foreslås i resolutionen-, 
et overblik over de omstændigheder, hvorunder resolutionen er 
iværksat; 
en beskrivelse af udviklingen i den politik, medlemsstaterne har 
ført siden resolutionens vedtagelse i kampen mod social 
udstødelse. 
I. RESOLUTIONEN AF 29. SEPTEMBER 1989 
5. Resolutionen af 29. september 1989 er det første fællesskabsdokument, 
hvori der henvises til begrebet sociale tabere. I resolutionen 
understreges det især, at dette begreb dækker over en flerdimensionel 
virkelighed med mange forskellige aspekter: "sociale tabere opstår som 
led i processer, som udvikler sig inden for flere områder, og fører 
til mangeartede situationer ..." (pkt. 2). Endvidere konstateres det i 
resolutionen, at årsagerne til disse processer skal findes i den 
strukturelle udvikling, navnlig udviklingen på arbejdsmarkedet (pkt. 
3). 
6. I denne forbindelse bekræfter resolutionen nødvendigheden af en global 
indsats for at undgå sociale tabere. Dels skal den økonomiske 
udviklingspolitik på grund af ovennævnte strukturelle karakter 
ledsages af en specifik integrationspolitik (pkt. 4), og dels skal der 
på grund af ovennævnte flerdimensionelle karakter iværksættes 
foranstaltninger, som garanterer de berørte personer tilstrækkelige 
ressourcer (pkt. 5), og foranstaltninger, som gør det lettere for dem 
at opnå rimelige levevilkår gennem social og erhvervsmæssig 
indpasning, navnlig ved at give alle adgang til tilegnelse af 
færdigheder, uddannelse, beskæftigelse, bolig, kollektive ydelser og 
lægebehandling og pleje (pkt. 6, 7). 
Samtidig mindes der i resolutionen om effektiviteten af en samordnet 
politik baseret på partnerskab og aktiv deltagelse (pkt. 8). 
II. UDVIKLING AF SAMMENHÆNGEN 
7. Den politik, der skal føres i kampen mod social udstødelse, skal 
placeres i rette sammenhæng, hvorfor vi her kort vil beskrive 
udviklingen af denne. Navnlig to punkter fortjener opmærksomhed. For 
det første er den politik, der siden 1989 er ført i kampen mod social 
udstødelse, i høj grad en følge af den udvikling, der forinden havde 
fundet sted med hensyn til socialpolitikken i al almindelighed. For 
det andet er denne politik en følge af de ændringer, der i de senere 
år er sket i Fællesskabets almindelige Økonomiske og sociale 
si tuat ion. 
- 32 -
Der sker sjældent de store omvæltninger i socialpolitikken. Den 
udvikler sig for det meste langsomt ved optagelse af nye 
foranstaltninger eller nye interventionsbestemmeIser eller ved en 
fortsat ændring af de eksisterende foranstaltninger og bestemmelser 
som led i en progressiv bundfældnings-, udspaltnings- og 
gendanne Isesproces, som kun yderst sjældent fører til dybtgående 
ændringer. Derfor er det ikke forbavsende, at der siden resolutionens 
vedtagelse ikke er observeret noget markant brud med tidligere tiders 
politik i medlemsstaterne: kontinuiteten har sejret. Der har kunnet 
registreres tre hovedtendenser. 
For det første har der været en generel bevægelse i retning af 
decentralisering af socialpolitikken. Decentraliseringen foregår i 
forskellige hastigheder og efter forskellige retningslinjer, afhængig 
af medlemsstaterne og disses institutionelle strukturer, men alle 
berøres af den. Decentraliseringen indebærer som regel en voksende 
involvering af de folkevalgte i den lokale økonomiske udvikling og 
administrationen af lokale sociale programmer, navnlig i bymæssige 
bebyggelser. Men spørgsmålet om de regionale og lokale myndigheders 
finansiering af disse foranstaltninger og den nationale støtte til dem 
giver problemer. 
For det andet kan man konstatere en fortsat udvikling af 
socialbeskyttelsessystemerne, der tilpasses såvel finansieringskravene 
som de behov, der opstår som følge af væksten i arbejdsløsheden, det 
stigende antal ældre og de stigende udgifter til sundhedssektoren. 
Denne udvikling, som ikke følger samme mønster i de forskellige 
medlemsstater (på grund af disses historie og økonomiske situation og 
på grund af regeringernes politiske prioritering), giver sig bl.a. 
udslag i, at udbetalingen af visse ydelser gøres indtægtsbestemt, og i 
den større opmærksomhed, der er omkring problemet om menneskers 
afhængighed af den sociale beskyttelse og omkring debatten vedrørende 
iværksættelsen af en aktiv beskæftigelsespolitik, der virker anspo­
rende. 
Endelig kan man iagttage udviklingen og styrkelsen af de ikke-
statslige organisationer, som også er forskelligartede, ikke blot fra 
medlemsstat til medlemsstat, men også inden for hver enkelt 
medlemsstat. I visse tilfælde finder denne udvikling sted samtidig med 
en omfordeling af rollerne inden for de forskellige parter i den 
offentlige sektor i bred betydning (og undertiden kirken og den 
private sektor) og fastlæggelsen af en lovgivningsmæssig ramme for 
disses samarbejde. 
Disse almindelige tendenser, som allerede eksisterede ved vedtagelsen 
af resolutionen, og som til dels afspejler sig i resolutionens 
indhold, fortsætter stort set. 
Den sammenhæng, som danner baggrund for politikken til bekæmpelse af 
social udstødelse, har imidlertid udviklet sig i de seneste år, 
navnlig ud fra et økonomisk synspunkt. 
I årene før vedtagelsen af resolutionen havde den økonomiske vækst 
været stærk, flere millioner arbejdspladser var skabt og situationen 
- 33 -
på arbejdsmarkedet var betydelig bedre, også selv om arbejdsløsheden 
og navnlig langtidsledigheden ikke havde kunnet formindskes på 
tilfredsstillende måde. 
Denne gunstige baggrund har forandret sig siden begyndelsen af 
90'erne. De internationale økonomiske konjunkturer er forværret, 
væksten er bremset op, arbejdsløsheden er begyndt at stige igen, og 
udsigterne for den nærmeste fremtid er lidet opmuntrende og meget 
usikre. Denne situation tynger på de offentlige finanser og øger de 
problemer, som socialpolitikken skal løse. Det bliver vanskeligere at 
løse de problemer, som de regionale forskelle og de sociale skævheder 
rejser. Som det hedder i den seneste Rapport om Beskæftigelsen i 
Europa (1992), har erfaringen vist, at disse problemer er tilbøjelige 
til at blive værre i stedet for bedre i perioder med lav vækst. 
Den generelle sammenhæng er ligeledes blevet forandret af udviklingen 
i Fællesskabets yderområder. To forhold bør i den forbindelse nævnes, 
som har direkte indflydelse på det sociale udstødelsesproblem: den 
tyske genforening og den stadig stærkere bølge af indvandrere. 
III. DEN NATIONALE POLITIK I KAMPEN MOD SOCIAL UDSTØDELSE 
10. "Social udstødelse" er ikke et begreb, der har vundet indpas i 
samtlige medlemsstater. Visse medlemsstater foretrækker at tale om 
"fattigdom" eller "ugunstigt stillede personer". Endvidere er den 
virkelighed, ordene er udtryk for, uanset hvilke ord der vælges, meget 
forskelligartet, såvel inden for samme medlemsstats grænser som fra 
medlemsstat til medlemsstat. Men der er ingen tvivl om, at den 
offentIige debat om social udstødelse er taget til i samtlige 
medlemsstater siden resolutionens vedtagelse, og at den offentlige 
forvaltning, de ikke-statslige organisationer og opinionen er blevet 
sig disse problemer mere bevidst. 
Den offentlige debat har mange varianter. Snart lægges vægten på 
indvandrere og flygtninge (f.eks. B, D, UK), snart på langtidsledighed 
og udelukkelse fra arbejdsmarkedet (f.eks. DK, F, NL), snart på 
lavindkomstproblemet (P). I nogle lande hænger debatten direkte sammen 
med de overvejelser, der ledsager iværksættelsen af en specifik 
politik, f.eks. vedrørende minimums indkomst (F, ES), i andre er 
debatten en mere generel debat om velfærdsstatens opgaver (UK: 
borgernes char ta) eller om bruddet med den passivitet, som visse 
former for social beskyttelse indebærer (DK, NL, UK). Undertiden næres 
debatten af foreningernes og/eller mediernes kampagner til bekæmpelse 
af problemer, som er særlig synlige, eller som i hvert fald vækker 
opmærksomhed: hjemløse (UK, F), narkotika (IT), børns arbejde (P) og 
kriseramte bydele (F). 
- 34 -
Hvor forskellige de end er, bekræfter disse debatter den voksende 
betydning, der tillægges problemet "social udstødelse". I den 
forbindelse bør det bemærkes, at flere medlemsstater i de seneste år 
har skabt rammer for overvejelser og koordinering eller truffet 
foranstaltninger til finansiering af kampen mod social udstødelse 
(f.eks. B, DK, F, P, IT). 
Garanti for tilstrækkelige indtægter. 
11. Som det fremhæves i resolutionen af 1989, forudsætter kampen mod 
social udstødelse bl.a. en bedre tilpasning af den sociale beskyttelse 
med henblik på at garantere alle en tilstrækkelig indtægt. 
Før 1989 fandtes der nationale og generelle foranstaltninger til 
sikring af en tilstrækkelig indtægt (eller af en "minimumsindkomst") i 
otte EF-lande (B, DK, D, IRL, LUX, NL, UK, F), idet Frankrig var det 
sidste af de nævnte lande, som fik indført et generelt system med et 
mindstemål af social beskyttelse. I det tidligere system var der 
fastsat mindste lønninger for specielle faggrupper. I andre 
medlemsstater fandtes der regionale eller lokale initiativer (IT) 
eller foranstaltninger for særlige faggrupper (navnlig IT, men også P, 
som dog opererede med beløb, der undertiden var meget små). Siden 1989 
er der i flere medlemsstater truffet foranstaltninger til smidig­
gørelse eller udvidelse af betingelserne for at blive omfattet af 
systemet (B) eller indført nye systemer (ES: pensioner, som ikke 
finansieres ved bidrag, og systemer med minimums indkomster i de 
selvstyrende områder). 
For at vurdere rækkevidden af disse foranstaltninger kræves en 
undersøgelse af de betingelser, der skal opfyldes, for at 
lavindkomstgrupper kan blive omfattet af dem, og en sammenligning af 
ydelserne og levestandarden og prislejet i hver enkelt medlemsstat. 
Der foreligger kun få oplysninger herom, Men det synes, som om en ikke 
ubetydelig brøkdel af lavindkomstgrupperne retligt eller faktisk står 
uden for indtægtsgarantien (på grund af alders-, nationalitets- eller 
bopælskriterier - f.eks. F, LUX -, på grund af de indviklede 
procedurer eller frygten for at blive stemplet eller for den kontrol, 
som en ansøgning om støtte ville indebære - f.eks. D). Det synes 
tillige at fremgå af oplysningerne, at de garanterede beløb, som er 
meget forskellige fra land til land, er ret små og ikke altid følger 
prisudviklingen, selv om tendensen over en længere periode går i 
retning af en opretholdelse af købekraften. 
Ser man på sikringen af indtægter, er der i det store og hele gjort 
fremskridt i kampen mod udstødelse siden 1989, og denne sikring er 
genstand for en henstilling fra Rådet, som blev vedtaget den 24. Juni 
1992.1 
I øvrigt bemærkes det, at betydningen af dette spørgsmål er 
understreget i fællesskabspagten om arbejdstagernes grundlæggende 
arbejdsmarkedsmæssige og sociale rettigheder, som blev vedtaget i 
1989. 
EFT nr. L 245 af 26.09.1992, s. 46 
- 35 -
Der mangler imidlertid endnu noget, førend man kan leve op t i I målene 
i henstillingen, ikke alene i de medlemsstater, som endnu ikke har 
vedtaget generelle nationale bestemmelser, men også i dem, hvis 
nationale bestemmelser er restriktive i visse henseender. 
Endvidere er det nødvendigt at foretage systematiske evalueringer for 
at fastslå rækkevidden af de gældende foranstaltninger og navnlig for 
at diskutere det varige afhængighedsforhold, som de vedtagne 
bestemmelser kan medføre, bestemmelsernes virkning hvad angår adgang 
eller tilbagevenden til arbejdsmarkedet og de berørte personers 
sociale integration, og bestemmelsernes plads i det generelle 
socialbeskyttelsessystem. Sådanne evalueringer findes ganske vist 
(bl.a. F), men de er alt for sjældne. 
Den generelle politik 
12. Kampen mod social udstødelse indebærer, at der træffes 
foranstaltninger på forskellige områder. Det gælder foranstaltninger 
til forebyggelse af social udstødelse, som kræver en generel 
forbedring af den førte beskæftigelses-, undervisnings-, uddannelses-, 
bolig- og sundhedspolitik osv., og navnlig en forbedring af de 
bestemmelser, som renser denne politik for dens diskriminerende og 
isolâtionsfremmende virkning. Det gælder ligeledes reintegrationen af 
udstødte personer og marginalgrupper, som forudsætter en samlet 
forbedring af disses levevilkår og en løsning af de vanskeligheder, de 
møder i de mange sider af deres tilværelse. 
Observatoriet for den nationale politik til bekæmpelse af social 
udstødelse har på grundlag af de disponible oplysninger systematisk 
analyseret de væsentligste sektorbestemte politikker. Analysen er 
gennemført ved i fællesskab at identificere de sociale rettigheder, 
der udtrykkeligt eller underforstået indgår i hver enkelt af disse 
politikker (f.eks. ret til undervisning og til en bolig), og 
undersøge, hvorledes disse politikker faktisk sikrer disse rettigheder 
(eventuelt ved at lade politikkerne omfatte udligningsforanstaltninger 
til fordel for de dårligst stillede). Med henblik herpå har 
observatoriet ligeledes gennemgået de foranstaltninger, der er truffet 
for særlige faggrupper under hensyntagen til visse befolkningsgruppers 
prioriteter og særpræg. 
Det ville være for omstændeligt at bringe hele analysen her, men visse 
konklusioner skal dog anføres. 
Undervisning og uddannelse 
13. Retten til undervisning anerkendes i almindelighed af medlemsstaterne, 
men altid på en meget vag eller underforstået måde. Mange 
undersøgelser viser, at undervisningssystemet, som er selektivt ifølge 
sin natur, også er tilbøjeligt til i vid udstrækning at uddybe sociale 
skævheder. 
- 36 -
Nederlag i skolen, f.eks. for den, der forlader skolesystemet uden 
eksamen, er en af bestanddelene i udstødelsesprocessen. Visse 
medlemsstater har iværksat bestemmelser, der særlig tager sigte på at 
formindske de skolemæssige vanskeligheder, som opstår for handicappede 
børn eller børn af ugunstigt stillede familier, bl.a. 
indvandrerfamilier (f.eks. LUX, B), eller på at give "en ny chance" 
til dem, som følger et opsaml ingskursus (f.eks. IRL). 
Sidstnævnte foranstaltning er en fortsættelse af dem, der blev 
vedtaget for en halv snes år siden, bl.a. i forbindelse med den 
postsko lære uddannelse af unge med et lavt kundskabsniveau. 
Foranstaltningen sammenlignes med foranstaltninger til bekæmpelsen af 
analfabetismen, et fænomen, der imidlertid er lidet kendt, og som uden 
tvivl undervurderes. 
Evalueringen af disse foranstaltninger viser, at de er positive, men 
også at der er grænser for dem på grund en ineffektiv mobilisering af 
skoleinsti tut ionen, ikke tilstrækkeligt kvalificerede lærere og 
manglende bevillinger. Foranstaltningerne efterlader en ikke ringe del 
af befolkningen med få eller ingen kvalifikationer trods befolkningens 
deltagelse i disse initiativer. 
Beskæft igeIse 
14. Arbejdsmarkedspolitikkerne kan ses som et forsøg på under hensyntagen 
til arbejdsmarkedets begrænsninger at konkretisere retten til 
beskæftigelse. Men det må påpeges, at beskæftigelse er et vidt begreb. 
Til den model med stabilt lønmodtagerforhold, som længe har været 
dominerende, har føjet sig såkaldte atypiske former for stillinger 
eller beskæftigelse: deltidsbeskæftigelse, åremålsansættelse, og 
vikararbejde. Også arbejdet som selvstændig har vundet terræn. De 
fleste af de stillinger, der er skabt i de senere år, hører ind under 
disse atypiske beskæftigelsesformer (bl.a. ES), som gør det endnu 
vanskeligere at beskytte de pågældende arbejdstagere mod 
arbejdsløsheden, og som i hvert fald i visse lande gør deres 
arbejdsvilkår vanskeligere eller farligere (ES). En undersøgelse af 
beskæftigelsespolitikkerne forudsætter tillige en undersøgelse af 
lønninger, af foranstaltningerne til bekæmpelse af arbejdsløshed, af 
pensions- og førtidspensionsforanstaltningerne osv. 
Den rapport om beskæftigelsen, som siden 1989 er offentliggjort én 
gang om året af Kommissionen, indeholder en detaljeret gennemgang af 
disse forskellige aspekter af undersøgelserne, som derfor ikke 
gengives her. Men det er vigtigt her at fremsætte nogle generelle 
bemærkninger til kampen mod udstødelse, idet det endnu er ret 
vanskeligt at foretage sammenligninger mellem medlemsstaterne. 
For det første bør man se på arbejdsløshedsunderstøttelsen, som 
direkte påvirker arbejdsvilkårene for dem, som midlertidigt eller 
varigt er udelukket fra arbejdsmarkedet og derfor er eller kan blive 
truet af udstødelse. De nationale systemer er indviklede, navnlig ved 
deres måde at kombinere forsikring og bistand på, og visse lande har 
desuden vedtaget særlige bestemmelser om førtidspension, invaliditet, 
- 37 -
afskedigelse eller korttidsarbejde, som faktisk udgør et alternativ 
til den egentlige arbejdsløshedsunderstøttelse. En gennemgang af 
bestemmelserne viser store forskelle med hensyn til andelen af 
arbejdsløse, som modtager dagpenge, dagpengebeløbets størrelse i 
forhold til den tidligere løn, ændringer i dagpengesatsen efterhånden 
som arbejdsløsheden varer ved, og med hensyn til hvilke kategorier af 
arbejdstagere der er dårligst beskyttet. Det er oplagt, at en lille 
eller slet ingen arbejdsløshedsunderstøttelse kan føre til udstødelse, 
men alligevel er der i de fleste medlemsstater en tendens til navnlig 
i forsikringsordningerne at iværksætte begrænsende foranstaltninger 
for at holde omkostningerne nede. 
For det andet bør man se på den såkaldte aktive beskæftigelsespolitik, 
dvs. en politik, der går ud på at fremme de arbejdsløses adgang eller 
tilbagevenden til arbejdsmarkedet i stedet for at give dem 
understøttelse. Denne politik er i 80'erne blevet stadig mere populær 
i hele Fællesskabet, og i flere lande har den fået støtte fra 
arbejdsmarkedets parter (f.eks. NL, B). Der er i virkeligheden tale om 
en politik til bekæmpelse af udstødelse, for så vidt som den 
prioriteter aktiv beskæftigelse højt. Den aktive beskæftigelsespolitik 
har givet anledning til mange særlige programmer, som navnlig 
henvender sig til unge og langtidsledige. Den kan også sammenholdes 
med de foranstaltninger, der træffes for at få de lokale myndigheder 
mere involveret i bekæmpelsen af arbejdsløsheden (NL, DK) og for at få 
politikken med en minimums indkomst koblet til den erhvervsmæssige 
integration (F, LUX). På dette stade er det næppe muligt at fremkomme 
med en detaljeret vurdering af politikkens indvirkning på fænomenet 
social udstødelse. Man kan højst sige, at trods de trufne 
foranstaltninger er den varige udelukkelse fra arbejdsmarkedet fortsat 
et stort problem, som den iværksatte politik ikke rigtig kan gøre 
noget ved. En undersøgelse af de hindringer, der er for integrationen 
på arbejdsmarkedet, viser i øvrigt, at mange af problemerne ikke kan 
løses alene ved arbejdsmarkedsforanstaltninger, og at det er 
nødvendigt at træffe foranstaltninger på andre områder. 
Bol igen 
15. I løbet af de seneste år har det voksende antal hjemløse og 
problemerne i satellitbebyggelserne gjort boligproblematikken meget 
synlig. I øvrigt bekræftes det af de folk, der arbejder "i marken", at 
der næppe kan finde social integration sted uden rimelige 
boligforhold. 
I de fleste medlemsstater har boligpolitikken i 80'erne (måske endda 
siden 70'erne) været præget af en mindre offentlig indsats til fordel 
for byggeriet i almindelighed og det sociale boligbyggeri i 
særdeleshed. Der er visse nylige undtagelser (f.eks. D, IRL), men de 
afkræfter ikke den almindelige tendens til at tildele den private 
sektor en stadig større rolle, både på grund af den stramme 
udgiftspolitik, der føres af de nationale eller regionale myndigheder, 
men i visse tilfælde også på grund af misbrug, som gjorde, at Jævnt 
godt stillede personer fik glæde af foranstaltninger, der først og 
fremmest var tænkt som støtte til de dårligst stillede grupper. Et 
- 38 -
alternativ til det sociale boligbyggeri er den indkomstafhængige 
boligstøtte, som især tilgodeser lavindkomstgrupperne, og flere lande 
går nu ind for den tanke. 
Ikke desto mindre er problemet med at finde boliger til de dårligst 
stillede meget akut. Byernes vækst og de ændrede samlivsformer har 
medført stigende priser og efterspørgsel, navnlig i lande eller 
regioner med stor tilgang af indvandrere og flygtninge (EL, D). 
Nedslidningen af en del af boligmassen, navnlig de store sociale 
byggerier, har medført særlig alvor Iige. kriser i byerne (F, UK). Den 
voksende isolation ledsaget af lave indkomster, navnlig for enlige 
forældre, eller af en økonomisk og social marginalisering, navnlig for 
de hjemløse - har forlænget ventelisterne og klart belyst de 
eksisterende foranstaltningers utilstrækkelighed eller skævhed. 
Endelig har tilskyndelsen til at købe en ejerbolig i en 
højrenteperiode skabt uløselige gældsproblemer, navnlig for husstande, 
der er ramt af arbejdsløshed (UK, F). 
Visse lande anerkender princippet om ret til en bolig, navnlig for 
familier med hjemmeboende børn, og de lokale myndigheder i disse lande 
gør en stor indsats på dette område (DK, UK). Endvidere har visse 
lande iværksat foranstaltninger, der går ud på at udvide retten til 
boligstøtte (F), at løse gældsætningsproblemet (F), og generelt at 
tilbyde flere forskellige former for boligstøtte til de dårligst 
stillede (F og for nylig gennem en priskontrol ES). Men disse 
bestræbelser, der i nogle tilfælde ikke har været i gang længe nok til 
at kunne vurderes, og som er begrænset til visse lande, synes at være 
langt fra tilstrækkelige. 
Sundheden 
16. Retten til sundhed, eller mere nøjagtigt retten til lægehjælp, er en 
af bestanddelene i den europæiske model for social beskyttelse. Denne 
ret kan tilgodeses ved at indføre et offentligt sygesikringssystem 
eller et sygefors ikringssystem (eller en kombination af begge). I 
førstnævnte tilfælde ligger faren for udstødelse i de eventuelle 
hindringer for optagelsen i systemet eller i organisatoriske 
funktionsforstyrrelser (hospitalernes organisation, akut indlæggelse 
osv.). I sidstnævnte tilfælde ligger faren i manglende medlemskab af 
sygeforsikringen eller i, at kun en del af udgifterne til lægehjælp 
m.v. refunderes. 
Der findes ganske vist flere undersøgelser af sundhedssystemernes 
samlede effektivitet, men kun få, som særligt behandler problemet med 
de dårligst stillede gruppers adgang til disse systemer. Visse 
medlemsstater har systematisk knyttet adgang til sundhedsbeskyttelse 
til deres indtægtsgaranti (F, LUX). Andre har søgt at højne kvaliteten 
- 39 -
af de primære behandlingsformer (ES) og styrke patienternes 
rettigheder (UK). Nogle af disse initiativer er i øvrigt forbundet med 
en forbedring af de kollektive børnesundhedstjenester (EL, UK). Der er 
ingen tvivl om, at sundhed er en af de mest relevante indikatorer for 
udstødelse (også problemer som narko, AIDS, psykiske lidelser osv. bør 
tages i betragtning). Ikke-statslige organisationer, som har 
specialiseret sig i lægehjælp til de mest trængende, bekræfter 
problemernes omfang og specifikke karakter (F). Men vi mangler de 
nødvendige oplysninger til at udarbejde en oversigt over de 
omstændigheder, under hvilke retten til sundhed anerkendes og 
konkret i seres. 
Denne ret er i øvrigt siden blevet bekræftet i Rådets henstilling af 
27. juli 1992 om overensstemmelse mellem målene og politikken for 
social beskyttelse^, og i forlængelse af denne henstilling vil 
Kommissionen arbejde videre med en undersøgelse af dette område. 
Foranstaltninger, der tager sigte på særlige befolkningsgrupper 
17. Den sektorbestemte politik, der er beskrevet ovenfor, tager ikke 
generelt sigte på at bekæmpe udstødelse. Den er ofte beregnet på 
særligt afgrænsede områder og på at opfylde behovene hos befolkningen 
som helhed eller hos en gennemsnitsbefolkning, og er derfor uegnet til 
at løse problemerne for de befolkningsgrupper, der falder uden for 
gennemsnittet, eller som har behov for foranstaltninger, der henhører 
under flere af de afgrænsede områder. Politikken egner sig ej heller 
til at opfylde behovene i et geografisk afgrænset område. 
18. På grund af disse begrænsninger, men også på grund af indflydelse fra 
pressionsgruper, der har formået at gøre deres interesser og 
bekymringer synlige for offentligheden, føres der i samtlige 
medlemsstater en politik, der har til formål at opfylde de mange behov 
hos befolkningsgrupper som f.eks. de ældre, kvinderne og indvandrerne. 
Denne grupperettede politik stempler undertiden de begunstigede, 
navnlig når den har tendens til at isolere målgruppen fra resten af 
befolkningen. Den kommer ofte kun ind på en del af et problems 
aspekter (f.eks. indtægterne, for så vidt det er let at differentiere 
satserne og fastsætte tillægsydelser for en hel række administrative 
og demografiske kategorier). Politikken går i øvrigt til dels ud på at 
indføre grupperelaterede elementer i den sektorbestemte politik. 
Desuden vil enhver opsplitning i kategorier være ret tilfældig eller 
abstrakt, og konkrete overlapninger kan ikke undgås (man kan på samme 
tid være ung, kvinde, arbejdsløs og indvandrer). 
EFT nr. L 245 af 26.08.1992 
- 40 -
Endelig findes der en politik, som kun tilsyneladende retter sig mod 
bestemte befolkningsgrupper: integrationen af indvandrere og etniske 
mindretal nødvendiggør ganske givet en bekæmpelse af racismen, men en 
sådan bekæmpelse er netop ikke det, man kan kalde en grupperettet 
poI i t i k. 
19. Således har de grupperettede foranstaltninger forskellig vægt afhængig 
af medlemsstater og traditioner, navnlig med hensyn ti I om problemer, 
som er fælles for flere befolkningsgrupper, ses under ét eller ej. I 
mange tilfælde betyder "grupperettet politik" i lige så høj grad "en 
politik, der kan henføres til bestemte grupper" som "en politik, der 
specifikt tager sigte på særlige befolkningsgrupper. 
Med dette forbehold bør det bemærkes, at visse befolkningsgruppers 
specifikke karakter berettiger til at betragte i hvert fald en del af 
deres rettigheder som en helhed. Dette gælder f.eks. gruppen af ældre, 
som er en uensartet gruppe, hvis materielle stilling i øvrigt er 
forbedret betydeligt i samtlige medlemsstater. Det gælder tillige 
indvandrere og etniske mindretal, som til dels omfattes af den 
specifikke politik, ikke alene med hensyn ti I de juridiske betingelser 
for at opnå opholdstilladelse, men også med hensyn til, hvorledes de 
modtages. Generelle former for politik, som f.eks. politikken til 
fremme af ligestillingen mellem mænd og kvinder, kan til en vis grad 
sammenlignes hermed, navnlig fordi den i praksis især giver sig udslag 
i positiv særbehandling af kvinder. 
Det, at der samtidig føres en sektorbestemt og en grupperettet 
politik, fører ofte til, at der ved siden af hinanden findes 
ministerielle afdelinger og sociale institutioner, hvis kompetence og 
funktioner overlapper hinanden og konkurrerer med hinanden. Dette gør 
det endnu mere nødvendigt med en koordination af politik og praksis i 
alle lande, også dem, hvor der endnu ikke finder en sådan koordination 
sted. 
Specifikke politikker 
20. De ovenfor beskrevne former for politik er generelle, således at 
forstå, at de henvender sig til hele befolkningen eller til 
hovedsageligt demografisk definerede kategorier snarere end til 
enkeltpersoner eller grupper, som inden for denne befolkning eller 
disse kategorier er mest udsatte for udstødelse eller allerede er ved 
at bl i ve marginaliseret. Disse politikker kan ganske vist indeholde 
elementer, som vedrører de dårligst stillede personer, og det gælder 
især den indtægtsbestemte økonomisk støtte, men dette forhold er ikke 
prioriteret i nævnte politikker. Det er nemlig givet, at disse 
generelle politikker yder en reel beskyttelse mod faren for varig 
udstødelse uden at stemple folk, og der er grund til at tro, at 
effektiviteten af kampen mod udstødelse afhænger af resultaterne af de 
generelle politikker. 
Til gengæld findes der politikker, som udtrykkeligt og specifikt har 
til formål at bekæmpe den sociale udstødelse af individer og 
- 41 -
geografisk afgrænsede områder. Disse former for politik har ikke lige 
stor betydning i de forskellige medlemsstater, det afhænger navnlig 
af, hvor langt man er kommet i debatten om social udstødelse og af 
institutionernes evne til at acceptere et samarbejde mellem aktørerne 
og en nedbrydning af barriererne mellem aktionerne. 
Den ovenfor nævnte indtægtsgaranti er et eksempel på en sådan specifik 
politik, navnlig når den ledsages af foranstaltninger, der skal sikre 
de berørte personer en bredere støtte, f.eks. på bolig- eller 
sundhedsområdet, eller mere generelt når den suppleres af 
foranstaltninger, der udtrykkelig har til formål at fremme den 
erhvervsmæssige og sociale integration. Frankrig har formaliseret 
denne sammenkædning ved at lade sin indtægtsgaranti ledsage af 
konkrete integrationsbestræbelser i form af en individuel kontrakt 
(men denne sammenkædning, der gælder for minimums indkomsten, er ikke 
udtrykkeligt fastsat for de øvrige "minimumsydeIser" til fordel for 
bestemte grupper, som findes i den franske socialbeskyttelse). I de 
øvrige medlemsstater finder man det samme ønske om at fremme den 
erhvervsmæssige og sociale integration af dem, der er omfattet af 
indtægtsgarantien, men uden at denne integration knyttes direkte 
sammen med indtægtsgarantien (f.eks. NL, LUX, DK, B). Disse politikker 
bør sammenholdes med de foranstaltninger, der træffes som led i den 
aktive beskæftigelsespolitik for at fremme de langtidslediges 
erhvervsmæssige reintegration. Sådanne initiativer, som kan få støtte 
fra Den Europæiske Socialfond, har i flere medlemsstater ført til 
oprettelse af særlige nationale eller regionale fonde eller særlige 
handlingsplaner (f.eks. B, DK, IRL). 
Den kriseprægede situation, der har udviklet sig i byerne, navnlig 
omkring de sociale boligbyggerier, og de mange vanskeligheder, som 
beboerne rammes af på samme tid, har fået flere medlemsstater til at 
iværksætte integrerede handlingsprogrammer for byerne for på én gang 
at koordinere indsatsen til fordel boliger, de lokale sociale 
tjenester, beskæftigelsen og det sociale liv, jfr. f.eks. 
"Développement social Urbain" (F), "City Challenge" (UK) eller "Social 
Renewal" (NL). 
Programmerne har det til fælles, at de bygger på en mobilisering af de 
lokale myndigheder og på disses evne til at skabe grobund for enighed 
og samarbejde mellem de lokale aktører (inkl. de ikke-statslige 
organisationer og undertiden virksomhederne). Programmerne kan føre 
til indgåelse af rigtige partnerskabsaftaler, der har til formål at 
udvikle et område såvel socialt som økonomisk. Statens rolle er da at 
støtte foranstaltningerne økonomisk og at fremme den nationale 
dynamik. 
Det må understreges, at dette partnerskabsprincip og princip om, at 
udstødelse skal angribes fra flere sider, er blandt hovedprincipperne 
i programmet Fattigdom 3 (1989-94), som blev vedtaget kort tid før 
resolutionen. Det bemærkes endvidere, at visse nationale programmer 
til bekæmpelse af fattigdom er udarbejdet efter samme retningslinjer 
som Fattigdom 3-programmet (f.eks. P): 
De største vanskeligheder for de integrerede aktionsprogrammer består 
i kvaliteten af det lokale partnerskab (som hænger sammen med 
- 42 -
rivaliseringen og spændingerne mellem institutionerne) og i at få 
foranstaltningerne til at hænge sammen (dette kræver et samarbejde 
mellem aktørerne og en strategisk og funktionel planlægning af 
foranstaltningerne, navnlig når det forfulgte mål er en snæver 
forbindelse mellem den økonomiske og den sociale udvikling). 
Evalueringen af disse politikker vanskeliggøres af, at de er så 
forskelligartede med hensyn til mål og midler. Det er ikke sikkert, at 
de lokale udviklingsinitiativer når frem til de dårligst stillede 
personer, eller at indsatsen er tilstrækkelig til at komme ud af den 
onde cirkel af ødelæggelse og strukturnedbrydning, som præger de 
kriseramte bydele. Det synes endvidere, som om foranstaltningerne ikke 
alene afhænger af mobiliseringen af institutionerne men også af disses 
evne til at stille forslag til de berørte personer, eller til at 
acceptere forslag fra disse om en aktiv deltagelse og et aktivt 
engagement i beslutningen om lokale ændringer og i selve ændrings­
processen. I denne henseende er visse af disse programmer således 
egentlige "forsøgslaboratorier" til fremme af den sociale fornyelse. 
21. Ligesom de lokale programmer forudsætter et samråd og samarbejde 
mellem de lokale aktører, forudsætter de nationale politikker en 
koordinering af forskellige ministerielle afdelinger. Som tidligere 
nævnt, er en sådan koordinering langt fra en given sag. Visse 
medlemsstater har oprettet særlige forvaltningsafdelinger (F) med fare 
for, at der oprettes én for hver ny politik. Andre har søgt at 
fastlægge de generelle rammer for samarbejdet mellem aktørerne på 
lokalt plan (IT) eller politiske aftaler på nationalt plan, som 
involverer arbejdsmarkedets parter (Programme for Economic and Social 
Progress, IRL). 
Man har endvidere i flere medlemsstater kunnet konstatere oprettelse 
eller reaktivering af nationale udvalg, der har til opgave at foreslå 
administrative reformer eller nye foranstaltninger til fremme af de 
førte politikkers effektivitet (B, IT, DK, IRL). Nogle af disse udvalg 
er led i forberedelsen af reformen af den sociale beskyttelse eller af 
beskæf t i geIsespoI i t i kkerne. 
KONKLUSION 
Denne rapport har ikke til formål at give en udtømmende beskrivelse eller 
bedømmelse af de nationale politikker. Rapporten indeholder en oversigt, 
idet der henvises til de nationale rapporter og den sammenfattende 
europæiske rapport, som blev udarbejdet i 1992 af observatoriet for den 
nationale politik til bekæmpelse af social udstødelse, såfremt der ønskes 
f1ère detal jer . 
Denne oversigt viser tydeligt, at kampen mod social udstødelse er et stadig 
større problem i medlemsstaterne, og at evalueringen af den førte politik 
skal fortsættes og intensiveres. Navnlig er det vigtigt at systematisere 
undersøgelsen af de vilkår, under hvilke disse politikker sikrer de dårligst 
stilledes rettigheder og sammenhængen og virkningerne af de politikker, der 
- 43 -
specifikt tager sigte på den økonomiske og sociale integration af grupper og 
områder, der er udstødte eller står i fare for at blive det. Observatoriets 
fremtidige arbejde vil formentlig bidrage til at fremme det gensidige 
kendskab til god praksis i medlemsstaterne. 
44 -
STATISTISKE TABELLER 
S anmen ligning af fattigdornsraten for 1980 og 1985 (fattigdoms greens en 
er 50% af det nationale forbrug pr. voksenækvivlaent for de enkelte år) 
1 Belgien 
Danmark 
Forbundsrepublikken 
Tyskland 
Grækenland 
Spanien 
Frankrig 
Irland 
Italien 
Nederlandene 
Portugal 
Det Forenede 
BUR12(») Kongerige % 
6,3 
8,0 
10,3 
20,5 
20,3 
18,0 
18,5 
12,0 
6,9 
31,4 
14,1 
14,1 HJSKXJCNINGER 
1980 
(1000) 
226 
166 
2.592 
604 
2.129 
3.503 
167 
2.237 
345 
906 
2.808 
15.683 % 
5,2 
8,0 
9,2 
17,4 
17,8 
14,8 
17,4 
14,7 
7,9 
31,7 
18,9 
14,4 1985 
(1000) 
189 
166 
2.306 
527 
1.924 
2.947 
162 
2.760 
403 
948 
3.790 
16.122 % 
7,1 
7,9 
10,5 
21,5 
20,9 
19,1 
18,4 
14,1 
9,6 
32,4 
14,6 
15,5 PERSCNER 
1980 
(1000) 
701 
407 
6.448 
2.073 
7.829 
10.313 
625 
7.941 
1.363 
3.167 
8.226 
49.093 % 
5,9 
8,0 
9,9 
18,4 
18,9 
15,7 
19,5 
15,5 
11,4 
32,7 
18,2 
15,4 1985 
(1000) 
583 
409 
6.074 
1.817 
7.257 
8.681 
684 
8.880 
1.661 
3.310 
10.324 
49.680 
(*) Med undtagelse af Luxembourg, da der ikke findes nogen tilgængelige data for dette land, 
Kilde: EUROSTAT 
- 46 -
ARBEJDSLØSHEDSPROCENTEN I MEDLEMSSTATERNE 1985 OG MAJ 1992 
% AF DEN ERHVERVSAKTIVE BEFOLKNING 
25 
20 
15 
10 • 1985 
BMAJ 1992 
GR 1990, NL apriI 1992 
.rihiildl 
L D P NL GR B DK EUR12 F UK I E IRL 25 
20 
15 
10 
Arbejdsløshedssatsen 1991 
den erhvervsaktive befolkning 
• << 
| | Ingen data 
GR (kun nationale data) 
Kilde: Rapport om beskæftigelsen 1992 
- 47 -
Procentdel af arbejdsløse i de enkelte medlemsstater, 
der har været uden beskæftigelse i mere end et år, 1985 og 1990 
% af det samlede antal arbejdsløse 
70 
| 1985 11990 70 
60 E & P 1986 
60 
50 
40 
30 
20 
10 50 
40 
30 
20 
10 
DK UK F NL EUR 12 GR IRL B 
Procentdel af langtidsledige i de enkelte medlemsstater, der søger 
arbejde for første gang eller søger arbejde efter en periode borte 
fra arbejdsmarkedet, 1990 
% af det samlede antal arbejdsløse 
100 
(Søger arbejde efter en periode 
borte fra arbejdsmarkedet 
80 
(Søger arbejde for første gang 
L Ingen data 100 
80 
60 
40 
20 
4a 
100 Procentdel af arbejdsløse i de enkelte medlemsstater, der modtager 
arbejdsløshedsunderstøttelse - midten af 1980'erne og 1990 
100 
(Midten af 1980'erne 
80 
60 
E Ingen data i midten 
af 1980'erne 
40 
20 
DK B IRL D UK F NL EUR12 E i L P GR 
Langtidsledighed i forhold til den samlede arbejdsløshed i 
Fællesskabet 1983, 1986 og 1990 
% arbejdsløse Jobsøgende 
60 
40 
20 1983 1986 1990 
NL 1985 60 
40 
20 
Søgt > 12 måneder Søgt > 14 måneder 
Kilde: Rapport om beskæftigelsen 1992 
- 49 -
ENEFORÆLDRE I FÆLLESSKABETS ARBEJDSSTYRKEUNDERSØGELSE 1989 
Procentdel husholdninger med børn under 18 år, hvor referencepersonen er en 
enlig mor eller en eneforsørger. 
Belgien 
Danmark 
Tyskland 
Grækenland 
Spanien 
Frankr ig 
Ir land 
Itali en 
Luxembourg 
Neder landene 
Portugal 
Det Forenede Kongerige Enlioe m0dre Enefors0rger 
8 10 
28 31 
10 12 
4 5 
5 6 
10 11 
8 9 
5 7 
8 * 
9 12 
8 10 
14 15 
EUR 12 11 
Kilde: EUROSTAT: Arbejdsstyrkeundersøgelse 1989 - specifik anvendelse 
ved EUROSTAT. 
Bemærkninger: 
Eneforsørgere, der lever i andre husholdninger, er ikke omfat­
tet. Tallene for eneforsørgere i tabellen kan derfor være under 
vurderet. Til gengæld udelukker ovennævnte data ikke visse 
former for samliv og personer, hvis ægtefælle er midlertidig 
fraværende (sidstnævnte tilfælde kan dog ikke være særlig 
omfattende, da undersøgelsen omfatter de personer, der normalt 
udgør husholdningen), og tallene for eneforsørgere kan derfor 
være overvurderet. 
(*) i tabellen betyder, at prøven er for lille til at kunne give 
pålidelige oplysninger (i Luxembourgs tilfælde har man lagt 
tallene for enlige mødre og enlige fædre sammen, og der er 
derfor Ikke noget tal i kolonnen Mi alt" for Luxembourg). 
- 50 -
600 
4O0 
200 
0 
250 
200 
150 
100 
50 
0 UDVIKLINGEN I DET ÅRLIGE ANTAL MODTAGERE AF MINIMUMSYDELSER 
BELGIEN 
TYSKLAND 
ri£àt 
IRLAND 
1976 1982 1987 
PORTUGAL 
600 
1983 1986 1989 wm*\ iQ1!jJMi]| ^gajunrtrfl 
JIBBES^I 
1976 1981 1986 1991 
1978 1982 1986 1991 
1990 
1990 
Grundlag: 100 for det første år. DANMARK 
150 
100 
50 Mm. 
1980 1983 1986 1990 
NEDERLANDENE 
1975 1980 1985 
DET FORENEDE KONGERIGE 
200 1991 
1976/77 1981/82 1986/87 1989/90 
Ki Ide Observatoire des politiques nationales de lutte contre 
I'exclusion sociale. 
Sammenfattende rapport. 
- Dl -
BEMÆRKNING TIL TABELLEN 
I nogle lande findes der flere mindste indkomstordninger. Medmindre andet er 
angivet, omfatter tabellen (a) de generelle ordninger (fremfor ordninger 
begrænset til visse specifikke befolkningskategorier (b)) fastlagt med 
henblik på udbetaling af bistand under normale omstændigheder. Nedenstående 
bemærkninger vedrører tallene for de enkelte lande. 
Dataene omfatter Minimex-ydeIser, der er den nationale mindste­
indkomst ordning. De omfatter ikke den garanterede mindste indkomst for 
ældre (RGPA) og heller ikke modtagere af supplerende støtte, som ydes 
af lokale bistandskontorer. 
DK: Dataene omfatter familier, der modtager kontanthjælp, der udbetales på 
lokalt plan, og som normalt udbetales til personer, der ikke har ret 
til ydelser fra staten. Dataene omfatter kun de familier, der modtager 
normal kontanthjælp og omfatter ikke personer, der modtager ydelser i 
forbindelse med undervisning eller uddannelse (medmindre de modtager 
kontanthjælp). 
Minimums intégrât ions indkomsten har ikke eksisteret længe nok til, at 
der kan foretages en analyse af udviklingen. 
Bistanden forstås i betydningen bistandshjælp (HLU), der udbetales af 
de lokale myndigheder. Tallene viser antallet af støttemodtagere ved 
årets udgang. Støttemodtagerne er alle de personer, der lever i 
husholdninger, som modtager denne bistand. Dataene for 1991 omfatter 
ikke de nye delstater. 
IRL: Dataene omfatter Supplementary Welfare Allowance (SWA), familieydelse 
og boligtilskud, samt forskellige ydelser, herunder arbejds­
løshedsunderstøttelse, pensioner, hvortil der ikke betales bidrag, til 
enker og forældreløse, bistand til efterladte kvinder, enlige mødre og 
ægtefæller til indsatte. 
Der findes ingen nationale data (med undtagelse af minimumsinvalide­
pensioner og minimumspensioner for fattige gamle), fordi en eventuel 
indførelse af bestemmelser om indkomstgaranti henhører under de 
regionale eller lokale myndigheder (der bade fastlægger beløb og 
retningslinjerne for adgang hertil). 
Dataene omfatter modtagere af Revenu Minimum Garanti (garanteret 
mindste indkomst) og findes derfor kun fra og med 1987. De er ikke 
blevet inddraget på grund af kravet om sammenligning af udviklingen og 
de pågældende perioder. 
NL: Dataene omfatter bade ABW-ydelser (den generelle bistandsordning) og 
RWW-ydelser (arbejdsløshedsunderstøttelse). De omfatter ikke minimums-
pensioner til ældre. 
- 52 -
Dataene omfatter modtagere af en lang række minimumsyde I ser : 
pensioner, hvortil der ydes bidrag, til ældre og invalide, pensions­
ordninger, hvortil der ikke ydes bidrag, og som tildeles uafhængigt af 
indkomst til ældre og invalide, og indkomstafhængig arbejdsløs­
hedsunderstøttelse, som blev indført i 1985. 
Modtagere af pensioner under bistandsordningen og af arbejdsløsheds-
undersøtteise. 
UK: Indtil 1988/89, familier, der modtog Supplementary Benefits og 
boligtilskud. Siden 1989/90 familier, der modtager Income Support. De 
ændringer, som blev foretaget i det britiske socialsikringssystem i 
1988, indebærer, at dataene før og efter denne reform ikke er direkte 
sammenlignelige. Dataene omfatter kun Storbritannien (og dermed ikke 
Nordirland). 

ISSN 0254-1459 
KOM(92) 542 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 06 05 
Katalognummer : CB-CO-92-587-DA-C 
ISBN 92-77-50859-0 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg