KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 15.07.1997 
KOM(97)2007 endelig udg 
Kommissionens udtalelse 
om Litauens ansøgning 
om medlemskab af Den Europæiske Union 

Indhold 
A. INDLEDNING 
a) Forord 
Ansøgning om medlemskab 
Baggrund for udtalelsen 
Udtalelsens indhold 
b) Forbindelser mellem Den Europæiske Union og Litancn 
Historisk og geopolitisk baggrund 
Litauens holdning til Den Europæiske Union 
Aftalemæssige forbindelser 
Før-ti ltrædel sesstrategi 
Handelsmæssige forbindelser 
Generel evaluering 
B. KRITERIER FOR MEDLEMSKAB 
1. Politiske kriterier 
1.1 Demokrati og retsstatsforhold 
Parlamentets og den lovgivende magts organisation 
Parlamentets funktion 
Den udøvende magts organisation 
Den udøvende magts funktion 
Den dømmende magts organisation 
Den dømmende magts funktion 
1.2 Menneskerettigheder og beskyttelse af mindretal 
Borgerlige og politiske rettigheder 
Økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder 
Mindretals rettigheder og beskyttelse af mindretal 
1.3 Generel evaluering 
2. Økonomiske kriterier 
2.1 Den økonomiske situation 
Baggrund 
Liberalisering 
Stabilisering af økonomien 
Strukturændringer 
Den finansielle sektor 
Den Økonomiske og sociale udvikling 
2.2 Økonomien set i lyset af medlemskab 
Indledning 
En fungerende markedsøkonomi 
Evnen til at klare konkurrencepresset og markedskræfterne 
Udsigter og prioriteter 
2.3 Generel evaluering 
3. Evnen til at påtage sig forpligtelserne ved medlemskab 
3.1 Det indre marked uden grænser 
De fire friheder 
De generelle rammer 
Fri bevægelighed for varer 
Fri bevægelighed for kapital 
Fri bevægelighed for tjenesteydelser 
Fri bevægelighed for personer 
Generel evaluering 
Konkurrence 
3.2 Innovation 
Informationssamfundet 
Uddannelse, erhvervsuddannelse og ungdomsanliggender 
Forskning og teknologisk udvikling 
Telekommunikation 
Den audiovisuelle sektor 
3.3 Økonomiske og fiskale anliggender 
Økonomisk og monetær union 
Beskatning 
Statistik 
3.4 Sektorpolitik 
Industri 
Landbrug 
Fiskeri 
Energi 
Transport 
Små og mellemstore virksomheder 
3.5 Økonomisk og social samhørighed 
Beskæftigelse og sociale anliggender 
Regionalpolitik og samhørighed 
3.6 Livskvalitet og miljø 
Miljø 
Forbrugerbeskyttelse 
3.7 Retlige og indre anliggender 
3.8 Eksterne politikker 
Handel og internationale økonomiske forbindelser 
Udvikling 
Told 
Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik 
3.9 Finansielle spørgsmål 
Finanskontrol 
Konsekvenser for budgettet 
4. Administrativ evne til at anvende Fællesskabets regelværk 
4.1 Administrative strukturer 
4.2 Administrationens og retsvæsenets kapacitet 
4.3 Generel evaluering 
C. SAMMENFATNING OG KONKLUSION 
Bilag 
Parlamentssammensætning 
Det indre marked: hvidbogsforanstaltninger 
Statistiske data 



A. INDLEDNING 
a) Forord 
Ansøgning om medlemskab 
Litauen indgav sin ansøgning om medlemskab af Den Europæiske Union den 8. december 
1995, og Ministerrådet besluttede den 29. januar 1996 at indlede proceduren i traktatens 
artikel O, som fastsætter, at Kommissionen skal høres. 
Det er på denne baggrund, at Kommissionen forelægger denne udtalelse som svar på en 
anmodning fra Det Europæiske Råd i Madrid i december 1995 om, at udtalelsen blev forelagt 
så snart som muligt efter afslutningen af regeringskonferencen, som blev indledt i marts 1996 
og afsluttet i juni 1997. 
Baggrund for udtalelsen 
Litauens ansøgning om medlemskab er til behandling samtidig med ansøgningerne fra ni 
andre associerede lande. Litauens ansøgning skal ses som led i en historisk proces, hvor de 
central- og østeuropæiske lande har overvundet den deling af kontinentet, som har varet i 40 
år, og søger optagelse i det område af fred, stabilitet og velfærd, som Unionen har skabt. 
Det Europæiske Råd konkluderede på sit møde i København i juni 1993 følgende: 
"De associerede lande i Central- og Østeuropa, som måtte ønske det, kan blive medlemmer af 
Den Europæiske Union. Tiltrædelse vil finde sted, så snart et associeret land er i stand til at 
påtage sig forpligtelserne ved et medlemskab og opfylder de givne økonomiske og politiske 
betingelser. Medlemskab kræver: 
at ansøgerlandet har opnået institutionel stabilitet, som garanterer demokrati, 
retsstatsforhold, menneskerettigheder samt respekt for og beskyttelse af mindretal 
en fungerende markedsøkonomi samt evne til at klare konkurrencepresset og 
markedskræfterne i Unionen 
at ansøgeren er i stand til at påtage sig forpligtelserne ved et medlemskab, herunder er 
i stand til at tilslutte sig målet om en politisk, økonomisk og monetær union. 
Unionens evne til at optage nye medlemmer uden derved at sætte tempoet i den europæiske 
integration over styr er ligeledes af stor betydning og bør indgå i overvejelserne i såvel 
Unionens som ansøgerlandenes almindelige interesse," 
I denne erklæring angives de politiske og økonomiske kriterier for undersøgelse af 
tiltrædelsesansøgningerne fra de associerede lande i Central- og Østeuropa. 
Det Europæiske Råd i Madrid i december 1995 henviste til behovet for som led i præ­
tiltrædelsesstrategien "at skabe grundlag for en gradvis og harmonisk integration af 
ansøgerlandene, særlig gennem: 
udvikling af markedsøkonomien 
tilpasning af deres administrative strukturer 
skabelse af et stabilt økonomisk og monetært klima". 
I sin udtalelse analyserer Kommissionen Litauens ansøgning efter egen fortjeneste men på 
basis af samme kriterier som de andre ansøgninger, som den samtidig skal afgive udtalelse 
om. Med denne fremgangsmåde respekteres det ønske, som Det Europæiske Råd fremkom 
med i Madrid, om at sikre, at ansøgerlandene behandles på lige fod. 
Foruden de enkelte udtalelser forelægger Kommissionen særskilt Rådet som led i sin 
meddelelse "Agenda 2000" en generel vurdering af tiltrædelsesansøgningerne samt 
henstillinger vedrørende en strategi for en heldig udvidelse af Unionen. Den forelægger 
samtidig en konsekvensanalyse af udvidelsen for Unionens politikker. 
Udtalelsens indhold 
I udtalelsens opbygning tages der hensyn til konklusionerne af Det Europæiske Råds møde i 
København. Der gives: 
en redegørelse for de hidtidige forbindelser mellem Litauen og Unionen, særlig inden 
for rammerne af associeringsaftalen 
en analyse af situationen med hensyn til de af Det Europæiske Råd nævnte politiske 
betingelser (demokrati, retsstatsforhold, menneskerettigheder, beskyttelse af 
mindretal) 
en vurdering af Litauens situation og udsigter med hensyn til de af Det Europæiske 
Råd nævnte økonomiske betingelser (markedsøkonomi, evne til at klare 
konkurrencepresset) 
en behandling af spørgsmålet om Litauens evne til at påtage sig forpligtelserne ved et 
medlemskab, dvs. Unionens regelværk, som det kommer til udtryk i traktaten, den 
afledte ret og Unionens politikker 
endelig en generel vurdering af Litauens situation og udsigter med hensyn til 
betingelserne for medlemskab af Unionen og en henstilling vedrørende 
tiltrædelsesforhandlingerne. 
I sin vurdering af Litauen med hensyn til de økonomiske kriterier og landets evne til at 
overtage Unionens regelværk har Kommissionen medtaget en prognose; den har forsøgt at 
evaluere, hvilke fremskridt der med rimelighed kan forventes fra Litauens side i de 
kommende år inden tiltrædelse under hensyn til den omstændighed, at Unionens regelværk 
vil fortsætte med at udvikle sig. Til dette formål har man uden at foregribe det faktiske 
tiltrædelsestidspunkt i udtalelsen baseret sig på en mellemfristet tidsramme på ca. fem år. 
Under sit arbejde med udtalelsen har Kommissionen indhentet et væld af oplysninger om 
Litauens situation fra de litauiske myndigheder og har benyttet mange andre 
informationskilder, herunder medlemsstaterne og talrige internationale organisationer. 
b) Forbindelser mellem Den Europæiske Union og Litauen 
Historisk og geopolitisk baggrund 
Litauen er en lille nation ved Østersøen af nogenlunde samme størrelse som Irland med 
hensyn til befolkning og areal (3,7 millioner og 65 200 km2). Det grænser op til Rusland 
(Kaliningrad), Polen, Belarus og Letland. 
Litauen har eksisteret som stat siden 1009. Kongeriget Litauen blev grundlagt i 1251. I 
middelalderen bidrog handelsforbindelserne mellem nordtyske, prøjsiske og liverske byer på 
Østersøens kyster til fremme af udviklingen af den litauiske økonomi og styrkede Litauens 
forbindelse med resten af Europa. Det litauisk-polske statssamfund blev etableret i 1569 men 
siden opløst i 1795, da Rusland besatte hele det litauiske territorium. Rusland dominerede 
Litauen i over hundrede år. Litauen erklærede sig uafhængigt den 16. februar 1918 og 
kæmpede mod både tyske og russiske styrker for denne uafhængighed. I mellemkrigstiden 
var Litauen en uafhængig stal, der var yderst integreret i verdensøkonomien. 
Litauen blev under tvang annekteret af Sovjetunionen i 1940 og siden besat af Tyskland fra 
1941 til 1944. Sovjetunionen genetablerede sit styre i 1944, hvilket ikke blev anerkendt af de 
fleste vestlige stater. I sovjettiden blev der på grund af Litauens relativ gode infrastruktur og 
kvalificerede arbejdskraft oprettet store industrier dér. Trods mangel på naturressourcer blev 
energisektoren udviklet, særlig kerneenergi. Blandt andre vigtige sektorer kan nævnes 
landbrug og fødevareforarbejdning. 
I 1989 tvang et pres fra offentligheden det kommunistiske parti til at afholde flerpartivalg, 
som blev vundet af Sajudis nationalistbevægelsen. Det øverste råd erklærede den 11. marts på 
ny landet uafhængigt. Efter voldsomme sammenstød med sovjettropper igennem 1990 stemte 
over 90% af befolkningen for uafhængighed ved en folkeafstemning i februar 1991. 
Sovjetunionen anerkendte Litauens uafhængighed i september 1991, og de sidste russiske 
tropper forlod Litauen i 1992. 
Litauens holdning til Den Luropæiskc Union 
Siden den genvundne uafhængighed i 1990 har Litauen aktivt ført en politik for styrkelse af 
de politiske, økonomiske og sociale bånd med Den Europæiske Union og forankring af 
landets sikkerhed og stabilitet i de transatlantiske sikkerhedsstrukturer. Litauen ansøgte om 
medlemskab af EU den 8. december 1995. I juni 1996 ratificerede det litauiske parlament en 
ændring af artikel 47 i forfatningen og gav dermed udlændige mulighed for at erhverve jord 
til kommercielle formål. 
Litauens ønske om en udvikling i retning af europæisk integration blev fremhævet af 
præsident Algirdas Brazauskas i en tale til EU's diplomatiske korps den 19. april 1997, hvor 
han udtalte følgende: "De, som udtænkte Rom-traktaten, havde overvundet følgerne af 2. 
verdenskrig alene i den vestlige del af Europa. I dag har vi en chance for at overvinde 
konsekvenserne af den kolde krig på et meget mere udstrakt territorium. Litauen stræber mod 
demokrati, fred og velstand - som er værdier, som vi ulovligt er blevet berøvet i mange og 
lange år. Litauen ser sig selv som medlem af familien af Europas forenede, sikre og 
blomstrende stater. Fuldt og udeleligt medlemskab af Den Europæiske Union er et af vore 
vigtigste udenrigspolitiske mål. Vi mener, at optagelse af nye medlemmer vil være det første 
skridt i retning af en eliminering af de større konsekvenser af 2. verdenskrig og den kolde 
krig, som delte Europa. Det kan siges at være lakmusprøven på de faktiske fremskridt, som 
Europa har gjort mod forening, og på den udbredte tænkning, der baserer sig på den virkelige 
vestlige civilisations værdier snarere end ren pragmatisme. 
Vi er ganske klar over, at skabelsen af det 21. århundredes Europa hverken er et spørgsmål 
om velgørenhed eller altruisme. Det er en meget god ting, at Det Europæiske Råd på mødet i 
København fastlagde klare kriterier, på grundlag af hvilke hver stat vil blive vurderet. Selvom 
vil skulle frigøre os fra problemerne i forbindelse med EU-tiltrædelse, er disse krav vigtige på 
den måde, at de sætter os i stand til at bedømme os selv med hensyn til fremtidsudsigterne." 
Aftalemæssige forbindelser 
Der blev etableret diplomatiske forbindelser mellem De Europæiske Fællesskaber og Litauen 
den 27. august 1991. Den 11. maj 1992 blev der undertegnet en handels- og samarbejdsaftale, 
som trådte i kraft i 1993. For nærværende bygger de aftalemæssige forbindelser mellem EU 
og Litauen på frihandelsaftalen, som blev undertegnet den 18. juli 1994 og trådte i kraft den 
1. januar 1995. Denne præferenceaftale sigter mod at etablere frihandel mellem EU og 
Litauen i en overgangsperiode på op til seks år på basis af asymmetri. Nogle sektorer 
(hovedsagelig tekstilvarer, landbrugsprodukter og fiskerivarer) er undergivet særlige regler. 
Aftalen indeholder tillige bestemmelser om betalinger, konkurrence og tilnærmelse af 
lovgivning. 
Der blev i første halvår 1995 forhandlet om en Europaaftale mellem EU og Litauen, som blev 
undertegnet den 12. juni 1995. Litauen ratificerede aftalen den 5. august 1996. Den træder i 
kraft, når alle EU-medlemsstaterne har ratificeret den. Europaaftalen vil da træde i stedet for 
handels- og samarbejdsaftalen og frihandelsaftalen. 
Når Europaaftalen engang træder i kraft, vil den danne retsgrundlaget for forbindelserne 
mellem Litauen og Unionen. Målet med den er at skabe rammer for politisk dialog, at fremme 
en udvidelse af samhandelen og de økonomiske forbindelser mellem parterne, at danne 
grundlag for Fællesskabets faglige og finansielle bistand og en passende ramme for støtte af 
Litauens gradvise integration i Unionen. De institutionelle bestemmelser i Europaaftalen 
omfatter en ordning for gennemførelse, forvaltning og overvågning på alle områder i 
forbindelserne. Underudvalg undersøger spørgsmål af teknisk karakter. Associeringsudvalget, 
som træder sammen på ledende tjenestemandsplan, er forum for indgående drøftelser af 
anliggender og ofte løsninger på problemer, som opstår i forbindelse med Europaaftalen. 
Associeringsrådet, der træder sammen på ministerplan, undersøger udviklingen i 
forbindelserne generelt og udsigterne herfor og er forum for behandling af Litauens 
fremskridt med forberedelserne til tiltrædelse. 
Til at forvalte og gennemføre sin politik for europæisk integration oprettede regeringen i 
1996 en statskommission for europæisk integration, der ledes af premierministeren. 
Koordinationen af alle aktiviteter i forbindelse med integration varetages af departementet for 
europæisk integration i udenrigsministeriet. I 1997 blev der oprettet et nyt ministerium for 
europæiske anliggender til at overvåge og føre kontrol med lovforslags forenelighed med EF-
retten. I begyndelsen af 1997 blev der oprettet en delegation for forhandlinger og integration i 
Den Europæiske Union, som i øjeblikket er i færd med at lægge sidste hånd på en national 
strategi for europæisk integration, der også omfatter mål og tidsplaner. 
Fer-tiltrædelsesstrategi 
Gennemførelse qf frihandelsaftalen og hvidbogen 
Frihandelsaftalen fungerer i sin helhed efter den aftalte tidsplan. I afventning af 
ikrafttrædelsen af tillægsprotokollen (som er under udarbejdelse) er der truffet autonome 
foranstaltninger for landbrugsprodukter, forarbejdede landbrugsprodukter, tekstilvarer og 
fiskerivarer til tilpasning af frihandelsaftalen til den seneste udvidelse af Unionen og 
resultaterne af Uruguay-runden. Der er gennemførelsesbestemmelser vedrørende 
virksomheder og statsstøtte under udarbejdelse. Den 1. april 1997 trådte der en ny protokol 
om oprindelsesreglerne i kraft, som tillader pan-europæisk kumulation af oprindelsesreglerne. 
Der er i øjeblikket drøftelser i gang om forlængelse af protokol 1 om tekstilvarer ud over 
udløbsdatoen den 31. december 1997. Der blev i marts 1997 nået til enighed om bestemmelse 
af landbrugselementet for basislandbrugsprodukter med oprindelse i Fællesskabet i 
overensstemmelse med protokol 2. 
Blandt andre vigtige emner, der drøftes inden for rammerne af frihandelsaftalen kan nævnes 
tilnærmelse af lovgivning og før-tiltrædelsestrategi, makroøkonomisk fremskridt, Litauens 
forbindelser med dets nabostater, åbning for deltagelse i fællesskabsprogrammer, 
toldsamarbejde, certificerings- og standardiseringsspørgsmål, samarbejde i forbindelse med 
tredje søjle og handelsspørgsmål. Det Blandede Udvalg, Det Blandede Parlamentariske 
Udvalg og tekniske arbejdsgrupper har afholdt regelmæssige møder. 
Kommissionens hvidbog af 1995 om det indre marked redegør for den lovgivning, som 
ansøgerlandene vil skulle omsætte og gennemføre for at kunne anvende Fællesskabets 
regelværk, og som betragtes som væsentlige elementer i gennemførelsen af det indre marked 
(kendt under betegnelsen fase I-foranstaltninger), og som vil skulle prioriteres. Litauen 
lægger stor vægt på dette arbejde. Der er nedsat ti arbejdsgrupper i de berørte ministerier til at 
arbejde med gennemførelsen af henstillingerne i Kommissionens hvidbog. I september 1996 
ratificerede parlamentet et nationalt program for lovgivningsharmonisering, som fastsætter 
tidsplaner for harmonisering med EU-lovgivning. Dette passer ind i den overordnede strategi 
for lovgivningstilnærmelse, hvis mål er ikrafttræden i 2000 af lovgivningen vedrørende det 
indre marked. Der er allerede gjort fremskridt på en række områder som f.eks. bank- og 
forsikringsvirksomhed, told, beskatning, transport, miljø og forbrugerbeskyttelse. 
Frihandelsaftalen mellem EU og Litauen fungerer godt. Alle problemer har kunnet løses på 
en gnidningsløs og konstruktiv måde. Samarbejdet i nogle sektorer er allerede længere 
fremme, end aftalen kræver. Det giver et godt grundlag for det udvidede samarbejde og 
gennemførelse, som vil være nødvendigt i henhold til Europaaftalen. 
Struktureret dialog 
Litauen har deltaget i den strukturerede dialog siden Det Europæiske Råds møde i Cannes i 
juni 1995. Litauen har været en aktiv deltager i den politiske dialog samt på andre områder, 
der indgår i dialogen. 
PHARE 
Den faglige og finansielle bistand fra EU til Litauen blev påbegyndt som led i 1991-TACIS-
programmet og er siden 1992 blevet bevilget via PHARE-programmet. I perioden 1992-1996 
har PHARE bevilget 179 mio. ECU til Litauen. Tildelingen i 1997 var på 46 mio. ECU. 
Blandt de vigtigste støttesektorer kan nævnes reform af de retlige og institutionelle rammer, 
infrastruktur, omstrukturering og privatisering og anliggender vedrørende tredje søjle. 
PHARE har haft en særlig indvirkning på udvikling af SMV og reform af beskatning og told. 
Under programmet for grænseoverskridende samarbejde er der tildelt over 15 mio. ECU til 
infrastrukturinvesteringer og forvaltning af østgrænsen EU/Belarus. Litauen har med hensyn 
til kontraktindgåelse og udbetaling opvist en stor absorptionskapacitet. 
Deltagelse j fællesskabsprogrammer 
Litauen vil fra Europaaftalens ikraftræden kunne deltage i fællesskabsprogrammer. Det har 
allerede anmodet om at deltage i: Socrates, Leonardo, MEDIA, Youth for Europe, SAVE II, 
Raphael, Kaleidoscope, LIFE og Ariane. Det har øremærket midler på sit 1998-budget til 
dækning af de finansielle forpligtelser ved deltagelse. 
Handelsmæssige forbindelser 
Handelen mellem EU og Litauen har udviklet sig hurtigt. Mellem 1992 og 1994 er Unionens 
eksport blevet mere end tredoblet til 724 mio. ECU. I samme periode voksede Litauens 
eksport til EU med 30% til 750 mio. ECU. EU eksporterer i hovedsagen maskiner og 
elektrisk udstyr, landbrugsprodukter og tektilvarer. Litauens vigtigste eksport er mineraler og 
basisprodukter og kemikalier. Litauens udenrigshandel er groft taget ligeligt fordelt mellem 
det tidligere Sovjetunionen og EU. 
Siden ikrafttrædelsen af frihandelsaftalen mellem Litauen, Letland og Estland, hvad angår 
industrivarer i januar 1996 og landbrugsprodukter i 1997, forventes handelen mellem de tre 
lande at vokse betydeligt. Handelen med Polen voksede kraftigt efter undertegnelsen af den 
litauisk-polske venskabs- og samarbejdstraktat og en frihandelsaftale i 1996. Litauen 
forventes også at blive optaget i CEFTA i 1997. 
Generel evaluering 
Forbindelserne med EU har udviklet sig godt, siden Litauen genvandt sin uafhængighed. Der 
forventes ingen forsinkelser med etableringen af frihandel i 2000 som forudset i 
frihandelsaftalen. De forskellige spørgsmål, der er blevet behandlet under frihandelsaftalen, er 
blevet løst på effektiv måde. Samarbejdet vil blive yderligere forbedret, når Europaaftalen 
med Litauen træder i kraft. 
B. KRITERIER FOR MEDLEMSKAB 
1. Politiske kriterier 
Det Europæiske Råd fastlagde på mødet i København en række "politiske" kriterier for de 
central- og østeuropæiske ansøgerlandes tiltrædelse: de skulle have "institutionel stabilitet, 
som garanterer demokrati, retsstatsforhold, menneskerettigheder samt respekt for og 
beskyttelse af mindretal". 
I forbindelse med den vurdering, som Europa-Kommissionen blev anmodet om at foretage i 
den sammenhæng, støttede den sig på en lang række informationskilder: de litauiske 
myndigheders svar på det spørgeskema, som Kommissionens tjenestegrene fremsendte i april 
1996, opfølgende bilaterale møder, analyser udarbejdet af medlemsstaternes ambassader og 
Kommissionens delegation, evalueringer foretaget af internationale organisationer (navnlig 
Europarådet og OSCE), rapporter fra ikke-statslige organisationer osv. 
I nærværende analyse foretages en systematisk gennemgang af de vigtigste organisations- og 
funktionsmæssige aspekter ved myndigheder og mekanismer til beskyttelse af grundlæggende 
rettigheder. Den er ikke kun en formel beskrivelse, men tilstræber at vurdere demokratiets og 
retsstatens reelle funktionsmåde. 
Evalueringen vedrører situationen i juni 1997. Der foretages ikke nogen detaljeret 
gennemgang af de ændringer, som måtte være sket siden det kommunistiske regimes fald, 
eller som måtte være bebudet for fremtiden, omend der i almindelighed i denne evaluering 
tages hensyn til reformplaner i denne eller hin sektor. Forvaltningens situation er kun 
behandlet flygtigt og vil blive behandlet mere indgående i kapitel 4. 
1.1. Demokrati og retsstatsforhold 
Litauen vedtog i november 1992 ved folkeafstemning en ny forfatning, hvorved der blev 
indført et parlamentarisk demokrati. De litauiske institutioner fungerer efter hensigten, og de 
forskellige "magter" erkender grænserne for deres respektive beføjelser og ønsker at 
samarbejde indbyrdes. 
Parlamentets og den lovgivende magts organisation 
Parlamentet har ét kammer - Seimas - med 141 medlemmer. Disse vælges for 4 år ved et 
blandet valg: 71 medlemmer vælges i enkeltmandskredse i to omgange, og de øvrige 70 
medlemmer vælges efter forholdstalsvalgmåden på et nationalt grundlag med en 
spærregrænse på 5% af de afgivne stemmer (4% før 1996). Der er ikke længere nogen 
bestemmelser, som sikrer mindretal særlig repræsentation (før 1996 var spærregrænsen for 
lister, der repræsenterede mindre, kun på 2% af de afgivne stemmer). 
Seimas kan med et flertal på to tredjedele af det samlede anlal medlemmer beslutte at 
udskrive valg før tiden. Desuden kan landets præsident opløse parlamentet, hvis dette nægter 
at indsætte en ny regering, eller hvis Seimas afsætter præsidenten efter anmodning fra 
regeringen. Parlamentet kan ikke opløses i de sidste 6 måneder af præsidentens 
embedsperiode, og det kan heller ikke opløses, hvis der er afholdt et førtidigt valg inden for 
de seneste 6 måneder. 
Parlamentarikerne er omfattet af traditionel immunitet. Oppositionens medvirken ved 
institutionernes funktion er anerkendt. Dette kommer bl.a. til udtryk ved nedsættelse af 
parlamentariske undersøgelsesudvalg, hvor repræsentanter for alle politiske grupper har sæde. 
Litauen har et virkeligt flerpartisystem (der var 24 partier, som opstillede kandidater til det 
seneste valg i november 1996). Der ydes ikke støtte til de politiske partier via statsbudgettet, 
men et lovforslag herom drøftes i øjeblikket i Seimas. 
Seimas har den lovgivende magt, men deler sin initiativret med landets præsident, regeringen 
og 50 000 vælgere, der kan fremsætte et lovforslag, som Seimas er forpligtet til at behandle. 
Regeringen har udelukkende afledte lovgivende beføjelser for at sikre lovenes overholdelse. 
Præsidenten har beføjelse til at træffe de nødvendige forholdsregler i tilfælde af aggression 
udefra eller undtagelsestilstand, men han har pligt til at forelægge Seimas disse forholdsregler 
til godkendelse på dettes næste møde. 
Der kan på begæring af parlamentet eller 300 000 vælgere lægges "emner, der har den største 
betydning for staten og folket" ud til folkeafstemning (artikel 9 i forfatningen). Til dato har 
denne procedure været anvendt 7 gange. 
Parlamentets funktion 
Valgene i 1992 og 1996 fandt sted under frie og betryggende vilkår og førte begge gange til, 
at der blev indsat en ny regering (første gang til fordel for Det Demokratiske Arbejderparti og 
anden gang til fordel for en konservativ koalition). 
Parlamentet fungerer på tilfredsstillende vilkår: dets beføjelser respekteres, og oppositionen 
deltager fuldt ud i dets arbejde. 
Den udøvende magts organisation 
Landets præsident vælges ved almindelige direkte valg for en periode på fem år, der kan 
fornyes én gang. Hvis han opløser Seimas, kan det nye parlament med et flertal på to 
tredjedele af sine medlemmer udløse et førtidigt præsidentvalg. Landets præsident har en 
statschefs traditionelle beføjelser. 
Regeringen er ansvarlig over for Seimas. Den består af en premierminister og en række 
ministre, der udnævnes af landets præsident, efter at parlamentet har udtrykt tillid til dem. 
Desuden kan præsidenten på premierministerens begæring afsætte en minister. 
Ministrene er individuelt ansvarlige over for parlamentet. De kan kun drages strafferetligt til 
ansvar for en handling med Seimas' samtykke - eller med præsidentens samtykke, hvis 
parlamentets samling er afsluttet. 
Landets forvaltningsmæssige organisation baseres på decentrale myndighedstrin for 
centraladministrationen på de enkelte "grevskabers" (10) niveau, og disse tjenester har til 
opgave at føre de beslutninger og politikker, der vedtages centralt, ud i livet. Hvert 
"grevskab" ledes af en guvernør, der udnævnes af regeringen. Han bistås af en forsamling, 
hvor borgmestrene og viceborgmestrene fra kommunerne i hans "grevskab" har sæde. 
Litauen har kun én type lokalsamfund: kommunerne (i alt 56 opdelt på 44 landdistrikter og 12 
byer). De ledes af en kommunalbestyrelse, der vælges ved almindelige valg for en treårig 
periode, og af en borgmester, som vælges af bestyrelsen. Deres handlinger kontrolleres af en 
repræsentant for regeringen, som udnævnes af denne på "grevskabets" niveau, men som ikke 
er underlagt guvernøren. 
De litauiske lokalsamfund har temmelig stor selvstændighed og har udbredt finansiel 
uafhængighed. 
Den litauiske offentlige forvaltning har en vedtægt for offentligt ansatte, som blev fastsat i 
1995, og som sondrer mellem ansatte udnævnt af den siddende regering (som ikke har nogen 
beskæftigelsesgaranti) og fastansatte tjenestemænd. Litauen har en lovgivning, der sikrer 
forvaltningsmæssig gennemsigtighed. 
Hæren, de hemmelige tjenester og politiet er under de civile myndigheders kontrol. Politiet er 
reorganiseret, således at det lettere kan leve op til sine nye arbejdsopgaver (navnlig 
bekæmpelse af organiseret kriminalitet). 
Den udøvende magts funktion 
Den udøvende magt fungerer tilfredsstillende. 
Lokalsamfundene har en vis autonomi, også selv om den decentraliserede statslige 
forvaltning på "grevskabernes" niveau synes at have betydelige beføjelser inden for 
lokalforvaltningen. Skønt tjenestemændene nyder godt af en lov, hvori deres rettigheder og 
forpligtelser er fastsat, er der på nuværende tidspunkt fortsat en betydelig uligevægt mellem 
rettighederne, der er blevet udbygget, og forpligtelserne, der stadig overvejende er formelle. 
Navnlig mangler der en egnet mekanisme, der kan drage de offentligt ansatte til ansvar, idet 
en sådan mekanisme effektivt kan bidrage til at bekæmpe korruptionen. Seimas drøfter i 
øjeblikket en deontologisk kodeks for offentligt ansatte, og regeringen har meddelt, at den 
agter at oprette kontroltjenester, der får til opgave at behandle klager over forvaltningen. 
Politiet har siden begyndelsen af 1997 indledt en reformproces, der skal sikre en forbedret 
gennemførelse af dets traditionelle arbejdsopgaver og gøre det muligt for det at udføre nye 
opgaver (bekæmpelse af organiseret kriminalitet, kontrol med skatteopkrævningen). Der er nu 
indført mekanismer til vurdering af dets aktivitet og procedurer, således at politifolk i 
påkommende tilfælde kan drages til ansvar for deres handlinger. 
Den dømmende magts organisation 
De litauiske retlige myndigheder befinder sig i en situation, der gør det muligt for dem at 
håndhæve deres uafhængighed. Den udøvende og den lovgivende magt har naturligvis stor 
indflydelse på udnævnelsen af dommere (landets præsident med parlamentets godkendelse, 
når der er tale om appeldomstole, præsidenten alene, når der er tale om distriktsdomstole og 
lokale domstole, parlamentet efter henstilling fra præsidenten, når der er tale om 
højesteretsdommere). Men en særlig dommerkommission forelægger præsidenten 
10 
henstillinger i forbindelse med alle forvaltningsakter vedrørende domstolene (udnævnelser, 
forfremmelser, forflyttelser og afskedigelser). Dommerne har ikke ret til at deltage i politiske 
partiers og organisationers aktiviteter. 
Anklagemyndigheden er underlagt den offentlige anklager, der udnævnes og afsættes af 
parlamentet og er ansvarlig over for dette. Anklagerne er ansvarlige over for domstolene for 
deres handlinger under den retlige sagsbehandling. 
Med hensyn til kontrol med forvaltningsmæssige akter har Forfatningsdomstolen beføjelse til 
at efterprøve, om præsidentens og regeringens handlinger er forenelige med forfatningen, 
dersom en femtedel af parlamentets medlemmer retter henvendelse til den derom. De 
litauiske myndigheder er desuden i færd med at forberede en "lov om lovovertrædelser begået 
af forvaltningen og om den forvaltningsmæssige procedure" for at gøre det muligt at rejse 
indsigelse mod forvaltningsmæssige akter ved domstolene. Forfatningen åbner ligeledes 
mulighed for oprettelse af en særlig retsinstans til behandling af sådanne tvistemålssager 
(artikel 111). 
Litauen indførte i marts 1994 parlamentariske ombudsmænd (Seimas udnævnte i december 
1994 5 "kontrollører" for en fireårig periode). De har beføjelse til at behandle klager over 
forvaltningen, hæren og lokalsamfundene og kan på grundlag af deres undersøgelser rette 
henvendelse til domstolene for at kræve den anklagede embedsmand afskediget. Derimod kan 
de ikke behandle klager over landets præsident, regeringen eller domstolene. 
Forfatningsdomstolen, som blev oprettet i 1993, består af 9 dommere, der er udpeget for en 
niårig periode, som ikke kan fornyes. Parlamentet udnævner dommerne på forslag af landets 
præsident, Seimas' formand og højesteretspræsidenten (hver af disse myndigheder indstiller 
en tredjedel af domstolens medlemmer). Forfatningsdomstolen påser, at love og traktater er i 
overensstemmelse med forfatningen. Landets præsident, regeringen, en femtedel af 
parlamentarikerne eller domstolene kan forelægge den sager herom. Desuden er 
Forfatningsdomstolen dømmende myndighed i forbindelse med præsident- og 
parlamentsvalg, præsidentens eventuelle manglende evne til at fortsætte sin embedsførelse og 
rigsretssager mod medlemmer af Seimas eller andre offentlige personligheder. 
Forfatningsdomstolens afgørelser er endelige, medmindre sagen drejer sig om en 
international traktats forenelighed med forfatningen, hvor Seimas kan forkaste 
Forfatningsdomstolens konklusioner (artikel 107, stk. 3, i forfatningen). 
Den dømmende magts funktion 
Det største problem for de litauiske domstole er, at de er meget længe om at træffe afgørelse. 
Denne situation skyldes især mangel på kvalificerede jurister og den reform, der blev 
foretaget af domstolenes organisation i 1995, og hvorved der blev indført et system med 4 
domstolsniveauer. Situationen er særlig prekær inden for handelsretten, hvor kødannelsen 
udgør en hindring for anvendelsen af konkursloven. 
Anklagemyndigheden synes også at være overbelastet, fordi dens beføjelser ikke er klart 
defineret. Dette forhold bidrager til at trække procedurerne - navnlig procedurerne vedrørende 
varetægtsfængsling (jf. nedenfor) - i langdrag. 
11 
1.2. Menneskerettigheder og beskyttelse af mindretal 
Litauen har fastsat en række interne normer til sikring af respekten for menneskerettighederne 
og mindretallenes rettigheder. Disse kan også sikres ved anvendelse af visse internationale 
konventioner, først og fremmest den europæiske menneskerettighedskonvention og de 
vigtigste tillægsprotokoller dertil. Dette område udgør i henhold til artikel F i traktaten om 
Den Europæiske Union en del af acquis communautaire: enhver stat, der ønsker at tiltræde 
Den Europæiske Union, skal på forhånd have ratificeret disse tekster. 
Litauen har været medlem af Europarådet siden maj 1993 og ratificerede i juni 1995 den 
europæiske menneskerettighedskonvention og de fleste af tillægsprotokollerne dertil 
(undtagen protokol nr. 6 om dødsstraf). Desuden giver landet enkeltpersoner ret til at 
indbringe sager for Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, hvis de finder, at deres 
rettigheder i henhold til denne konvention krænkes. 
Blandt de vigtigste andre konventioner til beskyttelse af menneskerettigheder og mindretals 
rettigheder har Litauen undertegnet, men ikke ratificeret, konventionen om forbud mod tortur 
og rammekonventionen om mindretal. Landet har heller ikke undertegnet Den Europæiske 
Socialpagt. Derimod har det ratificeret de vigtigste af de konventioner, der er indgået i FN's 
regi på menneskerettighedsområdet. 
Artikel 138 i forfatningen stipulerer, at internationale traktater, som er ratificeret af Seimas, 
udgør en integrerende del af den interne litauiske retsorden. 
Borgerlige og politiske rettigheder 
Ifølge den litauiske forfatning har enhver ret til at indbringe sager for domstolene. Dog 
lægger det langsomme retsmaskineri og det forhold, at der ikke til dato har været benyttet 
egnede procedurer til at drage offentligt ansatte og politifolk til ansvar, alvorlige hindringer i 
vejen for en effektiv udnyttelse af denne ret. Desuden udgør mangelen på jurister en hindring 
for adgangen for enhver til rådgivning (artikel 31 i forfatningen). 
Litauen benytter stadig dødsstraf, som senest blev eksekveret i 1995. Siden har landets 
præsident besluttet at stille dødsstraffen i bero, og der blev for nylig forelagt Seimas et nyt 
forslag til straffelov, som ikke indeholder dødsstraf. Der er dog betydelig modstand i 
offentligheden mod dette tiltag. 
Retten til ikke at blive arresteret vilkårligt er sikret ved, at tilbageholdelser kun må strække 
sig over 72 timer, hvorefter den pågældende skal sigtes eller løslades. Dette tidsrum kan dog 
forhøjes til 2 måneder, hvis der er mistanke om, at den pågældende har begået en "skærpet 
lovovertrædelse". I så fald skal den sigtede dog fremstilles for en dommer inden for 48 timer 
efter arrestationen, således at frihedsberøvelsens længde kan bestemmes. Denne lovgivning, 
som de litauiske myndigheder selv anser for at være af ekstraordinær karakter, er stadig 
midlertidig og vil antagelig kun være i kraft indtil den 30. juni 1997. 
Valgretten er garanteret alle statsborgere på mere end 18 år. 
12 
Foreningsfriheden og retten til fredelige forsamlinger er ligeledes sikret i forfatningen og 
anvendes uden besvær. Der er i øjeblikket i Litauen mere end 300 aktive foreninger, og der 
kræves som følge af deres karakter af almennyttige organisationer ikke selskabsskat af dem. 
Ytringsfriheden er sikret i Litauen, som er særdeles velforsynet med såvel skrevne som 
audiovisuelle medier (1 national offentlig fjernsynsstation og 4 private stationer samt en 
række regionale stationer). Loven fra juli 1996 sikrer medierne og journalisterne 
uafhængighed af myndighederne. De tre konlrolorganer, der ved denne lov er nedsat til al 
overvåge sektoren, består overvejende af repræsentanter for erhvervet selv. Desuden er der 
udnævnt en ombudsmand til al afgøre spørgsmål vedrørende fornærmende bemærkninger og 
alle klager med tilknytning til mediernes virke. Loven tillader desuden udbredelse af 
information om offentlige personligheders privatliv, hvis disse øver indflydelse på 
befolkningens situation. 
Ejendomsretten er i dag sikret, og ekspropriation kan kun finde sted, hvis det sker af hensyn 
til offentlighedens vel, og hvis der på forhånd gives en rimelig erstatning. Desuden ændrede 
det litauiske parlament i juni 1996 artikel 47 i forfatningen for at gøre det muligt for 
statsborgere i Den Europæiske Unions medlemsstater og i G-24 at erhverve jord. Parlamentet 
har netop vedtaget en lov om et erstatningssystem for personer, som blev frataget deres 
ejendom af nazisterne under anden verdenskrig eller af det kommunistiske regime. Landets 
præsident har anmodet Seimas om at behandle denne tekst på ny, bl.a. for at sikre 
rettighederne for dem, der i øjeblikket benytter visse ejendomme, som skal tilbagegives. 
Endelig er matriklen stadig ikke komplet, hvilket har ført til usikkerhed om ejerforholdene i 
visse zoner. 
Respekten for privatlivet er i almindelighed sikret, idet husundersøgelser, telefonaflytning og 
krænkelser af brevhemmeligheden kræver anklagemyndighedens eller en dommers 
forudgående tilladelse. Der er dog i øjeblikket konstateret en voksende anvendelse af denne 
type foranstaltninger uden tilladelse som led i bekæmpelsen af den organiserede kriminalitet. 
Der bør fastlægges et passende retsgrundlag, som gør det muligt at gennemføre disse aktioner 
tilstrækkelig effektivt og under betryggende retlige vilkår. 
Med hensyn til asylansøgere ratificerede Litauen i januar 1997 Genève-konventionen af 1951 
om flygtninge, hvorved det blev muligt at sætte loven fra 1995 om en ordning og en 
procedure vedrørende disse personer i kraft. De første asylansøgninger under denne nye 
ordning blev behandlet i maj 1997. Asylansøgernes opholds- og bistandsbetingelser er nu 
tilfredsstillende. 
Situationen i fængslerne synes at være mere foruroligende. Reformen af fængselssystemet, 
hvis nuværende udformning forhindrer Litauen i at ratificere den europæiske konvention om 
forbud mod tortur og umenneskelig og nedværdigende behandling, skal iværksættes i 1997. 
Den består overvejende af en vedtagelse af en lov om anvendelse af straf og en lov om 
fængsler samt åbning af nye fængsler (2 nye fængsler endnu i år). 
Litauen har ikke nogen lovgivning, der på en velegnet måde bekæmper børnepornografi og -
prostitution samt seksuelt misbrug af børn. De specialiserede NGO'er har imidlertid med 
regeringens bistand taget initiativ til positive aktioner til beskyttelse af mishandlede børn. 
13 
Desuden mindes der om kritikken af de litauiske myndigheder for deres opførsel over for 
litauiske nazistiske krigsforbrydere, som bor i landet (jf- sagen Alexandras Lileikis). Desuden 
har myndighederne i Vilnius ikke holdt deres løfte om at ville omstøde de af sovjetmagten 
uretmæssigt fastsatte rehabiliteringsforanstaltninger for personer, der er under mistanke for 
forbrydelser mod menneskeheden. Den offentlige anklager har dog rettet henvendelse til 
Højesteret vedrørende 20 personer, som menes at have nydt godt af sådanne foranstaltninger. 
Økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder 
Retten til et leveminimum og til social sikkerhed er sikret ved forfatningen. 
Fagforeningsfriheden er sikret. Fagforeningspluralismen er ligeledes sikret, idet der findes ca. 
80 organisationer. Derimod ligger organisationsgraden på et lavt niveau. 
Strejkeretten er sikret, dog ikke for offentligt ansatte, der udfører væsentlig service for 
befolkningen. Den lovmæssige procedure for udøvelsen af denne ret er dog så kompliceret, at 
kun et begrænset antal sådanne aktioner er forløbet i overensstemmelse med lovens bogstav. 
Uddannelsesfriheden og religionsfriheden er sikret i Litauen. Det er dog nødvendigt med 
politimæssige beskyttelsesforholdsregler på det jødiske trossamfunds religiøse steder som 
følge af spredte tilfælde af vandalisme på de jødiske kirkegårde i Kaunas, Vilnius og 
Klaipeda. 
Mindretals rettigheder og beskyttelse af mindretal 
Mindretallene udgør næsten 20% af Litauens befolkning, og de to største mindretal er 
polakker (9%) og russere (8%). 
Beskyttelsen af mindretal kan først og fremmest sikres ved hjælp af forskellige internationale 
standarder. Litauen har ikke ratificeret Europarådets rammekonvention om mindretal. 
Europarådets henstilling 1201 er for sin del ikke juridisk bindende. 
Den litauiske forfatning anerkender de individuelle rettigheder for personer, der tilhører 
mindretal (sprog, kultur, traditioner), men giver ikke disse kollektiv ret til at blive anerkendt 
som politisk organiserede fællesskaber. Der er således ingen særlige regler om mindretallenes 
repræsentation i parlamentet: et parti, der repræsenterer det polske mindretal, opnåede én 
plads ved de seneste valg i november 1996 ved at opnå et større stemmetal end den 
almindelige spærregrænse på 5%, og 5 parlamentsmedlemmer med oprindelse i mindretallene 
blev valgt på de nationale partilister (3 hos de konservative, 1 hos arbejderpartiet og 1 hos 
socialdemokraterne). Mindretallene har dog ret til selv at forvalte deres kulturelle og 
uddannelsesmæssige anliggender, og Kontoret for Nationale Mindretal og Regionale 
Problemer følger alle disse spørgsmål på regeringsniveau. 
De litauiske mindretals situation er som helhed tilfredsstillende. Indfødsretsloven af 1991 har 
her ydet et betydeligt bidrag ved at indrømme alle personer med fast bopæl på det litauiske 
område statsborgerskab uden nogen restriktioner med hensyn til oprindelse, opholdets 
varighed eller beherskelse af sproget. I dag har næsten 90% af de personer, som tilhører 
mindretallene, således litauisk statsborgerskab. 
14 
Hvad angår mulighederne for at tale sit eget sprog i forbindelserne med forvaltningen, 
foreligtga* en sådan mulighed i de zoner, hvor det pågældende mindretal udgør en betydelig 
del af befolkningen, og selv skiltningen er affattet på begge sprog i disse regioner. Derimod 
er det ikke muligt at tale et mindretals sprog ved domstolene uden brug af tolk. 
Mindretallenes sprog og kultur støtte af de offentlige myndigheder. Regeringen yder støtte til 
mindretallenes skoler og har vedtaget et langfristet støtteprogram for disse skoler. 14,6% af 
eleverne følger således deres undervisning i institutter, hvor undervisningen gives på et 
mindretals sprog. Desuden er der fastsat kvoter for elever fra mindretallene, som ønsker at 
modtage en videregående uddannelse. Mindretallene har ligeledes mange medier til rådighed, 
som udtrykker sig på deres egne sprog, og de nationale stationer udsender også programmer 
for de forskellige nationaliteter. 
De klager, der er indsendt af mindretal, stammer næsten udelukkende fra polakkerne, som 
kritiserer den utilstrækkelige adgang til beskæftigelse i det offentlige, navnlig på højt niveau, 
hindringerne for brugen af polsk og omlægningen af forvaltningsdistrikterne i Vilnius-
regionen, som efter sigende har formindsket det polske mindretals vægt. Disse problemer er 
isolerede fænomener og sætter ikke spørgsmålstegn ved en i øvrigt positiv situation. 
1.3. Generel evaluering 
Litauens politiske institutioner fungerer hensigtsmæssigt og stabilt. De respekterer grænserne 
for deres respektive beføjelser og samarbejder indbyrdes. Valgene i 1992 og 1996 var frie og 
betryggende, og begge valg førte til regeringsskift under tilfredsstillende vilkår. Oppositionen 
deltager fuldt ud i institutionernes arbejde. Det vil være nødvendigt med en fortsat indsats for 
at forbedre retsvæsenets funktion og forstærke bekæmpelsen af korruptionen. 
Der er ingen større problemer med respekten for de grundlæggende rettigheder. 
Litauen har alle de egenskaber, der kendetegner et demokrati, idet landet har institutionel 
stabilitet, som garanterer retsstatsforhold, menneskerettigheder samt respekt for og 
beskyttelse af mindretal. 
15 
2. Økonomiske kriterier 
Kommissionen har i sin vurdering af Litauens økonomiske situation og økonomiske udsigter 
navnlig taget udgangspunkt i konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i København i 
juni 1993, hvori det hedder, at unionsmedlemskab kræver "en fungerende markedsøkonomi 
samt evne til at klare konkurrencepresset og markedskræfterne i Unionen". 
Denne del af udtalelsen indeholder derfor en kort redegørelse for den økonomiske situation 
og baggrund, en vurdering af Litauens fremskridt inden for centrale områder af den 
økonomiske omstilling (pris- og handelsliberalisering, stabilisering af økonomien, 
strukturændringer, reform af den finansielle sektor) samt en gennemgang af landets 
økonomiske og sociale udvikling. Der afsluttes med en generel vurdering af Litauen i forhold 
til de kriterier, der er opstillet af Det Europæiske Råd, samt en gennemgang af udsigterne for 
den litauiske økonomi og de vigtigste indsatsområder i de fremtidige reformer. 
2.1 Den økonomiske situation 
Baggrund 
Litauen har 3,7 millioner indbyggere og et bruttonationalprodukt (BNP) på 14 mia. ECU 
(udtrykt i købekraftsparitet); indbyggertallet udgør ca. 1% af EU's, mens økonomien kun 
repræsenterer ca. 0,2% af EU's. BNP pr. indbygger udgør ca. 24% af gennemsnittet i EU. 
Den gennemsnitlige månedsløn er på ca. 140 ECU. 
Litauen har ansøgt om medlemskab af WTO. 
Den økonomiske omstillingsproces 
I mellemkrigstiden var Litauen en uafhængig stat og højt integreret i verdensøkonomien. I 
1940 blev landet tvangsmæssigt annekteret af Sovjetunionen, hvorefter der blev indført 
central planlægning. På grund af Litauens forholdsvis gode infrastruktur og uddannede 
arbejdsstyrke blev der etableret relativt store og avancerede industriaktiviteter i landet. På 
trods af mangelen på naturressourcer blev der lagt særlig vægt på at udbygge energisektoren; 
landet opnåede tilstrækkelig kapacitet til at opfylde energiefterspørgslen i det meste af den 
baltiske del af Sovjetunionen. Andre traditionelt betydningsfulde erhverv var landbruget og 
især levnedsmiddelforarbejdningen. Litauens store virksomheder var stærkt afhængige af 
Sovjetunionen, både med hensyn til råmaterialer og energi og afsætningen af færdigvarer. 
Industrien modtog betydelige implicitte tilskud i denne periode, fordi systemet med centralt 
fastsatte priser gav industrien mulighed for at importere input til priser langt under 
verdensmarkedspriserne - en fordel, som gik tabt efter uafhængigheden. 
Selv om der i Litauen blev indledt økonomiske reformer i løbet af perestroika-tiden under 
sovjetisk styre, har det forhold, at landet først genvandt sin uafhængighed i 1991, forsinket 
starten på radikale reformer. Behovet for at skulle opbygge de institutioner og et retssystem, 
der hører en uafhængig stat til, fra bunden har i væsentlig grad kompliceret overgangen til 
markedsøkonomi. Straks efter uafhængigheden blev der alligevel iværksat omfattende 
liberaliserings- og privatiseringsprogrammer, men privatiseringsprocessen tog dog betydeligt 
længere tid end oprindeligt planlagt. Omlægningen af økonomien fremkaldte til at begynde 
16 
med den kraftigste produktionstil bagegang i hele Central- og Østeuropa, samtidig med at 
inflationen løb løbsk. Det var først efter indførelsen af en ny national valuta og et 
valutakommissionssystem i 1993-94, at det økonomiske tilbageslag blev bremset. 
Inden uafhængigheden fandtes der praktisk taget ingen privat sektor. Industrien bestod af 
store statsvirksomheder, og landbruget var fuldstændig kollektiviseret. Et program med 
kuponprivatisering blev indledt i 1991 og opnåede forholdsvis hurtigt at privatisere både den 
vigtige landbrugssektor og alle små og mellemstore virksomheder. I de større 
industrivirksomheder bibeholdt staten betydelige kapitalandele, og inden for 
nøgleindustrierne (f.eks. cl-, jernbane- og teleselskaberne samt olieraffinaderiet) blev der ikke 
tilladt nogen privat indflydelse overhovedet. Ifølge myndighedernes oplysninger ligger den 
ikke-statslige sektors andel af BNP på ca. 65%, men dette tal omfatter mange virksomheder 
med store statslige kapitalandele. En ny privatiseringsrunde blev indledt i 1996 og bygger på 
forskellige ordninger, herunder også kontant betaling. Selv om det endnu er for tidligt at 
vurdere resultatet, er privatisering en af de højest prioriterede opgaver for den nye regering, 
som har indledt afhændelsesprocedurer for flere virksomheder inden for ovennævnte 
nøgleindustrier. 
Udenlandske direkte investeringer 
De indadgående udenlandske direkte investeringer har været beskedne med gennemsnitlige 
årlige investeringer på 1% af BNP (kilde: EBRD). Dette er der flere forskellige årsager til, 
bl.a. manglende makroøkonomisk stabilitet og det langsomme tempo i kontantprivatiseringen 
og andre strukturreformer. Den senere tids ændrede politik (se nedenfor) vil klart kunne 
forbedre situationen fremover. 
Den økonomiske struktur 
Landbruget har altid været en nøglesektor i Litauen. I de senere år er produktionen dog faldet 
kraftigt, nemlig fra 27,7% af bruttoværdililvæksten i 1990 til rundt regnet 9% i 1995. Hurtig 
privatisering sammenholdt med restitutionen af ejendomsretten til jorden har ført til en stærkt 
aggregeret ejerstruktur, hvilket har resulteret i en lav produktivitet. Myndighederne beskytter 
sektorens rentabilitet med omfattende tilskud. Som følge heraf ses produktionsnedgangen 
ikke afspejlet i en tilsvarende beskæftigelsesnedgang, og landbruget beskæftiger stadig mere 
end 20% af arbejdsstyrken. Før sektoren kan udsættes for international konkurrence, er der 
stadig behov for en omfattende omstruktureringsindsats, som højst sandsynligt vil få 
betydelige virkninger for beskæftigelsen. Den nye regering har indført reformforanstaltninger, 
idet produktionstilskuddene er ved at blive reduceret og erstattet med indkomststøtte. 
Industrien er stadig en betydningsfuld økonomisk sektor, selv om dens andel af 
bruttoværditilvæksten faldt fra 32,8% i 1990 til 29% i 1995. Hvad beskæftigelsen angår, 
tegner sektoren sig for mere end en femtedel af den samlede arbejdsstyrke. De vigtigste 
erhverv er levnedsmiddelforarbejdning (30%) og olieraffincring (19,4%), selv om 
sidstnævnte aktivitets betydning er faldet, fordi Rusland ikke længere benytter Litauens 
raffinaderi. De store energiintensive industrivirksomheder blev konfronteret med kraftige 
prisstigninger på deres input, da Rusland begyndte at beregne sig verdensmarkedspriser for 
råvarer og energi, samtidig med at de mistede størstedelen af deres traditionelle 
eksportmarkeder. Omstillingen af industrien fra energiintensiv produktion til det sovjetiske 
17 
marked til produktion af varer af højere kvalitet, der er bedre afpasset efter landets naturlige 
rigdomme, til de vestlige markeder er endnu ikke afsluttet. 
Under sovjetisk styre var servicesektoren typisk underudviklet. I konsekvens heraf faldt 
produktionen i servicesektoren mindre end i landbruget og industrien, og dens andel af 
bruttoværditilvæksten blev næsten fordoblet på fem år til 55% i 1995. 
Reformen af skattesystemet og den kraftige vækst i antallet af mindre private virksomheder 
har givet det statistiske kontor store problemer med at registrere al økonomisk aktivitet og 
skatteadministrationen med at opkræve skatter. Som følge heraf har undergrundsøkonomien 
vokset sig meget stor. 
Hovdtal for økonomien 
(1996-data, hvis ikke andel er angivet) 
Befolkning 
BNP per capita 
I % af gennemsnittet for EU-15 
Landbrugets andel af: 
bruttoværditilvæksten 
beskæftigelsen 
Bruttoudlandsgæld/BNP 
Eksport af varer og tjenester/BNP 
Udenlandske direkte investeringer millioner 
KKS-ECU (1995) 
%(1995) 
% (1995) 
% (1995) 
% 
5 (1995) 
mia ECU 
ECU per capita 3,7 
4.100 
24 
9 
23,7 
15,6 
52,4 
0,23 
65 
Udenlandske directe investeringer omregnet efter kursen ultimo 1996, I ECU = 1,25299 USD 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, nationale kilder, EBRD 
Liberalisering 
Prissystemet 
Priserne blev næsten fuldstændig liberaliseret i 1991-92. Der er fortsat loft over energi- og 
boligpriserne og over visse priser på offentlig transport og offentlige forsyninger. Varer og 
tjenesteydelser med administrerede priser udgør omkring 10% i kurven af priser, der ligger til 
grund for forbrugerprisindekset. 
Handelssystemet 
Litauens handelssystem er relativt liberalt, eftersom alle ikke-toldmæssige restriktioner blev 
afskaffet i perioden 1991-92. Den gennemsnitlige handelsvægtede afgiftssats er meget 
moderat med kun 4,3% (1995), idet langt størstedelen af varerne er afgiftsbelagt med nulsats. 
Der har dog været en vis omlægning af handelspolitikken efter pres fra indflydelsesrige 
interessegrupper. Inden for de seneste to år er importafgifterne på visse landbrugsprodukter 
18 
blevet nedsat langsomniere end tidligere bebudet. Derimod har LU accepteret en litauisk 
anmodning om yderligere handelsliberalisering inden for tekstiler. 
Litauen har indgået frihandelsaftaler med EFTA-landene, med Letland og Estland og med de 
fleste af de enkelte medlemslande af CEFTA. Når Litauen er blevet medlem af WTO - som 
det har ansøgt om - vil landet opfylde alle de formelle betingelser for at blive medlem af 
CEFTA. 
Valutasystemet 
Den nye nationale valuta, litas (LTL), blev indført i liere faser. Først blev den russiske rubel i 
oktober 1992 erstattet af lalonas, som fik lov til at llyde frit. Talonas fortsatte i begyndelsen 
med at falde i værdi, men stabiliserede sig efter en stramning af pengepolitikken. Derefter 
blev LTL indført i juni 1993 og blev den 1. april 1994 knyttet til USD til en kurs på 4 LTL = 
1 USD. Samtidig blev der nedsat en valutakommission for at styrke troværdigheden i 
valutakursens tilknytning til USD (se nedenfor). Litauens centralbank har beføjelse til at 
ændre denne tilknytning, hvis det viser sig nødvendigt. LTL er fuldt konvertibel i de løbende 
betalinger, og der er praktisk taget ingen restriktioner på kapitalbevægelser. Både 
valutaindlændinge og valutaudlændinge må åbne konti i fremmed valuta. 
Litauens centralbank har for nylig bebudet, at rammerne for den monetære politik og 
valutasystemet vil blive lagt om i løbet af de kommende år. Valutakommissionssystemet vil 
gradvis blive afskaffet, men valutaens tilknytning til USD vil i begyndelsen ikke blive 
ændret. Det er først i den sidste fase af omlægningen af den monetære politik, dvs. tidligst i 
1999, at valutaens tilknytning til USD gradvis vil blive lagt om i retning af en tilknytning til 
euroen. 
Stabilisering af økonomien 
Internt 
Omstillingen fra planøkonomi til markedsøkonomi og i endnu højere grad afslutningen på de 
tætte input- og outputforbindelser med Sovjetunionen fremkaldte en kraftig 
produktionsnedgang i industrien og landbrugssektoren i de første år efter uafhængigheden, 
hvilket medførte et fald i BNP i faste priser på næsten 60% i perioden fra 1990 til slutningen 
af 1993. Fra 1994 blev produktionsnedgangen bragt til ophør, og den økonomiske vækst steg 
til 3% i 1995. Foreløbige tal viser, at tempoet i den økonomiske vækst på trods af følgerne af 
den alvorlige bankkrise i december 1995 fortsatte med at stige i 1996. Hvis 
strukturreformerne i økonomien videreføres, skulle det være muligt at fastholde en 
tilsvarende eller endog højere vækstrate i de kommende år. 
Inflationen løb løbsk i 1992, hvilket ikke kun skyldtes den hastige prisliberalisering og 
bytteforholdschokket, men også, at valutaen alt for længe vedblev at være knyttet til den 
kraftigt deprecierende russiske rubel. I midten af 1993 blev der gjort et første alvorligt forsøg 
på at reducere inflationen, idet Litauen forlod rubelzonen og indførte en ny valuta, litas 
(LTL). Virkningen af dette skridt blev forstærket af nedsættelsen af en valutakommission i 
april 1994, som lagde snævre grænser for den litauiske centralbanks manøvrefrihed. Som et 
resultat heraf blev hyperinflationen bragt til ophør. Inflationsraten ved slutningen af perioden 
faldt drastisk til under 50% ved udgangen af 1994 og derefter gradvis til 13% ved udgangen 
19 
af 1996. Faldet i inflationsraten fortsatte i de første måneder af 1997. Denne faldende tendens ventes at 
fortsætte. Den moderate lønudvikling og den reelle appreciering af valutaen, som holder 
importpriserne nede, har formentlig spillet en væsentlig rolle for det kraftige fald i inflationsraten. De 
forventede tilpasninger i den relative pris på energiprodukter vil dog fortsat øve et vist inflationspres. 
Via valutakommissionssystemet er LTL knyttet til USD, og pengebascn skal være dækket mindst 
100% af guld- og valutareserverne. Monetær finansiering af budgetunderskuddet er ikke mulig, og 
centralbankens udlån til banksektoren - i dens rolle som långiver i sidste instans - er begrænset til den 
del af valutareserverne, der overstiger de reserver, der er nødvendige for at sikre fuld dækning af 
pengebasen. Litauens centralbank benyttede denne mulighed i sidste instans for at indskyde 
supplerende likviditet i økonomien efter bankkrisen i december 1995, hvilket kan være forklaringen 
på, at den negative virkning af krisen på den økonomiske vækst var beskeden, selv om en fjerdedel af 
samtlige indlån i økonomien blev indefrosset i de suspenderede banker. 
Udviklingen i de økonomiske nøgletal 
Vækst i realt BNP % 
Forbrugerprisinflation 
årligt gennemsnit % 
december-december % 
Arbejdsløshed, ultimo året % 
ILO-definition 
Offentlig budgetbalance % af BNP 
Balance på de løbende poster % af BNP 
Gæld/eksport % 
Tilstrømning af udenlandske direkte % af BNP 
investeringer 1994 
1,0 
72,2 
45,1 
4,5 
-1,7 
-2,1 
20,7 
1,4 1995 
3,0 
39,6 
35,7 
7,3 
-1,8 
-10,3 
25,9 
0,9 1996 
3,6 
24,6 
13,1 
6,2 
-2,5 
-8,2 
29,8 
1,0 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, nationale kilder, EBRD 
For nylig har den litauiske centralbank bebudet, at rammerne for den monetære politik vil blive ændret. 
I første omgang vil centralbanken påvirke likviditeten ved at intervenere mere aktivt på 
statsgældsbevismarkedet, samtidig med at de generelle principper i valutakommissionssystemet og den 
faste valutakurs vil blive fastholdt. Valutakommissionssystemet vil først blive afskaffet i anden fase, 
mens valutakurstilknytningen vil forblive uændret frem til tredje fase, som ikke vil begynde før i 1999. 
På trods af kraftigt reducerede skatteindtægter er det lykkedes Litauen at holde de offentlige underskud 
nede. Eftersom valutakommissionssystemet ikke tillader monetær finansiering af statsunderskuddet, 
har de svage resultater på indtægtssiden ved flere lejligheder måttet 
2a 
kompenseres af yderligere udgiftsnedskæringer. På grund af tilførslen af ny kapital til de 
statslige banker og lavere skatteindtægter end ventet blev underskuddet i 1996 højere end 
ventet, nemlig 2,5%. Myndighederne forsøger derfor nu at udvide beskatningsgrundlaget og 
foretage de fornødne forbedringer i skatteopkrævningen og skatteadministrationen, så det 
offentlige gældsforhold kan blive nedbragt væsentligt i 1997. 
Eksternt 
Som en konsekvens af løsrivelsen fra Sovjetunionen, som aftog 95% af eksporten, mistede 
Litauen i løbet af de første to år efter uafhængigheden næsten 70% af sin eksport, hvilket 
førte til en kraftig stigning i handelsunderskuddet til 6% af BNP i 1993. De eksterne balancer 
begyndte dog derefter gradvis at forbedres takket været undervurderingen af den reale 
valutakurs på tidspunktet for indførelsen af valutakommissionssystemet og den økonomiske 
omstrukturering. Den seneste udvikling i handelsbalancen er vanskelig at vurdere, fordi de 
statistiske opgørelsesmetoder er blevet ændret, hvilket umuliggør sammenligninger med 
observationer fra før 1995. De disponible tal viser kraftig vækst i både importen og eksporten 
resulterende i en mindre forbedring af handelsbalancen i 1996 set i forhold til BNP. 
Litauen har hurtigt formået at opbygge valutareserver, hovedsagelig som et resultat af officiel 
låntagning i udlandet og i mindre grad af udenlandske direkte investeringer. Faldet i 
reserverne efter bankkrisen, som androg 20% i marts 1996, var næsten blevet fuldstændig 
udlignet i august måned. LTL er nu dækket af reserver svarende til 2'/2 måneders import. 
Litauens udlandsgæld er steget kraftigt siden 1993, men er dog stadig beskeden, nemlig på 
rundt regnet 15% af BNP ved udgangen af 1996. Bn stor del (ca. 40%) af de hidtil modtagne 
lånemidler er gået til at finansiere indkøb af olie og gas, mens kun omkring en fjerdedel af 
lånene er blevet anvendt til finansiering af investeringsprojekter. 
Strukturændringer 
Udenrigshandelen 
Litauen er en lille, åben økonomi med en vareeksport, der tegnede sig for over 40% af BNP i 
1996. Litauen har haft forholdsvis stort held til at omlægge sin handel i retning af Vesteuropa. 
Stort set lige store dele af landets udenrigshandel går nu til det tidligere Sovjetunionen og 
EU. Af tekniske og logistiske grunde er Litauen dog fortsat kraftigt afhængig af olieimport 
fra Rusland. 
Den geografiske omlægning af handelen har været ledsaget af en væsentlig ændring i 
sammensætningen af eksporten og importen. Mens landbrugsvarers, maskiners og tekstilers 
andel er faldet betragteligt, er eksporten af kemikalier, træ og metal vokset. Omlægningen af 
eksporten inden for disse områder og i tekstilindustrien har været en succes. Omlægningen er 
en tydelig illustration af, hvor vanskeligt det er for tidligere betydningsfulde erhvervssektorer 
at trænge ind på de vestlige markeder. 
De litauiske myndigheder er på nuværende tidspunkt ved at etablere et sæt af foranstaltninger 
og institutioner til eksportfremme omfattende bl.a. en eksportfremmestyrelse, en 
21 
eksportforsikrings- og eksportgarantiordning og oprettelse af hånde I srepræscntati oner hos de 
vigtigste handelspartnere. 
Arbejdsmarkedet 
Til at begynde med fremkaldte den kraftige afmatning i økonomien ikke nogen større stigning 
i den registrerede ledighed. For at kompensere for den lavere produktion tyede arbejdsgiverne 
til orlov uden løn og kortere arbejdstid i stedet for fyringer, som var begrænset ved lov frem 
til oktober 1992. Først i andet halvår af 1994 begyndte den registrerede ledighed at stige og 
nåede op på et højdepunkt på 8,3% af den erhvervsaktive befolkning i begyndelsen af 1996. 
For nylig faldt den registrerede ledighed igen og nåede ned på 6,2% ved udgangen af 1996. 
Nogle landdistrikter er dog uforholdsmæssigt hårdt ramt med en ledighedsprocent på over 20. 
Den samlede ledighed forblev dog forholdsvis lav sammenlignet med mange 
centraleuropæiske lande, der står midt i omstillingsprocessen, fordi beskæftigelsesfrekvensen 
faldt kraftigt fra omtrent 90% i 1991 til 83% i 1995. 
Mindstelønnen er nu på ca. 86 ECU om måneden, hvilket svarer til omtrent det halve af 
gennemsnitslønnen. 
De offentlige finanser 
Reformen af det litauiske skattesystem bort fra det sovjetiske skattesystem, der i det 
væsentlige bestod af afgifter på virksomhedernes omsætning, og over til et skattesystem, der 
egner sig for en markedsøkonomi, har kraftigt eroderet de offentlige indtægter. Mens således 
de offentlige indtægter udgjorde næsten 44% af BNP i 1990, faldt de til blot 25% af BNP i 
1995. Skattereformen i Litauen har imidlertid medført, at de fleste af de nødvendige 
instrumenter nu er på plads. Der blev på et tidligt stadium indført moms, og momssatsen blev 
sat op til 18% i 1994. Momsen, den personlige indkomstskat og selskabsskatten undergraves 
imidlertid af mange dispensationer. Skatteadministrationen mangler desuden erfaring med at 
spore skattepligt i den hastigt voksende private sektor. Myndighederne er derfor nu ved at 
fjerne en lang række dispensationer fra momsen og hæve afgiftssatserne på visse 
levnedsmidler og brændstof. Endvidere agter regeringen at bekæmpe skatteunddragelser og 
smugleri mere aktivt, så den nedadgående tendens i de offentlige indtægter kan vendes. 
På trods af dette kraftige fald i de offentlige indtægter er underskuddet forblevet af begrænset 
størrelse på grund af en streng likviditetsstyring, hvor udgifterne er blevet nedbragt, når 
indtægterne ikke slog til. Den omstændighed, at valutakommissionssystemet udelukker 
monetær finansiering af det offentlige underskud, tvinger regeringen til at føre en troværdig 
finanspolitik, hvor budgetsaldoen holdes så tæt på balance som muligt. I konsekvens heraf 
faldt de offentlige udgifter fra ca. 40% af BNP i 1990 til omtrent 28% i 1995. Strukturen i de 
offentlige udgifter er ændret betragteligt. Tilskud til virksomhederne faldt væsentligt fra 14% 
af BNP i 1990 til kun 1,3% i 1995 (primært til fordel for landbruget og energisektoren). Dette 
tal er dog for lav en angivelse af den faktiske statsstøtte, fordi virksomhederne har opbygget 
skatte- og energiforbrugsrestancer. En del af banksektorens misligholdte lån til virksomheder 
vil desuden sandsynligvis ende med at blive en udestående fordring for staten via fremtidige 
tilførsler af ny kapital til bankerne eller erstatning til indskyderne, hvis der bliver tale om 
bankkonkurser. De offentlige udgifter domineres nu aflønninger og overførselsindkomster til 
husholdningerne, primært pensioner. Tilsammen udgør disse to udgiftsposter næsten to 
22 
tredjedele af de samlede offentlige udgifter. På trods af det konstante nedadgående pres på 
udgifterne er de offentlige investeringer blevet fastholdt på ca. 3% af BNP. Moderniseringen 
af den offentlige infrastruktur vil dog formentlig indebære en forhøjelse af de offentlige 
kapitaludgifter. 
Der er blevet oprettet et socialt sikringssystem baseret på lønskatter. Arbejdsgiverne bidrager 
med 30% af lønsummen, og arbejdstagerne bidrager med 1 %. Den største udgiftspost i det 
sociale sikringssystem er pensioner. Selv om systemet på nuværende tidspunkt er i balance, er 
der risiko for, at det ikke vil kunne hvile i sig selv på mellemlang sigt. Selv om 
pensionsalderen gradvis hæves, vil befolkningens aldring og en forholdsvis generøs metode 
til beregning af ydelserne gøre det vanskeligt at bibeholde systemet i sin nuværende form. 
Virksomhedssektoren: privatisering og omstrukturering 
Første fase i Litauens kuponprivatisering afsluttedes ved udgangen af 1995, næsten fire år 
efter dens begyndelse. I løbet af denne periode blev 85% af de privatiseringsmodne 
virksomheder privatiseret. Denne procentsats var kendetegnende for de fleste sektorer af 
økonomien. Ifølge officielle skøn var den private sektors andel af BNP på 68% i 1996. Dette 
tal omfatter dog en lang række selskaber, som stadig er delvis statsejede. 
Kuponprivatiseringsprogrammcl har ikke været særlig befordrende for omstruktureringen af 
virksomhederne, hvilket til dels skyldes bestemte strukturelle træk ved den litauiske 
økonomi. At tiltrække de finansielle midler, der er nødvendige for at gennemføre en 
omstrukturering, er en særlig stor udfordring, når virksomheder overdrages gratis til 
befolkningen. Langfristede midler til omstrukturering har dog også kun været til rådighed i 
begrænset omfang på grund af banksektorens svage stilling og mangelen på indadgående 
udenlandske direkte investeringer i større målestok, som har vedblevet at ligge på kun 1% af 
BNP i de sidste par år. De privatiserede virksomheder ejes nu i vid udstrækning af 
arbejderkooperativer, som er tilbøjelige til at foretrække kortsigtet jobsikkerhed frem for 
omstrukturering. Selv om den stramme finanspolitik og monetære politik har lagt et kraftigt 
pres på virksomhederne for at omstrukturere, har den fortsatte direkte og indirekte støtte til 
betydningsfulde sektorer som energi- og landbrugssektoren lagt en bremse på 
omstruktureringen i disse sektorer. Endelig har den hidtidige mangel på en effektiv 
konkurslovgivning reduceret incitamentet til at omstrukturere. 
Eftersom kuponprivatiseringen ikke afstedkom tilstrækkelig omstrukturering i 
virksomhederne, gik myndighederne anderledes til værks i anden fase af privatiseringen og 
afhændede aktiverne mod kontant betaling. Derved søger landet også at tiltrække flere 
udenlandske investeringer. Selv om den første liste over virksomheder, der skulle 
privatiseres, var forholdsvis lille, har myndighederne for nylig tilføjet en række 
nøglevirksomheder fra den finansielle sektor og energi-, telekommunikations- og 
transportsektoren, inklusive det nationale luftfartsselskab Lithuanian Airlines, en række større 
statsejede banker og teleselskabet Lietuvos Telekomas. 
Den finansielle sektor 
I 1992 blev der indført et todelt banksystem, hvorved den litauiske centralbanks 
kommercielle transaktioner blev adskilt fra dens centralbankfunktioner. I begyndelsesfasen af 
23 
reformen af den finansielle sektor oplevede Litauen en kraftig stigning i antallet af 
finansieringsinstitutter, fordi kapitalkravene og de øvrige forsigtighedstilsynsbcstemmelser 
var forholdsvis svage. Sektoren forblev alligevel meget koncentreret, idet de fire største 
banker tegnede sig for omkring to tredjedele af samtlige indlån, og de tre største banker stadig 
var statsejede. De fleste af bankerne var underkapitaliserede og havde store porteføljer af -
ofte politisk styrede - misligholdte lån. Til at begynde med blev den reelle værdi af disse lån 
hurtigt eroderet af høj inflation, men efterhånden som inflationen blev nedbragt, blev 
bankerne konfronteret med likviditetsproblemer. 
Et strengere tilsyn fra centralbanken, som ved 1994-loven om forretningsbankerne fik 
vidtgående beføjelser til at føre tilsyn med banksektoren og håndhæve forsigtig-
hedstilsynsbestemmelserne, tvang et stort antal mindre banker til at indlede 
konkursprocedurer, og staten måtte støtte en række mellemstore banker med supplerende 
likviditet. På nuværende tidspunkt er der registreret 28 banker i centralbanken, selv om kun 
12 banker reelt er aktive på markedet. Staten ejer aktiemajoriteten i tre banker, nemlig 
Agricultural Bank, State Commercial Bank og Savings Bank. Staten ejer desuden 
kapitalandele i 16 forretningsbanker. Udenlandske investorer tegner sig for ca. 16% af 
kapitalen i banksektoren. Betingelserne for at stifte udenlandske datterselskaber er gunstige, 
og ved lovændringer, der blev indført i 1996, åbnedes der mulighed for, at udenlandske 
banker kan åbne filialer i Litauen. 
Der udbrød en bankkrise i december 1995, da det blev konstateret, at én større og to 
mellemstore forretningsbanker, der tegnede sig for omtrent 25% af værdien af samtlige 
indlån, var insolvente. Revisionsrapporter afslørede desuden, at to af de større statsejede 
banker også havde brug for tilførsel af ny kapital, hvis de skulle kunne opfylde 
kapitalkravene. Myndighederne vaklede i de første måneder af 1996 mellem at likvidere eller 
redde de insolvente banker, men besluttede i sidste ende at renationalisere den største 
suspenderede bank, at tilføre ny kapital til de banker, der var statsejede, og som nu tegnede 
sig for næsten tre fjerdedele af samtlige indlån, og at stifte et særligt forvaltningssclskab til at 
overtage den dårlige gæld ira de kriseramte banker. For nylig blev det bekendtgjort, at to af 
de statsejede banker vil blive omstruktureret og privatiseret i 1997. Den insolvente Innovation 
Bank er ved at blive likvideret (og indlånerne ved at få udbetalt erstatning). Derudover er der 
blevet vedtaget en ny indskudsgarantilov, hvorefter mindre indlån i de suspenderede banker 
vil blive godtgjort. Andre banker vil kun kunne komme i betragtning til at falde ind under den 
nye indskudsgarantiordning, hvis de overholder centralbankens forsigtighedstilsyns-
bestemmelser. Budgetudgifterne til bankomstruktureringsprogrammet vil delvis blive 
finansieret af Verdensbanken. 
Banksystemet er fortsat skrøbeligt og bankernes resultater svage, fordi deres resultater 
påvirkes negativt af, at det er nødvendigt at foretage hensættelser til misligholdte lån for at 
klare sig i den skærpede konkurrence. Reguleringen og tilsynet er blevet strammet op efter 
bankkrisen, og der er truffet foranstaltninger til forbedring af bankernes oplysning om 
kreditrisici. Der er kun i begrænset omfang sket en omlægning af løbetiderne i banksektoren, 
idet to tredjedele af alle banklån har løbetider på under et år. Antallet af lån til finansiering af 
investeringsprojekter er dog stigende. 
Den litauiske fondsbørs trådte i funktion i 1993 som et resultat af privatiseringen af 
statsvirksomheder og statsejendomme. Kapitaltilvejebringelsen er meget begrænset (ca. 2% 
24 
af BNP), og omsætningen er fortsat lav. Fondsbørsmarkedets rolle som alternativ 
finansieringskilde for virksomhedssektoren er yderst beskeden. Der var for nylig en vis 
interesse fra virksomhedernes side for at skaffe kapital gennem emission af kortfristede 
obligationer. Sekundærmarkedet for statspapirer er ubetydeligt, selv om der gøres en indsats 
for at fremme det. En ny forsikringslov skulle styrke Litauens forsikringsmarked. 
Virksomheder og enkeltpersoner får lov til at fratrække forsikringspræmier i skatten. Loven 
har et protektionistisk anstrøg, idet udenlandske forsikringsselskaber, der ønsker at få adgang 
til markedet, kun kan opnå dette via et udbud og skal bevise, at der ikke findes noget lokalt 
selskab, der kan tilbyde den samme ydelse. 
Den økonomiske og sociale udvikling 
Sociale indikatorer 
Litauen er et lille land med 3,7 millioner indbyggere. Selv om befolkningen stadig er ung -
60% er under 40 år - er fødselsraten begyndt at falde kraftigt i de senere år. I 1994 var 
levetidsforventningen på 62,8 år. 
Arbejdsstyrken er faglært, og erhvervsfrekvensen svarer til erhvervsfrekvensen i de fleste 
medlemsstater. Ca. en tredjedel af arbejdsstyrken har afsluttet uddannelse på sekundærtrinnet 
(herunder erhvervsuddannelse). Lærerne er dog dårligt betalt og kan finde bedre betalte job i 
andre erhverv. Med tiden vil dette kunne føre til en svækkelse af uddannelsessystemet. 
Regionale og sektorale skævheder 
Forskellene mellem byområderne og landdistrikterne bliver større og større. Beskæftigelsen i 
landdistrikterne påvirkes af den endnu ikke afsluttede omstrukturering af landbrugssektoren. 
Selv om byområderne skal overvinde følgerne af omstruktureringen af virksomhedssektoren, 
opvejes dette delvis af væksten i servicesektoren i byerne. Som følge heraf er nogle 
landdistrikter uforholdsmæssigt hårdt ramt af ledighed med en ledighedsprocent på over 20. 
2.2 Økonomien set i lyset af medlemskab 
Indledning 
Det Europæiske Råd i København i 1993 fastsatte, hvilke betingelser de associerede lande i 
Central- og Østeuropa skal opfylde for at blive medlemmer af EU. De økonomiske kriterier 
er: 
• en fungerende markedsøkonomi 
• evne til at klare konkurrencepresset og markedskræfterne i Unionen. 
Disse kriterier er indbyrdes afhængige. For det første vil en fungerende markedsøkonomi 
bedre kunne klare konkurrencepresset. For det andet er det fungerende marked i forbindelse 
med medlemskab af EU det indre marked. Et EU-medlemskab, der ikke indebærer integrering 
i det indre marked, giver ingen økonomisk mening, hverken for Litauen eller dets 
handelspartnere. 
25 
Tilslutning til EU's regelværk, specielt reglerne vedrørende det indre marked, er således 
afgørende for et ansøgerland, som permanent skal påtage sig de økonomiske forpligtelser ved 
et medlemskab. Denne uigenkaldelige forpligtelse er nødvendig for at give sikkerhed for, at 
alle dele af det udvidede EU-marked vil fortsætte med at fungere efter fælles regler. 
Evnen til at tilslutte sig EU's regelværk har flere dimensioner. På den ene side skal Litauen 
kunne påtage sig de økonomiske forpligtelser ved et medlemskab på en sådan måde, at det 
indre marked fungerer uproblematisk og retfærdigt. På den anden side forudsætter Litauens 
evne til at høste det fulde udbytte af konkurrencepresset på det indre marked, at de 
grundlæggende økonomiske forhold er gunstige, og at den litauiske økonomi er præget af 
fleksibilitet og råder over tilstrækkelig menneskelig og fysisk kapital, især infrastruktur. Hvis 
disse forhold ikke er til stede, vil konkurrencepresset efter al sandsynlighed blive opfattet som 
for intenst i visse dele af samfundet, og der vil lyde krav om protektionistiske 
foranstaltninger, som, hvis de blev gennemført, ville trække tæppet væk under det indre 
marked. 
Et ansøgerlands evne og vilje til at tilslutte sig og gennemføre EU's regelværk har afgørende 
betydning, fordi omkostningerne og fordelene ved at gøre det kan være ulige fordelt over 
tiden og på erhvervssektorer og samfundsgrupper. En bred konsensus om, hvilke ændringer i 
den økonomiske politik EU-medlemskab nødvendiggør, og en målbevidst gennemførelse af 
økonomiske reformer på trods af pres fra interessegrupper mindsker risikoen for, at et land 
ikke er i stand til at påtage sig de økonomiske forpligtelser ved et medlemskab. 
For de offentlige myndigheder kræver EU-medlemskab administrativ og retlig kapacitet til at 
omsætte og gennemføre den brede vifte af teknisk lovgivning, der er nødvendig for at fjerne 
hindringerne for den frie bevægelighed inden for EU og derved sikre det indre markeds 
funktion. Disse aspekter behandles i senere kapitler. For den enkelte virksomhed er 
virkningen for konkurrenceevnen af at tilslutte sig EU's regelværk afhængig af dens evne til 
at tilpasse sig de nye økonomiske forhold. 
En fungerende markedsøkonomi 
En markedsøkonomi forudsætter, at ligevægten mellem udbud og efterspørgsel findes ved 
markedskræfternes frie spil. Der foreligger en fungerende markedsøkonomi, når retssystemet, 
herunder reguleringen af ejendomsretten, er på plads og er i stand til at håndhæve retslige 
afgørelser. En markedsøkonomi fremmes og forbedres af makroøkonomisk stabilitet og 
konsensus om hovedlinjerne i den økonomiske politik. En veludviklet finansiel sektor og det 
forhold, at der ikke findes væsentlige hindringer for markedsadgang og markedsudtræden, 
bidrager til at effektivisere den måde, en økonomi fungerer på. 
Under sin omstilling til markedsøkonomi har Litauen gjort betydelige fremskridt med at 
liberalisere og stabilisere økonomien. Indførelsen af valutakommissionen, liberaliseringen af 
de finansielle markeder, liberaliseringen af udenlandske transaktioner og nedbringelsen af 
budgetunderskuddene har haft en kraftig stabiliserende virkning. Derudover er der blevet 
gennemført eller er ved at blive gennemført en prisliberalisering, kupon- og 
kontantprivatiseringer, en handelsåbning, en retsreform, en institutionel omstilling og 
forbedringer af det sociale sikkerhedsnet. Investeringsordningerne er forholdsvis liberale. 
26 
Den mere grundlæggende omstrukturering af økonomien og vendingen i retning af højere 
vækst er dog blevet forsinket. En reel hård budgetdisciplin er endnu ikke blevet håndhævet 
(hvilket primært ville indebære, at tabsgivende virksomheder er på det rene med, at de ikke 
som tidligere vil blive reddet økonomisk af myndighederne). Skatteopkrævningen er ringe; 
betalingsrestancerne, specielt i energisektoren, er stigende, konkursprocedurerne har været 
ineffektive, og kontantprivatiseringer, der tager sigte på at tiltrække strategiske investorer, er 
først for nylig blevet opprioriteret. 
Der findes fortsat administrativ kontrol inden for energi- og boligsektoren. Nogle priser på 
transport og offentlige forsyninger dækker ikke produktionsomkostningerne (hvis udskiftning 
af kapitalapparatet inkluderes i omkostningsberegningen). Der er for nylig blevet oprettet et 
konkurrenceråd, men det har ingen reelle beføjelser til at bryde monopolvirksomheders 
monopol. Konkurrencepresset fra det liberale handelssystem er ikke kraftigt nok til i 
væsentlig grad at nedbringe de meget høje profitmargener inden for detailhandelen. 
Ejendomsrestitutionen er blevet hindret af administrative og retlige vanskeligheder samt 
nedskæringer i budgetbevillingerne til erstatninger til de tidligere jordejere. Der er ved at 
blive oprettet et matrikelkontor, men processen er på grund af sin karakter langsommelig. 
Usikkerhed omkring det retlige ejerskab til ejendomme, som stadig kan tænkes tilbagegivet 
til de oprindelige ejere, fortsætter med at komplicere en række privatiseringssager. Med 
henblik på forberedelserne til EU-medlemskab ændrede Litauen i august 1996 artikel 47 i sin 
forfatning, således at udlændinge også har mulighed for at købe jord til erhvervsformål. 
Litauens banksystem er stadig skrøbeligt; størstedelen af bankerne er underkapitaliserede og 
ligger inde med store summer af misligholdte lån. For nylig bebudede regeringen en 
omstruktureringsplan for banksektoren, der omfatter privatisering, tilførsel af ny kapital og 
likvidering af de insolvente banker. Det er først, når denne omstrukturering er afsluttet, at 
tilliden til det finansielle system formentlig kan genoprettes, og sektoren kan begynde at 
opfylde sin rolle som formidler mellem opsparing og investering. 
En offentlig administration måtte etableres efter uafhængigheden. Derudover stiller 
omstillingen til markedsøkonomi Litauen over for enorme udfordringer i henseende til at 
omlægge de offentlige institutioner og retssystemet. Der er gjort visse fremskridt, men der er 
behov for initiativer inden for mange områder i tiden fremover: konkurs- og 
konkurrencelovgivning, udarbejdelse af en matrikel, forenkling af erhvervslovgivningen, bl.a. 
licenskravene, osv. 
Evnen til at klare konkurrencepresset og markedskræfterne 
Her nogle år forud for et eventuelt medlemskab - og inden Litauen har vedtaget og 
gennemført størstedelen af fællesskabsretten - er det vanskeligt at danne sig en endelig 
opfattelse af landets evne til at opfylde dette kriterium. Der er imidlertid en række 
karakteristiske træk ved Litauens udvikling, som giver et fingerpeg om landets sandsynlig 
evne til at klare konkurrencepresset og markedskræfterne i Unionen. 
Dette forudsætter en stabil makroøkonomisk ramme, inden for hvilken de enkelte 
erhvervsdrivende kan træffe beslutninger på en forholdsvis sikker baggrund. Der skal være et 
tilstrækkeligt grundlag af menneskelige og fysiske ressourcer, herunder infrastruktur, således 
27 
at de enkelte virksomheder får mulighed for at ruste sig til at modstå det øgede 
konkurrencepres på det indre marked. Virksomhederne må investere for at styrke 
effektiviteten, så de både kan konkurrere på hjemmemarkedet og udnytte de stordriftsfordele, 
der følger med adgangen til det indre marked. Denne evne til at tilpasse sig vil blive større, jo 
mere virksomhederne får adgang til investeringskapital, jo bedre arbejdskraften er uddannet, 
og jo mere nyskabende de er. 
Endvidere vil en økonomi være bedre i stand til at påtage sig forpligtelserne ved medlemskab, 
hvis den forud for tiltrædelsen har opnået en høj grad af økonomisk integration med Unionen. 
Jo mere integreret et land allerede er i Unionen, desto færre yderligere omstruktureringer skal 
der foretages i forbindelse med medlemskabet. Graden af økonomisk integration afhænger 
både af udbuddet og mængden af varer, der indgår i samhandelen med medlemsstaterne. De 
direkte fordele ved adgangen til det indre marked kan desuden være større i sektorer, hvor der 
er et ret stort antal små virksomheder, idet disse påvirkes forholdsvis mere af 
handelshindringer. 
Litauen har gjort betydelige fremskridt med at stabilisere sin økonomi igennem de senere år. 
Indførelsen af valutakommissionen og formindskelsen af de finanspolitiske uligevægte har 
skabt betingelserne for mere stabile økonomiske forhold. Den måde, hvorpå økonomien har 
været i stand til at absorbere de negative effekter af en forholdsvis alvorlig bankkrise uden en 
væsentlig tilbagegang i stabiliseringsproccssen, vidner om, at de fremskridt, der er gjort, har 
blivende karakter. Denne blivende karakter illustreres også af, at de finansielle markeder 
tilsyneladende har accepteret myndighedernes planer om gradvis at afskaffe 
valutakommissionssystemet. 
Generelt er der ikke gjort tilstrækkelige fremskridt med omstruktureringen i 
virksomhedssektoren - en afgørende forudsætning for, at økonomien kan blive 
konkurrencedygtig på det indre marked - hvilket primært skyldes mangel på kapital som følge 
af de forholdsvis lave udenlandske direkte investeringer og banksektorens svage stilling. 
Mangelen på hård budgetdisciplin, kuponprivatisering til "insiders" og mangelen på en 
troværdig konkurstrussel har heller ikke været befordrende for omstruktureringen af 
virksomhederne. I konsekvens heraf er der stadig behov for omfattende tilpasninger, som 
formentlig snarere vil føre til højere ledighed end til yderligere større produktions­
nedskæringer. Litauen er blevet fanget i en ond cirkel, hvor et gammelt kapitalapparat 
indebærer forældede og bekostelige produkter, tab af markedsandele, tab af rentabilitet og 
derfor ringe mulighed for at finansiere omstruktureringsinvesteringer. Der er dog en chance 
for, at denne onde cirkel kan brydes af den nye regerings politik om at øge tempoet i 
privatiseringsprocessen, hvilket sandsynligvis vil tiltrække store udenlandske direkte 
investeringer. Dette ville ikke blot medføre tilførsel af de nødvendige finansielle midler til 
omstrukturering, men også bidrage til produktinnovation og en forbedret ledelse. En højere 
grad af udenlandsk deltagelse i økonomien ville også øge virksomhedernes viden om de krav, 
som EU's regelværk stiller inden for det indre marked, hvorved det skulle blive nemmere at 
sikre sig adgang til det indre marked. 
Litauens arv fra Sovjetæraen består primært af en omfattende fremstillingssektor, herunder en 
betydelig energisektor, og et kollektiviseret landbrug. Rentabiliteten i fremstillingssektoren er 
blevet kraftigt forringet af tilpasningen af prisen på importerede input til 
verdensmarkedspriserne og af tabet af de fleste af sektorens afsætningsmarkeder. Disse 
28 
virksomheders evne til at omdirigere deres afsætning i retning af de vestlige markeder 
hæmmes af en forældet teknologi og utilstrækkelige kvalitetsnormer. Den underkapitaliserede 
privatiserede landbrugssektor kræver også omfattende omstrukturering. 
Konkurrenceevnen i de sektorer, som har været i stand til at konkurrere på udenlandske 
markeder (hovedsagelig tekstiler, kemikalier, raffinerede olieprodukter og levnedsmidler), 
bygger i overvejende grad på de lave lønomkostninger. For levnedsmidlers vedkommende 
spiller den stærke protektionisme inden for landbruget også en rolle. Litauen nyder formentlig 
også stadig fordel af en noget undervurderet valuta, selv om den uden ophør realt er steget i 
værdi. For at kompensere for den forventede gradvise underminering af disse 
konkurrencefordele er der et presserende behov for at øge produktiviteten og diversificere 
produktionen til sektorer, som er bedre afpasset efter Litauens naturlige rigdomme. Hvis de 
rigtige økonomiske incitamenter findes, ville Litauens stærke sider være dets forholdsvis høje 
niveau i henseende til menneskelig kapital og E&U-aktiviteter. 
Udsigter og prioriteter 
Gennem de seneste par år har den førte økonomiske politik ofte i vid udstrækning været styret 
af behovet for at opnå støtte fra Den Internationale Valutafond og for at fokusere på 
kortfristede stabiliseringsproblematikker. Den nye regering er ved at udforme en mere 
detaljeret mellemfristet økonomisk strategi. Der er blevet bebudet en handlingsplan for 1997-
2000, som tager sigte på en stram finanspolitik, incitamenter til fremme af erhvervs- og 
investeringsaktiviteten, et øget tempo i privatiseringen, stabilisering af banksektoren og en 
forbedret levestandard. Der er blevet oprettet et nyt ministerium for europæiske anliggender, 
som vil få det overordnede ansvar for fremme af udenlandske direkte investeringer og 
eksporten, privatisering af de større virksomheder og den indbyrdes tilnærmelse af 
lovgivning. 
Planen til løsning af de problemer i banksektoren, der fulgte i kølvandet på krisen i december 
1995, har hidtil fungeret godt. Kombinationen af privatisering, likvidering og tilførsel af ny 
kapital skulle kunne bane vej for en yderligere konsolidering af sektoren. Men så længe den 
uholdbare situation ikke er løst fuldt tilfredsstillende, vil der kunne forekomme yderligere 
budgetpres, idet hele sektoren er tynget af likviditetsproblemer og dårlige lån. En 
forudsætning for, at den forventede konsolidering af sektoren lykkes i takt med, at 
forsigtighedstilsynskravene opjusteres i retning af de internationale standarder, er, at 
myndighederne målbevidst fastholder den bebudede strategi. 
Anden fase af privatiseringen tager sigte på at tiltrække købere med de nødvendige 
færdigheder og midler til at øge virksomhedernes rentabilitet, rationalisere den 
ledelsesmæssige styring, introducere produktinnovation og udforme de fremtidige 
forretningsplaner. For at vinde tilstrækkelig interesse fra egnede investorer skal 
myndighederne opfylde deres tilsagn om at afgive den reelle kontrol med de virksomheder, 
der skal privatiseres. 
Inden for energisektoren har en forældet teknologi, overkapacitet, ineffektive priser, en svag 
håndhævelse af betalingskrav og politisk indgriben ført de offentlige energiselskaber ud i 
kroniske underskud og er ringe incitamenter for en profitbaseret drift eller energibesparelser. 
Hidtil har sektoren hele tiden repræsenteret et voldsomt dræn i de offentlige finanser. 
29 
Beslutningen om at sætte nogle af selskaberne fra energisektoren på privatiseringslisten er et 
vigtigt skridt i retning af at løse sektorens problemer. På grund af problemernes størrelse vil 
omstruktureringsprocessen alligevel kunne komme til at tage lang tid og få vidtrækkende 
konsekvenser for andre sektorer, hvis håndhævelsen afbetalingen af energiregninger skærpes. 
Så længe Litauens konkurrenceevne er intakt, og handelsbalancen opererer med en acceptabel 
saldo, kan valutakommissionen fortsætte med at spille en stabiliserende rolle. Hvis imidlertid 
kapitaltilstrømningen ikke længere er i stand til at finansiere underskuddet på den løbende 
betalingsbalance, som det skete i begyndelsen af 1996 efter bankkrisen, bevirker 
valutakommissionssystemet, at reserverne falder, og pengemængden reduceres, hvilket derpå 
har kontraktive effekter på hele økonomien. Den industrielle omstrukturering og 
produktivitetsgevinsterne skal derfor indtræffe hurtigt og kontinuerligt, hvis den 
makroøkonomiske balance skal bevares. Dette vil endog i endnu højere grad være tilfældet, 
når valutakommissionssystemet gradvis afskaffes og ikke længere vil kunne spille en 
stabiliserende rolle. 
Når valutakommissionssystemet afskaffes, vil centralbankens beføjelser blive kraftigt forøget, 
og den vil få mulighed for at udjævne udsvingene i de monetære forhold. Følgen herafer, at 
de økonomiske aktører skal være overbevist om, at disse udvidede beføjelser vil blive 
anvendt klogt og forsigtigt, så der garanteres fortsat makroøkonomisk stabilitet. 
2.3 Generel evaluering 
Litauen har gjort betydelige fremskridt med at skabe en markedsøkonomi. Handelen og 
priserne er i vid udstrækning blevet liberaliseret, og der er gjort betydelige fremskridt med 
den makroøkonomiske stabilisering. Der er dog behov for yderligere fremskridt, specielt hvad 
angår de relative prisjusteringer, privatiseringen af de større virksomheder og 
konkursprocedurerne. Den vigtige brik, der stadig mangler, er håndhævelsen af finansiel 
disciplin over for virksomhederne. 
Litauen ville stå over for alvorlige vanskeligheder med at klare konkurrencepresset og 
markedskræfterne i Unionen på mellemlang sigt. Den seneste tids markante forbedring i den 
førte politik vil, hvis den fastholdes, fremskynde indførelsen af en markedsøkonomi og styrke 
konkurrenceevnen. Der er dog stadig behov for omfattende omstrukturering i 
virksomhedssektoren. Landbruget har behov for modernisering, og banksektoren er fortsat 
svag. 
30 
3. Evnen til at påtage sig forpligtelser ved medlemskab 
Det Europæiske Råd i København anførte blandt kriterierne for tiltrædelse "evnen til at 
påtage sig forpligtelserne ved medlemskab, herunder tilslutning til målene for politisk, 
økonomisk og monetær union". 
Litauen har med sin ansøgning om medlemskab på basis af traktaten uden forbehold 
accepteret Unionens grundlæggende mål, også dens politikker og instrumenter. I dette kapitel 
gennemgås Litauens evne til at påtage sig forpligtelserne ved medlemskab, dvs. de retlige og 
institutionelle rammer, der går under betegnelsen Fællesskabets regelværk, på grundlag af 
hvilke Unionen realiserer sine mål. 
Med Unionens udvikling er regelværket gradvis blevet mere tyngende og udgør en større 
udfordring for fremtidige tiltrædelser, end det var tilfældet tidligere. Litauens evne til at 
gennemføre regelværket vil være af central betydning for dets evne til at fungere 
hensigtsmæssigt inden for Unionen. 
I de følgende afsnit undersøges på hvert hovedområde af Unionens virksomhed den 
nuværende og fremtidige situation i Litauen. Udgangspunktet for beskrivelsen og analysen er 
et kort sammendrag af Fællesskabets regelværk med angivelse af bestemmelserne i 
Europaaftalen og hvidbogen, hvor de er relevante. Endelig gives der for hvert 
aktivitetsområde en kort vurdering af Litauens evne til at påtage sig forpligtelserne ved 
medlemskab på mellemlang sigt. 
3.1 Det indre marked uden grænser 
Det indre marked defineres i traktatens artikel 7A som et område uden indre grænser med fri 
bevægelighed for varer, personer, tjenesteydelser og kapital. Grundlaget for det indre marked, 
som er af afgørende betydning for integrationsprocessen i Fællesskabet, er en åben 
markedsøkonomi, hvor konkurrence og økonomisk og social samhørighed spiller en 
afgørende rolle. 
Den faktiske gennemførelse af de friheder, der er nedfældet i traktaten, forudsætter ikke blot 
overholdelse afså vigtige principper som ikke-forskelsbehandling eller gensidig anerkendelse 
af nationale regler, således som disse principper er blevet præciseret gennem Domstolens 
retspraksis, men også en samtidig og effektiv anvendelse af en samling af specifikke fælles 
bestemmelser. Disse specifikke bestemmelser har bl.a. til formål at sikre offentlig sikkerhed 
og sundhed, miljø- og forbrugerbeskyttelse, bevarelse af offentlighedens tillid til sektoren for 
tjenesteydelser eller garanti for, at personer, der udøver visse specialiserede erhverv, har de 
rette kvalifikationer, og i givet fald at indføre eller samordne visse regulerings- og 
tilsynsordninger. Al kontrol og systematisk efterprøvning, som er nødvendig for at sikre en 
korrekt anvendelse af reglerne, skal finde sted inden for selve markedet og ikke ved 
grænseovergangene. 
Det er ikke alene vigtigt at EF-lovgivningen effektivt inkorporeres i national ret, men også at 
den gennemføres korrekt i praksis via de relevante administrative og retslige strukturer i 
31 
medlemsstaterne og overholdes af virksomhederne. Denne forudsætning skal være opfyldt for 
at sikre den gensidige tillid, som er nødvendig for al markedet kan fungere tilfredsstillende. 
Dette kapitel bør læses i sammenhæng med bl.a. kapitlet om socialpolitik, miljø, 
forbrugerbeskyttelse og sektorpolitik. 
De fire friheder 
Ansøgerlandene overtager gradvis Fællesskabets regelværk: 
Associeringsaftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater og 
Litauen blev undertegnet 1995 og afventer i øjeblikket ratifikation. Hvad angår de fire 
friheder og indbyrdes tilnærmelse af lovgivningerne foreskriver aftalen navnlig en 
øjeblikkelig eller gradvis anvendelse af et vist antal forpligtelser, gensidige eller ikke-
gensidige, vedrørende bl.a. etableringsret, national behandling, frihandel, intellektuel 
ejendomsret og offentlige indkøb. 
Kommissionens hvidbog fra 1995 (KOM (95) 163 endelig udg.), som indeholder 
retningslinjer med henblik på at bistå ansøgerlandene med at forberede integrationen i det 
indre marked, foretager en snævrere afgrænsning af de pågældende lovgivninger; den 
udvælger de emner og "nøgleområder", som øver direkte indflydelse på den fri bevægelighed 
for varer, tjenesteydelser, kapital og personer, og redegør for de betingelser, der er 
nødvendige for at gennemføre lovgivningen, herunder de retlige og organisatoriske strukturer. 
Der gennemgås 23 aktivitetsområder i Fællesskabet, hvor de pågældende foranstaltninger 
opdeles i to etaper alt efter hvor højt de prioriteres, og der fastlægges dermed et 
arbejdsprogram for perioden forud for tiltrædelsen. Kontoret for Informationsudveksling om 
Faglig Bistand (TAI EX) blev nedsat med det formål at yde supplerende og målrettet faglig 
bistand på de lovgivningsområder, der er omfattet af hvidbogen. Kontoret har for nylig 
oprettet en lovgivningsdatabase. 
Tiltrædelsen af Den Europæiske Union indebærer for ansøgerlandene, at de skal 
overtage og gennemføre hele Fællesskabets regelværk. Det skal i den forbindelse 
understreges, at den handlingsplan for det indre marked, som blev forelagt for Det 
Europæiske Råd i Amsterdam, indeholder en række prioriterede foranstaltninger, som er 
nødvendige for at forbedre det indre markeds funktion (EU-15) på baggrund af indførelsen af 
den fælles valuta. Dette giver sig nødvendigvis udslag i en udvikling af Fællesskabets 
regelværk. 
- De generelle rammer 
Virksomhederne skal kunne udøve deres aktiviteter på grundlag af fælles regler uanset 
aktivitetsområde. Disse fælles regler er vigtige, fordi de fastlægger de generelle rammer for, 
hvorledes økonomien fungerer, og dermed de generelle konkurrencevilkår. Dette område 
omfatter ud over konkurrencereglerne (virksomheder og offentlig støtte) skatte- og 
afgiftsbestemmelserne, som behandles i et andet afsnit i udtalelsen, åbningen af markedet for 
bygge- og anlægsarbejder, indkøb og tjenesteydelser, harmonisering af reglerne for 
intellektuel ejendomsret (herunder det europæiske patent), harmonisering af selskabsretten og 
32 
reglerne for regnskabsaflæggelse, beskyttelse af personoplysninger samt henvisning af 
sagsanlæg og gensidig anerkendelse af retsafgørelser (konventioner, Traktatens artikel 220). 
Sammendrag 
Litauens parlament vedtog i 1996 en ny lov om offentlige indkøb. Denne nye lov skal dække 
alle former for indkøb og regulerer proceduren for tildeling af kontrakter i alle sektorer i de 
tilfælde, hvor der anvendes offentlige midler. Der er oprettet et kontor for offentlige indkøb, 
som skal forvalte de forskellige aspekter af politikken for offentlige indkøb og overvåge 
håndhævelsen af lovgivningen. 
For så vidt angår industriel ejendomsret, blev der i 1992 og 1993 vedtaget nye love om 
patenter, varemærker og mønstre. Civillovbogen indeholder forskrifterne for intellektuel 
ejendomsret. Et nyt lovforslag, der er i overensstemmelse med EF's regelværk, forventes 
fremlagt i løbet af 1997. De handelsrelaterede aspekter af den intellektuelle ejendomsret 
(TRIPS) vil finde anvendelse på Litauen, når landet tiltræder WTO 
(Verdenshandelsorganisationen). 
Selskabsretten reguleres af en række statutter, der indeholder bestemmelser om forskellige 
typer virksomheder, herunder offentlige og private aktieselskaber og investeringsselskaber. 
Pr. 3. juni 1996 var der registreret ca. 32 000 selskaber. Offentlige selskaber kan udstede 
aktier, og børsfinansiering af selskaber er almindeligt udbredt. Aktionærer er lovmæssigt 
beskyttede. Kravene til minimumskapital er lovfastsatte, og der eksisterer sikkerhedsklausuler 
for at beskytte selskabernes registrerede kapital. Der gælder særlige forpligtelser med hensyn 
til beskyttelsen af kreditorer. Selskaber skal offentliggøre informationer vedrørende 
væsentlige ændringer, og de nærmere oplysninger om de enkelte selskaber samles løbende i 
et centralt register. Offentligheden kan konsultere registret mod betaling af et grundgebyr. 
En lov om principper for regnskabsaflæggelse (1992) og forskellige dekreter og notater udgør 
basisrammerne for selskabers årsregnskaber. De faglige krav, der gælder for revisorer, 
fastsættes af finansministeriet. I 1996 blev der oprettet et revisions- og regnskabsinstitut. 
Dette institut skal bidrage til arbejdet med at udarbejde nationale regler for 
regnskabsaflæggelse, og det vil være ansvarligt for uddannelsen af revisorer og de 
erhvervsfaglige eksamener. 
Litauen har en lov om beskyttelsen af persondata, som blev vedtaget den 11. juni 1996. 
Loven foreskriver, at der oprettes en myndighed, som skal kontrollere, at persondata 
behandles efter reglerne, men den indeholder ikke nogen bestemmelser om denne institutions 
status, organisation eller beføjelser. 
Vurdering af den nuværende og den fremtidige situation 
Litauens lovgivning indeholder de væsentligste elementer i EF's regler for offentlige indkøb. 
Imidlertid gælder denne lovgivning ikke for juridiske personer, der opererer inden for 
telekommunikation, transport, energi og vand. Desuden er der i den nye lov bevaret et system 
med national præference. De procedurer for klageadgang, der er fastsat, synes at være på linje 
med de fleste af kravene i EF-reglerne. De litauiske myndigheder agter at vedtage nye 
foranstaltninger for at sikre, at deres regler er fuldt ud i overensstemmelse med direktiverne 
33 
inden udgangen af 1998. Det ser generelt ud til, at Litauen bevæger sig i den rigtige retning, 
selvom tilnærmelsesprocessen endnu ikke er færdig. 
Litauen vil skulle gøre en betragtelig indsats inden for lovgivning og gennemførelse på 
området intellektuel og industriel ejendomsret med henblik på at sikre, at dets love er i 
overensstemmelse med Fællesskabets regelværk. Dette lovgivningsarbejde forudses 
gennemført i 1998. En forvaltningsorganisation er begyndt at modtage licensafgifter. Det 
tilbageværende arbejde er om end ikke ubetydeligt, så dog mindre omfattende på området 
industriel ejendomsret. Patentkontorets personale mangler erfaring, og det giver anledning til 
at udtrykke en vis tvivl med hensyn til den effektive gennemførelse af disse love på 
mellemlang sigt. 
På baggrund af de oplysninger, Litauen har fremlagt om selskabsret, ser det ud til, at dets 
lovgivning i store træk er i overensstemmelse med det første og det andet direktiv, og det er 
hensigten, at der i 1997 skal vedtages lovgivning med henblik på at bringe den resterende del 
i overensstemmelse. Bestemmelserne i det tredje, elvte og tolvte direktiv er også for 
størstepartens vedkommende afspejlet i litauisk ret. Så vidt det forstås, agter Litauen i 1998 at 
vedtage yderligere lovgivning med henblik på at opnå fuldstændig forenelighed med EF's 
regelværk. 
Regnskabsloven fra 1992 opfylder de fleste af kravene i det 4. direktiv, men der skal dog 
foretages en del revisioner for at bringe den fuldstændigt i overensstemmelse. Man er ved at 
udarbejde regler om konsoliderede regnskaber til gennemførelse af det 7. direktiv, og disse 
vil efter planen blive vedtaget før udgangen af 1997. Det er også hensigten, at der skal ændres 
i de eksisterende love og dekreter for at gøre de regulatoriske rammer lettere tilgængelige. De 
nuværende faglige krav til revisorer vil skulle tilpasses, så de opfylder kravene i det 8. 
direktiv, men der foreligger endnu ikke et udkast med henblik herpå. Der kan konstateres 
visse overgangsproblemer i forbindelse med den praktiske gennemførelse af de nye regler, 
herunder mangel på kvalificerede regnskabsførere og revisorer, hvilket vil kræve en større 
indsats på mellemlang sigt. 
Ovennævnte lov fra 1996 om beskyttelse af persondata bygger klart på Fællesskabets 
rammedirektiv. Der vil dog skulle foretages diverse ændringer i den, således at den bringes i 
fuld overensstemmelse med direktivet. Kommissionen råder ikke over oplysninger om lovens 
gennemførelse, navnlig ikke hvad angår oprettelsen af en kontrolmyndighed eller den 
sekundære lovgivning, der forudses i 1996-loven. Der er ikke i umiddelbar fremtid forudset 
tiltrædelse af Europarådets konvention nr. 108 om beskyttelse af persondata. 
Litauen er ikke blevet opfordret til at tiltræde Lugano-konvention om retternes kompetence 
og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager, men det bør 
dog bemærkes, at landet har til hensigt at modernisere sin civillovbog og loven om 
civilproces. 
Konklusion 
Tilnærmelsesprocessen inden for offentlige indkøb vil skulle styrkes. Det er nødvendigt at 
foretage yderligere ændringer for at opfylde alle kravene i direktiverne om offentlige indkøb. 
34 
Litauen vil skulle gøre en betragtelig indsats inden for lovgivning og gennemførelse på 
området intellektuel og industriel ejendomsret med henblik på at sikre, at dets love er i 
overensstemmelse med Fællesskabets regelværk. Det tilbageværende arbejde er om end ikke 
ubetydeligt, så dog mindre omfattende på området industriel ejendomsret. 
Hvad angår selskabsret, forudses der ikke større problemer med Litauens gennemførelse af 
Fællesskabets regelværk, og der er på nuværende tidspunkt ikke nogen grund til at tvivle på 
dets evne til at opfylde tidsplanen for fuld tilpasning af lovgivningen. I forbindelse med 
regnskabsaflæggelse forventes tilpasningen af lovgivningen på mellemlang sigt ikke at ville 
volde nogen problemer, men gennemførelsen vil til gengæld kunne give anledning til mere 
vedvarende vanskeligheder. For så vidt angår revisionsområdet, er det på grundlag af de 
foreliggende oplysninger ikke muligt at foretage en detaljeret vurdering af 
overensstemmelsen med EF's regelværk eller Litauens udsigter til at opnå overensstemmelse 
på mellemlang sigt. 
Litauen har gjort fremskridt inden for databeskyttelse. Ikke desto mindre vil det dog stadig 
være nødvendigt at gøre en indsats for at bringe lovgivningen i overensstemmelse med 
rammedirektivet. 
- Fri bevægelighed for varer 
Den fri bevægelighed for varer forudsætter, at foranstaltninger, der medfører begrænsninger 
for handelen, forsvinder, dvs. ikke blot told og kvantitative begrænsninger på handelen, men 
også alle foranstaltninger med tilsvarende virkning, nemlig de foranstaltninger, der direkte 
eller indirekte finder anvendelse på nationalt fremstillede eller importerede varer og har 
protektionistiske virkninger. I det omfang de tekniske krav ikke er harmoniseret, er 
anvendelsen af princippet om gensidig anerkendelse af nationale regler og princippet om 
begrænsning af de nationale krav til kun at omfatte krav svarende til de mål, der ønskes 
opnået, afgørende for at garantere varers fri bevægelighed, jf. principperne i EF-Domstolens 
"Cassis de Dijon"-dom. 
Med henblik på harmonisering har Det Europæiske Fællesskab udviklet den "nye metode", 
der indfører en fremgangsmåde med fin balance mellem offentlige og private autonome 
organer, hvori EF-lovgivningen og europæiske standarder spiller en særlig supplerende rolle. 
I stedet for at påtvinge tekniske løsninger er EF-lovgivningen således begrænset til at 
fastsætte de væsentlige krav, som varer skal opfylde. Varer fremstillet i overensstemmelse 
med europæiske standarder antages at opfylde sådanne væsentlige krav, men europæiske 
standarder er ikke def eneste middel til at bevise en sådan overensstemmelse. Den "nye 
metode" fungerer i forbindelse med den "globale metode" for varecertificering, der styrer 
anbringelsen af EF-overensstemmelsesmærket på varen. For andre varer såsom lægemidler, 
kemikalier, motorkøretøjer og levnedsmidler følger EF-direktiverne det traditionelle 
regulatoriske mønster med tilvejebringelse af fuldt detaljerede regler. 
Den frie bevægelighed for varer hviler ligeledes på gennemførelse af en række EF-
harmoniseringsforanstaltninger. I denne forbindelse bør der lægges stor vægt på anvendelse 
af reglerne for harmonisering på området for beskyttelse af sikkerhed og sundhed, som 
35 
forudsætter indførelse af passende ordninger og organer for såvel virksomheder som 
forvaltninger. 
Blandt de "horisontale" direktiver, der er absolut nødvendige for, at markedet uden grænser 
kan fungere effektivt, er bl.a. direktivet om produktsikkerhed i almindelighed og direktivet 
om produktansvar. Bestemmelserne om produktsikkerhed i almindelighed er dækket i 
afsnittet om forbrugerbeskyttelse. 
De specifikke bestemmelser om landbrugsprodukter (overholdelse af veterinære og 
plantesundhedsmæssige standarder) beskrives detaljeret i afsnittet om landbruget. 
Sammendrag 
Litauen har gjort gode fremskridt med at etablere betingelserne for fri bevægelighed for varer, 
som kræver afskaffelse af alle kvantitative restriktioner og diskriminerende foranstaltninger. 
Landet har allerede liberaliseret størsteparten af sine priser, handel og valutakursordninger. 
Med undtagelse af nogle prisrestriktioner for energi, boliger, offentlig transport og offentlige 
værker, fastsættes de fleste priser frit af markedet. Princippet om gensidig anerkendelse af 
varer er accepteret. 
Hvad angår de tekniske handelshindringer, gøres der fremskridt i tilpasningsprocessen. Der 
kræves licenser til import af alkohol/spiritus, tobak, biler, lægemidler, våben og metal. Det 
overordnede formål med dette system er at beskytte folkesundheden. I forbindelse med 
alkohol, tobak og lægemidler er procedurerne for at opnå importlicenser ikke helt 
gennemsigtige, og favoriserer måske nok de lokale producenter. 
Ifølge Litauens nationale tilnærmelsesplan skulle det første sæt direktiver under den nye 
metode blive vedtaget allerede i 1997, selvom der ikke ses tegn på noget væsentligt 
fremskridt på dette område. På samme måde foreligger der ikke nogen information om 
tilpasningen til resten af direktiverne under den nye metode. Der er for nylig vedtaget nogle 
foranstaltninger vedrørende farmaceutiske produkter og byggematerialer, og der ser ud til at 
ske fremskridt i levnedsmiddelsektoren. I den kemiske sektor og automobilsektoren vil der 
stadig skulle udføres en stor mængde arbejde. 
På standardiseringsområdet er der udarbejdet et lovforslag, som skulle forbedre 
foreneligheden med EF-systemet, særligt hvad angår frivillig anvendelse af standarder. Det 
litauiske standardiseringsråd, som er tilsluttet både Den Europæiske 
Standardiseringsorganisation (CEN) og Den Europæiske Komité for Elektroteknisk 
Standardisering (CENELEC), er i øjeblikket et regeringsforbundet organ, der efter planen 
også vil skulle varetage akkrediteringsfunktioner. Dette afviger fra EU-principperne. Der 
findes også et lovforslag inden for overensstemmelsesvurdering, som i temmelig høj grad 
synes at være foreneligt med EF's globale metode. 
Hvad angår infrastrukturen for overensstemmelsesvurdering, findes der i øjeblikket ikke 
noget organ for certificering af kvalitetssikringssystemer på grund af mangel på kvalificeret 
personale og finansielle midler. Der vil skulle tages fat om dette problem med menneskelige 
ressourcer og finansiering, da det påvirker forvaltningen og opgraderingen af laboratorier og 
certificeringsorganer. 
36 
Vurdering af den nuværende og den fremtidige situation 
Gennemførelsen af frihandel med varer mellem Litauen og EU er skredet godt frem og vil 
blive overvåget inden for rammerne af Europaaftalen, herunder fuldstændig afskaffelse af alle 
kvantitative restriktioner eller diskriminerende foranstaltninger. Prissystemet i energisektoren 
skal liberaliseres før tiltrædelsen. Licenssystemet vil skulle tages op til fornyet gennemgang 
og tilpasses i fornødent omfang. 
Samtidig med at der etableres generelle forskriftsmæssige rammer, der sigter mod EF-
forenelighed, vil der desuden skulle gennemføres en yderligere styrkelse af tilnærmelsen af 
den tekniske lovgivning til EF's regelværk. 
På de områder, der er reguleret på nationalt plan, men som ikke er omfattet af en 
fællesskabsharmonisering, mangler der imidlertid oplysninger om den faktiske anvendelse af 
fællesskabsrettens principper for varers fri bevægelighed i Litauen. Dette skyldes, at de 
underretningsprocedurer, der er forbundet med selve det indre markeds funktion, endnu ikke 
er operationelle og således ikke kan anvendes i før-tiltrædelsesperioden. De vigtigste 
instrumenter i den sammenhæng er: direktiv 83/189, der foreskriver underretning om forslag 
til nationale tekniske standarder og forskrifter, beslutning nr. 3052/95 om foranstaltninger, 
der fraviger princippet om frie varebevægelser, procedurer for klager til Kommissionen eller 
endda muligheden for at lade Domstolen afgøre spørgsmål, jf. traktatens artikel 177. Samtidig 
vil en vurdering af Litauens anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse forudsætte 
mere detaljerede oplysninger om landets nationale regler og administrative praksis, der kan 
være af betydning for markedsføringen af produkter. 
Konklusion 
Der er gjort betydelige fremskridt på en række områder. Ikke desto mindre vil der dog fortsat 
skulle gøres en indsats, specielt inden for tilnærmelse af den tekniske lovgivning og i 
forbindelse med standardisering og overensstemmelsesvurdering samt prisliberalisering og 
licenskrav. Såfremt de nuværende bestræbelser videreføres og den tekniske ekspertise 
forbedres, skulle det imidlertid være muligt at opnå fri bevægelighed for varer på mellemlang 
sigt. 
De litauiske myndigheder bør ligeledes sikre sig, at deres nationale lovgivning på de områder, 
der ikke er omfattet af en fællesskabsharmonisering, ikke vil kunne tænkes at besværliggøre 
handelen, bl.a. ved at kontrollere, at sådanne foranstaltninger står i rimeligt forhold til de mål, 
der skal opnås. 
- Fri bevægelighed for kapital 
Europaaftalen fastlægger princippet om fri bevægelighed for kapital mellem Litauen og EU. 
For så vidt angår Litauens forpligtelser, gælder dette fra tidspunktet for Europaaftalens 
ikrafttræden hvad angår direkte investeringer og porteføljeinvesteringer, handelskreditter og 
finansielle lån foretaget af selskaber, der allerede er etableret i Litauen, og skal hvad angår 
EF-selskabers filialer og agenturer (samt selvstændige) gennemføres gradvis i 
overgangsperioden. Ifølge aftalen skal parterne skabe de nødvendige betingelser for en 
yderligere gradvis anvendelse af Fællesskabets regler om fri bevægelighed for kapital. 
37 
Hvidbogen fremhæver forbindelsen mellem den fri bevægelighed for kapital og den fri 
bevægelighed for finansielle tjenesteydelser. Den beskriver og foreslår en trinfølge for 
vedtagelsen af lovgivningen på dette område og erindrer om den voksende betydning af frie 
internationale kapitalstrømme. 
Sammendrag 
Delvis som følge af den langsomme privatisering mod kontant betaling har tilstrømningen af 
udenlandske direkte investeringer været skuffende lav, med et årsgennemsnit på ca. 1% af 
BNP. I begyndelsen af 1996 var beholdningen udenlandske direkte investeringer på 230 mio. 
ECU. Imidlertid er tilstrømning af udenlandske direkte investeringer i Litauen vokset, således 
at den nu er oppe på 1% BNP og forventes at vokse yderligere i de kommende år. Den nye 
regering har indført skattemæssige tilskyndelser for at fremme investeringerne (ny 
selskabsskat). De forbedrede makroøkonomiske resultater i 1996 vil formodentlig også 
bidrage til at forøge de udenlandske direkte investeringer på mellemlang sigt. 
Investeringssystemet er relativt liberalt. Selskaber kan være fuldstændigt ejede og forvaltede 
af udlændinge. Overskud kan frit føres ud af landet. Siden 1996 har udlændinge i kraft af en 
forfatningsændring (artikel 47) haft ret til at eje jord i erhvervsmæssigt øjemed. 
Desuden er et af de prioriterede områder i den nye regerings handlingsprogram for 1997-2000 
etableringen af gunstigere retlige og økonomiske rammer for langsigtede udenlandske 
investeringer. Som et af de første skridt i retning af dette mål blev der i 1997 oprettet et 
ministerium for europæiske anliggender, som har ansvaret for at anspore de udenlandske 
investeringer, gennemføre omfattende privatiseringer og fremme eksporten. 
Vurdering af den nuværende og den fremtidige situation 
Litauen har under sin overgang til markedsøkonomi gjort betydelige fremskridt med at 
liberalisere og stabilisere sin økonomi. Liberaliseringen af finansmarkederne og 
kapitaltransaktioner har haft en stabiliserende effekt. Investeringssystemet er relativt liberalt, 
og den nye regerings politik med henblik på at fremskynde færdiggørelsen af 
privatiseringsprocessen vil sandsynligvis tiltrække betydelige mængder udenlandske direkte 
investeringer til landet. Et større udenlandsk engagement i økonomien vil også kunne 
forbedre bankernes og investeringsfirmaernes kendskab til kravene i Fællesskabets regelværk, 
hvilket vil lette adgangen til enhedsmarkedet. 
Konklusion 
Den litauiske regerings bestræbelser for at liberalisere kapitalmarkederne har på visse 
områder været vellykkede. Anbefalingerne i både hvidbogen og Europaaftalen er i vid 
udstrækning blevet gennemført. 
Der vil skulle gøres en yderligere indsats for at fuldføre liberaliseringen af Litauens 
kapitalmarkeder, især hvad angår grænseoverskridende restriktioner for investeringsselskaber, 
men hvis der udvises tilstrækkelig politisk vilje, skulle dette ikke volde større vanskeligheder. 
Den grad af kapitalliberalisering, Litauen har indført, er i overensstemmelse med 
forpligtelserne i henhold til Europaaftalen. Litauen skulle ikke fa nogen problemer med at 
38 
fjerne de resterende restriktioner og overtage Fællesskabets regelværk inden for 
kapitalbevægelser på mellemlang sigt. 
- Fri bevægelighed for tjenesteydelser 
Grundlaget for den fri bevægelighed for tjenesteydelser er forbud mod forskelsbehandling, 
bl.a. på grund af nationalitet, og regler for harmonisering af forskellige nationale regelsæt. 
Disse regler vedrører ofte både etableringsretten, som henhører under området for personers 
fri bevægelighed, og den fri levering af tjenesteydelser. Deres gennemførelse forudsætter 
indførelse af administrative strukturer (banktilsynsudvalg, kontrolmyndigheder for den 
audiovisuelle sektor, tilsynsmyndigheder) samt en styrkelse af samarbejdet mellem 
medlemsstaterne på kontrolområdet (gensidige anerkendelsesordninger). 
En vigtig del af lovgivningen om fri bevægelighed for tjenesteydelser vedrører finansielle 
tjenesteydelser. Ligeledes berøres problemerne i forbindelse med åbningen af nationale 
markeder i traditionelt monopoldominerede sektorer som telekommunikations- og til dels 
energi- og transportsektoren. Disse områder vil blive behandlet i de relevante afsnit i 
udtalelsen. 
Sammendrag 
Banksektoren var i december 1995 truet af en krise, da adskillige banker, herunder også 
landets største private bank, blev erklæret insolvente. Banksektoren er fortsat skrøbelig, 
selvom der er tydelige tegn på forbedring som følge af den litauiske regerings hurtige 
reaktion. 
I begyndelsen af 1997 indtog 3 banker, hvori staten er hovedaktionær, en dominerende 
stilling i landets banksystem (65% af de aktive bankers aktiver og 66% af de indestående 
midler var koncentreret hos dem). Andelen af statsejet kapital i disse banker er på det seneste 
blev forøget kraftigt, efter at der er blevet indledt et nyt program for forhøjelse af aktiekapital 
for at opfylde kravene om kapitalgrundlag. 
I de tilfælde hvor staten ikke er hovedaktionær, er dens kapitalandele for nedadgående. 
Private banker har en mindre markedsandel, men deres situation er ved at forbedre sig. 
Regeringen er nu ved at udarbejde programmet for privatisering af statsbankerne. Den 
vigtigste opgave er at privatisere Litauens statslige forretningsbank, og der skal endvidere 
træffes afgørelse vedrørende en anden bank. Desuden vil regeringen i nær fremtid beslutte, 
om nogle banker skal forblive under statskontrol med henblik på gennemførelsen af en række 
statslige programmer. 
For så vidt angår adgangen til markedet i banksektoren, må udenlandske banker ikke oprette 
datterselskaber i Litauen. Hvad angår udenlandske filialer, er der hidtil kun givet tilladelse til 
én. Bankerne stiller kun indskudsgaranti til indbyggere i Litauen. Tilsynet af banksektoren 
varetages af Litauens centralbank. Dens beføjelser er nogenlunde de samme som i 
medlemsstaterne. 
39 
Hvad angår sektoren for værdipapirer, skal man for at være medlem af den nationale 
fondsbørs have en autorisation, der udstedes af Litauens Kommission for Værdipapirer, som 
er et organ, der overvåger iagttagelsen af loven om offentlig handel med værdipapirer. 
I henhold til loven om forsikringsvirksomhed skal forsikringsspørgsmål koordineres og 
overvåges af statens forsikringstilsyn, der henhører under finansministeriet. I medfør af den 
nye forsikringslov af 1996 (artikel 25 og 27) har EF-forsikringsselskaber ret til at etablere 
forsikringsselskaber i Litauen, når de er blevet registreret. 
Vurdering af den nuværende og den fremtidige situation 
Hvad angår banksektoren, er mange aspekter i det første bankdirektiv og direktiverne om 
egenkapital og solvensnøgletal blevet inkorporeret i Litauens banklovgivning. Der er 
imidlertid endnu ikke blevet vedtaget lovgivning om hverken indskudsgarantiordninger eller 
forebyggelse af hvidvaskning af penge, som er forenelig med de relevante EU-direktiver. 
Nogle af nøgleelementerne i det andet bankdirektiv (navnlig anerkendelse af tilladelser 
udstedt i EU og princippet om hjemlandstilsyn) er blevet gennemført, og direktivet om 
årsregnskaber og konsoliderede regnskaber er allerede delvis gennemført, mens derimod 
lovgivningen om store engagementer endnu ikke er fuldt ud i overensstemmelse med EU-
kravene. Endvidere mangler der bestemmelser vedrørende kapitalgrundlag for markedsrisici 
og kontrol på et konsolideret grundlag. 
Den retlige situation har siden 1996 været sådan, at udenlandske banker har kunnet åbne 
filialer i Litauen på betingelse af, at der foreligger en aftale mellem Litauens centralbank og 
hjemlandets tilsynsmyndighed. Selvom de foranstaltninger, der i hvidbogen er forudset for 
banklovgivningen, skulle være på plads inden 1999, vil der skulle iværksættes 
gennemgribende strukturreformer. Disse skal omfatte privatisering af de resterende statsejede 
banker, indførelse af kapitalgrundlagskoefficienter for markedsrisici og sunde 
bankvirksomhedsprincipper, som er afgørende for deltagelsen på enhedsmarkedet. 
I sektoren for værdipapirer er det gældende retssystem endnu ikke på linje med de relevante 
EF-direktiver. De generelle rammer er imidlertid velstrukturerede, specielt hvad angår 
tilsynsmyndighederne, herunder især Kommissionen for Værdipapirer. 
I forsikringssektoren må situationen ligeledes på nuværende tidspunkt betegnes som 
utilfredsstillende. Men den nye lov om forsikringsvirksomhed, der blev vedtaget i 1996 og 
endnu ikke er trådt fuldstændigt i kraft, skulle kunne rette op på situationen. Nogle af 
direktiverne under trin I skulle blive gennemført i løbet af 1997, og de øvrige samt 
direktiverne under trin II i løbet af 1998. 
Litauen er på rette vej hen imod oprettelsen af et forsikringstilsynssystem, der opfylder 
kravene på det frie marked, både med hensyn til forbrugerbeskyttelse, finansielt tilsyn og 
adgang for EF-udlændinge. De tilbageværende hindringer