Nr. C 318/50 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
2.16.4. Hvis Rådet ikke har truffet afgørelse efter 
udløbet af en frist, som fastsættes af Rådet, men som 
ikke må være på over tre måneder, vedtages foran­
staltningerne af Kommissionen. 
Bryssel, den 29. september 1988. 
Generelle overvejelser 
1. I de seneste måneder har studiegruppen »GATT/ 
Uruguay-runden« fulgt Uruguay-forhandlingsrunden. 
Tjenestemænd fra Kommissionen har uformelt oriente­
ret om de forskellige emner, som behandles i for-
handlingsgrupperne; repræsentanter fra kontraherende 
lande, som f.eks. Indien, Brasilien og De forenede Stater, 
har fremsat deres synspunkter; ordføreren og forman­
den for studiegruppen har haft kontakter med general­
direktøren for Den almindelige Overenskomst om told 
og udenrigshandel (GATT) og dennes sekretariat; 
GATT blev behandlet under ØSU's møder med Den 
europæiske Frihandelssammenslutnings(EFTA)-lande-
ne og i forbindelse med en offentlig høring i Europa-
Parlamentets udvalg for forbindelser med tredjelande, 
og desforuden har eksternsektionens sekretariat regel­
mæssigt holdt studiegruppen orienteret om dokumenta­
tionsmateriale i fagpressen. 2.16.5. Kommissionens beføjelser til at træffe afgø­
relse forekommer at være for omfattende. 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
2. Der er sket fremskridt siden Punta del Este-erklæ-
ringen om de generelle målsætninger med den nye for­
handlingsrunde og under de sektorielle forhandlinger, 
som fandt sted i 1987. Disse fremskridt er opmuntrede 
både på grund af omfanget af det arbejde, der er blevet 
udført, og på grund af mange delegationers aktive ind­
sats for at fastlægge målsætningerne og de fremgangs­
måder, der skal følges for at løse de utallige konkrete 
problemer, der forhandles om. 
Den nuværende langt vanskeligere fase begyndte i ja­
nuar 1988. Det drejer sig her om de egentlige forhand­
linger, nemlig de enkelte kontraherende parters forelæg­
gelse af krav og fremsættelsen af indrømmelser og 
modindrømmelser. 
Et møde på ministerielt plan kaldet midtvejsstatussen 
er planlagt til begyndelsen af december. Her vil man 
vurdere de hidtil opnåede resultater og give et politisk 
skub til de fremtidige forhandlinger, som i princippet 
skal være afsluttet med udgangen af 1990. Udtalelse om situationen og perspektiverne for GATT/Uruguay-forhandlingsrunden med 
hensyn til EF's forhold til de vigtigste industrilande, udviklingslandene og statshandelslandene 
(88/C 318/16) 
Det økonomiske og sociale Udvalg besluttede den 31. maj 1988 i henhold til forretnigsordenens 
artikel 20, stk. 4, at fremsætte udtalelse om situationen og perspektiverne for GATT/ 
Uruguay-forhandlingsrunden. 
Det forberedende arbejde henvistes til sektionen for EF's eksterne forbindelser, handels- og 
udviklingspolitik som udpegede Aldo Romoli til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
16. september 1988. 
Det økonomiske og sociale Udvalg (ØSU) vedtog på sin 258. plenarforsamling den 
29. september 1988 enstemmigt følgende udtalelse. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 318/51 
Som optakt til denne midtvejsstatus, som finder sted i 
Montreal den 5. december, anser ØSU det for nyttigt 
at orientere Kommissionen og Rådet om sit syn på 
forhandlingerne, sådan som det har aftegnet sig under 
studiegruppens drøftelser. Formålet hermed er at bidra­
ge til at skabe et klarere overblik over Fællesskabets 
standpunkt set i forhold til de øvrige forhandlingsdelta-
gere. 
3. Da ØSU i øjeblikket er ved at udarbejde en sær­
skilt udtalelse om forhandlingerne inden for landbrugs­
sektoren, behandles dette emne ikke i nærværende udta­
lelse. Det skal dog påpeges, at fremskridt inden for 
landbrugsområdet er afgørende for den endelige succs 
af Uruguay-forhandlingsrunden. 
4. Generelt er ØSU helt enig med Kommissionen i, 
at forhandlingerne skal behandles som en samlet hel­
hed, som fremført i Punta del Este-erklæringen. 
Forhandlingerne skal altid betragtes som en helhed, 
hvor de forskellige problemer og aspekter er nøje for­
bundet indbyrdes. Underopdelingen af forhandlingerne 
i 14 specifikke emner (plus »tjenesteydelser«, som be­
handles særskilt) må ikke tjene som undskyldning for 
at følge særskilte veje med forskellige målsætninger og 
tidsfrister og dermed søge partielle løsninger (skønt 
nogle af de vigtigste forhandlingspartnere faktisk synes 
at ønske dette). 
En af de alvorligste farer, der hviler over forhandlinger­
ne, er, at de bliver for tekniske, og at man koncentrerer 
sig om specifikke enkeltemmer. Dette ville sløre hoved­
målsætningen, som er at fordele rettigheder og forplig­
telser ligeligt mellem parterne som en forudsætning for 
en generel stigning i den internationale handel og det 
internationale samarbejde. 
5. Også af denne grund føler ØSU, at det bør se på 
de sektorielle aspekter af forhandlingerne som en del 
af en overordnet vurdering af Fællesskabets nuværende 
og fremtidige forbindelser med industrilande, ud­
viklingslande og statshandelslande. 
Ifølge ØSU er det væsentligt at fastlægge prioriteterne 
under forhandlingerne. Først og fremmest er det afgø­
rende at få fastslået, om de grundlæggende alternativer, 
de divergerende opfattelser og de mest dybt rodfæstede 
kilder til konflikt mellem de vigtigste partnere angribes 
på en effektiv og utvetydig måde under de egentlige 
forhandlinger. Hvis dette ikke er tilfældet, er der en alvorlig risiko for, 
at man søger kompromisløsninger af teknisk art eller 
endnu værre rent formelle eller kosmetiske løsninger 
uden at få greb om modsigelserne og interessekonflik­
terne. Disse vil komme op til overfladen igen straks 
efter forhandlingernes afslutning, hvilket desværre alle­
rede er sket inden for forskellige områder omfattet af 
Tokyo-runden. 
Det Europæiske Fællesskabs forbindelser med industri­
landene 
6. Fællesskabets forbindelser med de vestlige indus­
trilande er omfattet af den originale almindelige over­
enskomst om told og handel og er baseret på ikke-
diskrimination (mestbegunstigelsesklausulen) og gensi-
dighedsprincippet. 
Nedbringelsen af toldsatserne blev prioriteret højest 
under de tidligere forhandlingsrunder. De tilfredsstillen­
de resultater, man opnåede her, især under Tokyo­
runden (bl.a. en generel sænkning af toldsatsernes 
gennemsnitlige niveau i industrilandene) levner ringe 
plads til yderligere væsentlige toldnedsættelser under 
de nuværende forhandlinger. 
Der er fortsat visse uløste problemer med hensyn til 
nedsættelsen af særligt høje toldsatser, en ensartet klas­
sificering af toldkategorier, toldværdifastsættelse, kon­
solidering af visse indrømmelser m.v., men vejen skulle 
være nogenlunde banet for den pågældende for-
handlingsgruppe. 
7. Et langt mere kompliceret problem er, hvordan 
man kan genskabe orden i den jungle af ikke-toldmæssi-
ge handelshindringer, som også hæmmer handelen mel­
lem industrilande. Teknisk set skulle det ikke være 
vanskeligt (selv om det vil kræve en stor indsats) at 
fastslå, hvilke ikke-toldmæssige foranstaltninger, der 
skal prioriteres. Det er dog en kendt sag, at bedre 
adgang til andre landes markeder er nøgleproblemet i 
forbindelserne med mange lande, herunder visse af de 
mest udviklede (som f. eks. Japan). 
Det skal i denne forbindelse understreges, at til trods 
for en uomtvistelig indsats og visse resultater er det 
Japans handelsoverskud (især over for Fællesskabet) 
samt de betydelige vanskeligheder ved at trænge ind på 
dette marked, der fortsat er et af de alvorligste proble­
mer, GATT står over for. Japanernes bestræbelser på 
at udvikle deres hjemmemarked og fremme importen 
bør ikke blot videreføres, men intensiveres. 
8. En gennemgang af listen over forhandlingsgrupper 
afslører en lang række temaer, som har til formål at 
definere relationerne mellem industrilande og ud­
viklingslande. I denne forbindelse kan nævnes for­
handlingerne om tropiske produkter, tekstiler, beskyt­
telsesforanstaltninger, antidumping og eksportlicenser. 
Nr. C 318/52 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
9. Andre emner har direkte indflydelse på de nuvæ­
rende og fremtidige forbindelser mellem industrilande­
ne indbyrdes, f.eks. mellem Fællesskabet, De forenede 
Stater, Japan og de øvrige industrialiserede lande med 
markedsøkonomi. 
Som eksempler kan nævnes subsidier, statsstøtte og 
en diskriminerende offentlig indkøbspolitik, brud på 
overholdelsen af stand-s£/7/-forpligtelserne, visse leden­
de nationers tilbøjelighed til at gennemtvinge national 
lovgivning (som f.eks. den amerikanske kongres' seneste 
handelslov Omnibus Tråde and Competitiveness Aet 
ofl988) i strid med multilaterale forpligtelser og endelig 
den udbredte tendens til at søge bilaterale løsninger og 
frivillige eksportbegrænsningsaftaler uden for GATT. 
Set på lidt længere sigt repræsenterer disse aftaler inden 
for »det grå område« til en vis grad en overgangsfase i 
bestræbelserne på at overvinde de vanskeligheder, som 
åbningen af nationale økonomier for den internationale 
konkurrences nye regler indebærer. 
Det skal imidlertid bemærkes, at en del af disse selvbe­
grænsningsaftaler i »det grå område« skal ses som en 
reaktion fra importlande, som udsættes for aggressiv 
handelspolitik, såkaldt targeting inden for bestemte sek­
torer, som føres af visse industri- eller nyindustrialisere­
de lande (NIC). 
10. Alt dette skaber dog usikkerhed og uro inden for 
den internationale handel som helhed, og en samordnet 
indsats er nødvendig for at imødegå denne situation. 
11. Under disse omstændigheder er det væsentligt, at 
tilliden til GATT-systemet genskabes først og fremmest 
ved at procedurerne for bilæggelsen af tvister udbygges. 
En særlig forhandlingsgruppe behandler dette emne. 
Der synes dog endnu ikke at være tilstrækkelig enighed 
blandt de førende lande og ej heller blandt udviklings­
landene om, hvordan man kan gøre proceduren til 
bilæggelse af tvister bedre egnet til også at klare de 
mere politisk prægede uoverensstemmelser. 
12. Det kan ligeledes konstateres, at man ikke er 
kommet ret meget videre med revisionen af artiklerne i 
GATT. Grunden hertil er, at det alt for store antal 
ændringsforslag bevirker, at opmærksomheden ikke 
kan koncentreres om de virkeligt vigtige punkter. For 
eksempel, vil EF-Kommissionen gerne have ændret arti­
kel XII (beskyttelse af udviklingslandenes betalingsba­
lancer), artikel XVII (kommercielle statsvirksomheder) 
og artikel XXV (undtagelser fra traktaten aftalt parter­
ne imellem) foruden protokollen vedrørende midlertidig 
anvendelse. Det reelle problem er, at bestemmelserne i traktaten 
(som nødvendigvis er generelle) ikke gennemføres kon­
sekvent og ensartet på grund af mangel på konsensus 
eller politisk vilje, og at de alt for ofte ikke fortolkes 
entydigt. 
Her bør man snarere koncentrere sig om, »hvordan« 
reglerne skal anvendes fremfor at fæste lid til, at en 
vidtgående revision af traktaten vil klare alle problemer. 
13. Desværre er der divergerende opfattelser, 
synspunkter og teorier i de fleste industrilande om disse 
punkter. I realiteten skyldes disse forskelle kun delvist 
divergerende tænkemåde og er ofte blot en undskyld­
ning for at forsvare nationale eller sektorielle interesser. 
14. Alle disse overvejelser viser, at man må søge at 
få fuld klarhed over en række forhold, og i første 
omgang søge at skabe enighed mellem de vigtigste in­
dustrilande om en række begrænsede grundlæggende 
spørgsmål. 
F.eks. bør man tage stilling til, hvordan princippet 
om »komparativ fordel« i produktionen af varer og 
tjenesteydelser, som visse mener altid bør have priorite­
ret, kan forenes med princippet om rettigheden til at 
forsvare nationale interesser (nævnt i flere artikler i 
GATT-traktaten), som trues af aggressiv udenlandsk 
konkurrence. 
ØSU mener, at hvis man vil undgå, at der skabes meget 
alvorlige spændinger i de internationale økonomiske 
relationer, vil det ikke være fornuftigt altid at kræve 
en stringent anvendelse af princippet om »komparativ 
fordel«. 
Mange af de nuværende drøftelser på internationalt 
niveau og i GATT-regi om subsidier, national støtte, 
beskyttelse af hjemmemarkedet og stykvise løsninger 
uden for den multilaterale ramme skyldes netop den 
kendsgerning, at disse uoverensstemmelser om princip­
perne aldrig er blevet løst. 
Det grundlæggende i denne problemstilling er, at den 
fortsatte beskæftigelse inden for vigtige sektorer, som i 
udstrakt grad anses for at være af strategisk betydning, 
afhænger heraf. Det drejer sig bl.a. om jern- og stålin­
dustrien, skibsværfterne, den petrokemiske industri og 
landbrugssektoren. 
15. Man oplever således den paradoksale situation, 
at man tilstræber delvise løsninger eller kompromisløs­
ninger inden for GATT, før man endnu har drøftet 
eller løst principspørgsmålene. 
Selv det egentligt fornuftige forslag om at tilføje en 
kodeks om beskyttelsesforanstaltninger til artikel XIX 
i GATT-traktaten med krav om indberetning og 
gennemsigtighed for at bringe alle protektionistiske for­
anstaltninger ind under GATT, vil have ringe mulighe­
der for at blive gennemført, medmindre de vigtigste 
handelspartnere bliver enige om de grundlæggende præ-
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 318/53 
misser herfor. EF kunne vise det gode eksempel ved 
systematisk at meddele sine foranstaltninger i forbindel­
se med den formelle indberetning. 
16. Under alle omstændigheder er beskyttelsesklau­
sulen i artikel XIX, som ikke rummer mulighed for 
selektivitet, og hvorefter foranstaltningerne skal ned­
trappes og begrænses tidsmæssigt, ikke tilstrækkelig til 
at dæmme op for et eller flere landes forvridende prak­
sis, som strider mod GATT, såsom subsidier til industri­
produkter, importhindringer for specifikke varer o.lign. 
Alle disse former for praksis rummer generelt elementer, 
som indebærer et angreb på specifikke produktionssek­
torer (targeting) og kan have yderst skadelige virkninger 
for hele industrisektorer i EF. I sådanne tilfælde vil 
specifikke selvbegrænsningsforanstaltninger over for 
lande, som iværksætter sådan praksis, være fuldt legiti­
me og må kunne fastholdes, så længe de anomalier, som 
fremkaldte dem, fortsat er til stede. Foranstaltninger af 
denne art bør imidlertid være gennemsigtige og skal 
under alle omstændigheder indberettes til GATT. 
17. Ifølge ØSU påhviler det de vigtigste industrilande 
at indlede en gennemgribende debat, der skal kaste 
lys over fremtidige retningslinjer for de internationale 
økonomiske forbindelser for at give det multilaterale 
handelssystem, som styres af GATT, et solidt funda­
ment. Det er i øvrigt den eneste måde, hvorpå man kan 
bane vejen for et effektivt regelsæt for forbindelserne 
mellem industrilandene og udviklingslandene. 
Fællesskabet bør spille en aktiv rolle i denne debat, som 
snarere er politisk end teknisk, og som bør foregå på 
højeste niveau. 
I denne forbindelse henviser ØSU til sin udtalelse af 
2. juli 1987 om »konsekvenserne af den aktuelle økono­
miske og politiske situation i De forenede Stater for 
Uruguay-rundens afvikling og den internationale 
handel«. 
Heri hedder det: 
»Tiden er følgelig inde til, at EF over for De forenede 
Stater fremkommer med forslag til, hvorledes man 
i fællesskab kan nå frem til en ny ligevægt i den 
internationale økonomi, der er baseret på solidaritet 
og loyal gensidighed. 
De drøftelser, som samtlige vestlige lande senere 
skal deltage i, bør ikke blot omhandle de handels­
mæssige problemer med henblik på at få gennemført 
de multilaterale forhandlinger under GATT's Uru­
guay-runde med succes; man bør sideløbende her­
med drøfte det internationale valutasystem, spørgs­
målet om at skabe en sund ligevægt mellem efter­
spørgslen efter og udbuddet af råstoffer og land­
brugsprodukter samt søge at finde en realistisk løs­
ning på de gældstyngede udviklingslandes situa­
tion.« 18. ØSU gentager nu denne henstilling, samtidig med 
at det præciseres, at dette ikke indebærer, at man fast­
lægger ad ^oc-regler for de vigtigste industrilande, men 
af man får skabt klarhed over, hvilke principper der skal 
danne grundlaget for et effektivt multilateralt GATT-
system. Naturligvis ville det have været at foretrække, 
om man havde fået skabt klarhed over spørgsmålet, før 
Uruguay-runden begyndte, men beslutningen kan ikke 
udskydes længere. Indsættelsen af en ny administration 
i De forenede Stater efter præsidentvalget kunne frem­
byde en gunstig lejlighed til at foretage en indgående 
undersøgelse af spørgsmålet. 
ØSU må desværre konstatere, at den nye amerikanske 
handelslov på ingen måde peger i den ønskede retning 
og bekræfter de betænkeligheder, som det gav udtryk 
for i sin udtalelse i juli 1987. 
Handelsloven bidrager til at fremme de protektionis­
tiske tendenser i hele verden, tilskynder ikke bevarelsen 
af status quo, hvilket initiativtagerne til Uruguay-run­
den ønsker, eller den multilateralisme, der er selve 
grundlaget for GATT. 
Dette burde få Fællesskabet til at rejse tvivl ved relevan­
sen af at fortsætte de igangværende forhandlinger. 
I mellemtiden bør Fællesskabet ufortøvet overveje at 
vedtage lignende bestemmelser (mirror legislation). 
ØSU understreger til slut, at de handelsmæssige og 
monetære problemer ikke kan behandles særskilt, og 
at en for kraftig nedskrivning af en valuta (bevidst eller 
ej) eller, modsætningsvis, en for kraftig overvurdering, 
ofte har langt mere vidtrækkende konsekvenser end 
toldsatser. 
Sideløbende med GATT-forhandlingerne må man såle­
des søge at opbygge et tilfredsstillende internationalt 
valutasystem. 
Fællesskabets forbindelser med udviklingslandene 
19. Forhandlingerne om de emner, som direkte berø­
rer forholdet mellem industrilande og udviklingslande, 
giver anledning til en række vanskelige overvejelser. 
Det bør straks påpeges, at den omstændighed, at samtli­
ge udviklingslande, uden hensyntagen til forskelle i 
økonomiske og sociale vilkår og i fremtidsperspektiver, 
spontant har fundet sammen i den uformelle »77-lande-
gruppe«, gør det vanskeligt at finde de bedste løsninger 
på de enkelte landes problemer. 
GATT-traktaten indrømmer (i del IV, Handel og udvi­
kling) udviklingslandene en differentieret, gunstigere 
behandling fra industrilandenes side, idet sidstnævnte 
Nr. C 318/54 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
skal give afkald på gensidighedsprincippet og forpligte 
sig til at begunstige udviklingslandenes eksport. 
Der er ved at blive skabt bred enighed om, at de 
fattigste lande (f.eks. Sahellandene) skal behandles mere 
gunstigt, og der er forslag fremme om særlige hjælpe­
programmer til fordel for disse lande. 
Visse usikkerhedselementer står dog fortsat tilbage. 
F.eks. er det almindelig kendt, at de nyindustrialiserede 
lande i Sydøstasien ikke har nogen udlandsgæld og har 
store overskud på deres handels- og betalingsbalance. 
Dette skyldes dels en meget stor eksport, som de lokale 
valutaers sammenkobling med den amerikanske dollar, 
da dens værdiforringelse var på sit højeste, har skabt 
mulighed for. Man må heller ikke glemme den politik, 
disse lande fører inden for specifikke sektorer, i form 
af massive, subsidierede investeringer, som indebærer, 
at de på mellemlang sigt kan nyde godt af avancerede 
anlæg samt ekstremt lave lønomkostninger og sociale­
sikringsydelser. 
Det er et rimeligt spørgsmål, om det er rigtigt, at man 
under GATT-forhandlingerne behandler disse lande på 
samme måde som de latinamerikanske lande eller andre 
landegrupper, som er tynget af stor gæld og nødsaget 
til at følge en meget stram økonomisk politik (»Infor-
mationsrapport af ØSU AVS-staternes gældsproble­
mer«, 1987). 
20. Det skal desuden påpages, at 77-landegruppen 
— anført af enkelte ledende lande — omfatter samtlige 
stater i Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS), uden 
at der i deres adfærd spores en differentiering som følge 
af deres præferentielle forbindelser med Fællesskabet. 
AVS-landene er foruroligede over udsigten til en udhu­
ling af de fordele, de har aftvunget EF, og anmoder 
uafladeligt EF om at udvise solidaritet: det ville være 
godt, om denne anerkendelse af Fællesskabets rolle 
også kom til udtryk i AVS-landenes holdning under 
Uruguay-forhandlingsrunden. 
21. Der er gjort visse fremskridt i drøftelserne i de 
forskellige forhandlingsgrupper f.eks. i spørgsmålet om 
liberaliseringen af tropiske produkter. Men de punkter, 
der giver anledning til uoverensstemmelser og konflikter 
mellem de kontraherende parter, er dog i overtal, og 
arbejdet skrider meget langsomt frem. Visse af uover­
ensstemmelserne har man overtaget fra tidligere for­
handlingsrunder (tekstilvarer, landbrugsprodukter, be­
skyttelsesforanstaltninger, antidumping osv.). 
Andre problemer kan henføres til spørgsmål, der ikke 
er blevet behandlet under tidligere runder, som f.eks. 
handelsrelaterede aspekter ved intellektuel ejendomsret, 
handelsrelaterede investeringer, som udviklingslandene med rette (men indtil nu uden held) insisterer på, og 
servicesektoren. På disse punkter udviser udviklingslan­
dene den største forsigtighed. 
Også her har mange af de vigtigste problemer deres 
udspring i, at man ikke har fået klarlagt en række 
grundlæggende spørgsmål, som fortsat belaster forbin­
delserne mellem industrilandene og udviklingslandene. 
22. For eksempel har man ikke gjort noget ved pro­
blemet om social dumping, dvs. det forhold, at den 
lokale arbejdskraft i mange udviklingslande ikke eller i 
hvert fald kun i meget ringe omfang er sikret elementære 
rettigheder eller beskyttelse. 
Under de igangværende forhandlinger i Genf bør refe­
rencepunktet være Den internationale Arbejdsorganisa-
tions(ILO) holdning til dette spørgsmål; Det europæiske 
Fællesskab har endosseret ILO's synspunkter, og Det 
økonomiske og sociale Udvalg har ved flere lejligheder 
referet til dem. 
Lovligheden af en sådan »komparativ fordel« i produk­
tionsomkostningerne kan betvivles, når den opnås via 
sådanne midler og til en sådan pris. 
23. Der er også for en yderligere undersøgelse af 
visse råstofproducerende landes politik, idet deres eks­
portpriser er meget højere end de yderst lave (i visse 
tilfælde ikke-eksisterende) priser, som den lokale indus­
tri betaler for samme råstoffer. 
Det er en kendt sag, at mange råstofproducerende lande 
i en årrække har befundet sig i en vanskelig situation 
— dette skyldes specielt de vigende priser på de interna­
tionale markeder. Men dette må ikke få os til at lukke 
øjnene for, at visse fremgangsmåder helt klart strider 
mod GATT-reglerne. Eksempelvis skal nævnes tilfælde­
ne med visse petrokemiske produkter og produkter med 
højt energiindhold, fremstillet af visse lande i Mellem­
østen, diskriminatorisk praksis med dobbeltpriser, 
hamstring af knappe råstoffer (som f.eks. ikke-jernhol-
dige metaller), lukning af markeder, dumping-praksis 
for halvfabrikata o.lign. Det skal desuden bemærkes, 
at disse fremgangsmåder praktiseres af ikke blot mange 
udviklingslande, men også af forskellige industri- og 
nyindustrialiserede lande (NIC) såsom Japan, Syd­
korea, Taiwan og Brasilien. 
24. Dertil kommer, at man heller ikke har taget fat 
på den restriktive linje, som visse velkendte karteller af 
producentlande [ikke blot Organisationen af olieeks-
porterende lande (OPEC)] har fastlagt. Disse har i årtier 
misbrugt en dominerende stilling, som de har opnået 
gennem restriktiv handelspraksis. 
Forhandlingsgruppen for produkter på basis af natur­
givne ressourcer er kørt fast på grund af en række 
uafklarede problemer og den usikkerhed, som hersker 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 318/55 
i industrilandene selv. Man drøfter stadig spørgsmålet 
om medtagelse af energiprodukter, adgang til fiskeres­
sourcer og situationen omkring visse specifikke pro­
dukter. 
Desuden er det endnu ikke lykkedes industrilandene at 
blive enige om klassificeringskriterierne for de ud­
viklingslande, de skal begunstiges under ordningen med 
generelle toldpræferencer (GSP). Dette er yderligere en 
grund til, at de tager stilling til deres forbindelser til 
udviklingslandene. 
25. Udviklingslandene synes som helhed at tage klart 
stilling til et grundlæggende punkt, nemlig kravet om 
mere vidtgående og friere adgang til de vestlige landes 
markeder. 
Imidlertid hersker der total stilhed om modstykket til 
dette krav, nemlig deres egne lukkede markeder, og 
eksistensen af en fastgroet praksis, som forhindrer im­
port, uigennemtrængelige licenssystemer, kvoter, valu­
tabegrænsninger og skyhøje toldsatser, som afskærer 
disse landes markeder, også selv om der er undtagelser, 
fra den normale handel på det frie marked. 
Det er klart, at denne meget skæve fortolkning af formå­
let med GATT-forhandlingerne er uacceptabel. 
Det europæiske Fællesskab og de øvrige vestlige lande 
bør vedvarende minde udviklingslandene om den for­
pligtelse, de indgik i Punta del Este. Selv om den blev 
formuleret negativt, var meningen dog klar: 
»Det forventes ikke, at udviklingslandene under 
handelsforhandlingerne fremsætter indlæg, der er 
uforenelige med deres egne udviklings-, finans- og 
handelsbehov.« 
Positivt formuleret betyder dette, at de udviklingslande, 
som allerede har opnået et højt vækst-, produktions-
og forbrugsniveau samt finansiel balance er pligtige til 
at påtage sig deres del af ansvaret, dvs. liberalisere deres 
nationale markeder, under hensyntagen til de fordele, 
som de allerede har opnået eller kan forvente at opnå 
af en forøgelse af den internationale handel. 
Disse lande bør udtrykkeligt udelukkes fra bestemmel­
serne i GATT-traktatens, del IV, som giver udviklings­
landene indrømmelser, privilegier og undtagelser fra 
forpligtelserne i selve overenskomsten. 
26. Man har dog stadig ikke fået løst det meget 
alvorlige problem, som visse udviklingslande kæmper 
med. De har oparbejdet en så stor udlandsgæld, at 
betalingen af renter og afdrag nu lægger beslag på en 
stor del af landenes eksportindtægter. Under de nuværende GATT-forhandlinger anser disse 
lande det for helt umuligt at åbne deres økonomier 
yderligere og integrere dem mere i det internationale 
økonomiske system. 
Dette punkt er også omtalt i den økonomiske erklæring 
fra de syv førende industrilandes topmøde i Toronto 
den 19.-21. juni 1988. 
27. I en sådan situation føler ØSU, at Fællesskabet 
og de øvrige industrilande har to valgmuligheder. 
Den første består i at øge GATT-systemets beføjelser 
og effektivitet gennem fastlæggelsen af nøjagtige ko­
dekser for korrekt adfærd og sammenhængende tekni­
ske procedurer, således at GATT kan varetage sin funk­
tion som vogter over multilateralismen og forkæmper 
for åbne og liberaliserede internationale markeder. 
Målet bør være et sammenhængende effektivt system, 
som fungerer gnidningsløst. 
Man må i denne forbindelse ikke glemme, at mange 
udviklingslande ikke med det samme vil kunne overhol­
de de nye regler. Der må anlægges en mere langsigtet 
betragtning, hvis disse landes strukturelle skævheder, 
og især deres gældsproblemer, skal bringes ud af verden. 
Et effektivt og afbalanceret GATT-system med normer 
og kodekser, der er afstemt efter en verden i forandring, 
vil være et meget væsentligt instrument til at føre kon­
trol med, at de enkelte udviklingslande — som vil få 
brug for støtte og finansiel bistand fra den vestlige 
verden — fuldt ud accepterer den fri markedsøkonomi, 
som GATT-systemet garanterer. 
28. GATT-forhandlingerne er således afgørende for, 
om de vestlige industrilande endelig får fastlagt en 
mere global og sammenhængende politik over for den 
internationale økonomie. Alle lande, som er i stand 
hertil, bør leve op til deres respektive ansvar. 
GATT-systemet kan ikke gøres ansvarlig for den inter­
nationale økonomiske krise; derimod er det bidrag, som 
en sund stigning i handelen kunne have ydet til den 
internationale vækst, blevet kraftigt undervurderet i de 
sidste årtier. 
Man må ikke glemme, at de krav til en økonomisk 
genrejsning, som Den internationale Valutafond igen­
nem lang tid har pålagt de udviklingslande, som har 
søgt finansiel bistand, uvægerligt har ført til en nedskæ­
ring i det indenlandske forbrug og en begrænsning af 
importen og dermed af investeringerne. Det vile have 
Nr. C 318/56 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
været mere fornuftigt at forsøge at opnå en balance 
ved at øge disse landes handel (eksport/import) og 
investeringer inden for det internationale økonomiske 
system. 
29. Med hensyn til den anden valgmulighed konsta­
terer ØSU med tilfredshed, at EF-Kommissionen allere­
de i et stykke tid har gjort sig til talsmand for en reel 
tilnærmelse mellem de forskellige multilaterale organer 
ved at lade GATT, efter en strukturel udbygning og en 
højnelse af de kontraherende regeringers repræsentative 
niveau, optræde side om side med Den internationale 
Valutafond og Verdensbanken. De to sidstnævnte insti­
tutioner har ligeledes behov for, at deres politik revide­
res og bibringes nye impulser. 
ØSU opfordrer derfor Rådet og Kommissionen til reso­
lut af følge de foranstaltninger op, der hidtil er blevet 
truffet. De vestlige landes langsigtede stragegi bør være 
en gradvis styrkelse af udviklingslandenes økonomier, 
hvorved de kan komme fri af de alvorlige strukturpro­
blemer, som af en lang række årsager har holdt dem 
tilbage så længe. 
En gradvis integrering af disse lande, deres økonomier 
og deres befolkning i det internationale handelssystem 
vil virke enormt stimulerende på den internationale 
økonomiske vækst, og Fællesskabet har en afgørende 
rolle at spille i denne forbindelse. 
Statshandelslandenes deltagelse i GATT-forhand-
lingerne 
30. I Uruguay-forhandlingsrunden deltager Tjekko­
slovakiet (som fra starten var med i den almindelige 
overenskomst), Polen, Rumænien og Ungarn i deres 
egenskab af medlem, og Den kinesiske Folkerepublik 
har anmodet om at blive genindsat som stiftende med­
lem af GATT. Bulgarien har for nylig indgivet formel 
ansøgning om medlemskab af GATT. Sovjetunionen 
har indtil videre kun givet udtryk for en generel interesse 
i at knytte tættere bånd til GATT som led i de nuværen­
de lederes større åbenhed om økonomiske forhold. 
31. I Punta del Este-erklæringen fra september 1986 
nævner man ikke udtrykkeligt de problemer, som stats­
handelslandenes deltagelse i GATT's multilaterale 
system rejser, skønt der er bred enighed om, at der på 
dette punkt rejser sig store problemer både i teori og i 
praksis. De statshandelslande, som er medlem af 
GATT, blev optaget mellem 1967 og 1973; begrundelsen 
herfor var først og fremmest af politisk karakter, nemlig 
ønsket om at forbedre de økonomiske og øvrige forbin­
delser med disse lande. Man erkendte dog straks fra 
starten, at den almindelige overenskomst næppe var 
egnet til i sin oprindelige form at regulere handelsfor­bindelserne med lande, hvis økonomier har en anden 
opbygning og intet har til fælles med de principper, der 
gælder for en markedsøkonomi. 
Protokollerne vedrørende disse landes tiltrædelse af 
GATT (begyndende med Polen i 1967, Rumænien i 1971 
og sluttende med Ungarn i 1973) indeholder selektive 
beskyttelsesklausuler, som f.eks. gør det muligt at indfø­
re kvantitative restriktioner og indlede antidumping-
og kompensationsprocedurer, hvis statshandelslandene 
anvender illoyal handelspraksis. 
32. Man har dog aldrig set indgående på hovedpro­
blemet, nemlig den kendsgerning, at et stort antal landes 
udenrigshandel er i hænderne på et hidtil uigennem­
trængeligt centraliseret monopol, hvor myndighederne 
har uindskrænket beføjelse til at udstede særlige bemyn­
digelser eller forbud, ændre mængde, priser, licenser og 
valutareserver, alt efter behov. Under sådanne omstæn­
digheder bliver told og afgifter uden betydning, og det 
er ikke muligt at overholde princippet om »mestbegun-
stigelsesbehandling«, dvs. ingen diskriminering af lande 
og økonomiske beslutningstagere, som er underkastet 
den frie konkurrence, hvilket er grundlaget for GATT's 
multilaterale system. 
Den kendsgerning, at det ikke er udbud og efterspørgsel, 
der fastsætter priserne, samt at produktionsmidlerne er 
offentlig ejendom, betyder desuden, at det er uden 
nogen mening, at disse landes myndigheder forpligter 
sig til ikke at yde subsidier eller statsstøtte. Endvidere er 
det vanskeligt for andre lande at anvende antidumpings-
procedurer eller pålægge kompensationstold, da de 
indenlandske priser og produktionsomkostninger ikke 
kan udnyttes som en referenceramme. 
Disse vanskeligheder er trådt klart frem i de seneste år. 
33. Statshandelslandenes deltagelse i GATT har med 
andre ord hidtil ikke været meget mere end en fiktion. 
Dette er blevet accepteret først og fremmest på grund 
af den politiske værdi af, at man opretholder et forum 
for en dialog med disse lande, mens man afventer, hvad 
fremtiden bringer. 
Udsigten til at folkerige økonomier og politiske magter 
som Den kinesiske Folkerepublik og Sovjetunionen ma­
nifesterer sig aktivt i GATT betyder dog, at man ikke 
fortsat kan ignorere problemet. 
34. Derfor bør man nu begynde at overveje, om man 
strukturelt kan tilpasse det eksisterende GATT-system 
efter disse krav. Hvis dette er tilfældet, kunne man 
eventuelt foreslå, at der blev nedsat en ad ^oc-arbejds-
gruppe inden for rammerne af Uruguay-forhandlings­
runden. 
Der bør f.eks. fastlægges overgangsfaser for disse ansø­
gerlandes fulde medlemskab, idet overgangsperioderne 
bruges til regelmæssigt at kontrollere de fremskridt, der 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 318/57 
er sket, og til at påse, om forpligtelserne er blevet 
opfyldt. 
Desuden bør man sørge for at sikre sig, at en massiv 
tilstrømning af statshandelslande ikke fører til en poli­
tisk instrumentering af relationerne mellem GATT-
medlemslandene. 
35. Eventuelt kunne man overveje muligheden for at 
fastlægge særlige mekanismer eller aftaler for at etable­
re en »grænseflade« mellem økonomiske systemer af 
divergerende strukturer (sådan som man gør med in­
kompatible edb-maskiner). 
Spørgsmålet er, med andre ord, om GATT det eneste 
brugbare værktøj til imødegåelse af disse problemer. 
36. Målet må under alle omstændigheder være en 
stærk stigning i handelen samt snævrere forbindelser 
og samarbejde især på baggrund af den større åbenhed, 
som Comecon-landene nu udviser over for EF, en hold­
ning, som må opmuntres. 
ØSU mener, at Fællesskabet bør hellige dette spørgsmål 
fuld opmærksomhed. Især Kommissionen bør foretage 
en grundig analyse af de mulige løsninger og alternativer 
for således at sætte gang i en konstruktiv debat inden 
for samtlige EF-institutioner. 
Bryssel, den 29. september 1988. Supplerende bemærkninger 
37. I udtalelsen undlader man at gå nærmere ind på 
en række emner, der er udbredt enighed om, såvel inden 
for EF som Organisationen for økonomisk Samarbejde 
og Udvikling (OECD), nemlig: 
— udvidelse af GATT til også at omfatte tjenesteydel­
ser (under overholdelse af væsentlige principper som 
gensidighed, gennemskuelighed, national behand­
ling og ikke-diskriminering, fastlæggelsen af normer 
for forbrugerbeskyttelse med hensyn til tjenesteydel­
ser fra de liberale erhverv), 
— respekt for den intellektuelle ejendomsret med udar­
bejdelsen af en generel aftale, som også NIC-landene 
og visse udviklingslande skal overholde. 
En sådan generel aftale skal ikke blot omhandle for­
falskninger, men også markedsbeskyttelse, oprindelses­
bestemmelser, geografiske angivelser, mønstre og mo­
deller, ophavsrettigheder, licenser osv. 
38. Til sidst understreger ØSU, at skabelsen af det 
indre marked inden 1992 ikke bør rejse hindringer 
for EF's deltagelse i Uruguay-runden og omvendt. De 
fordele, de nye EF-regler giver vore GATT-partnere, 
bør resultere i gensidighed (bl.a. med hensyn til normer, 
offentlige købsaftaler, ophævelse eller globalisering af 
kontingenter). 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg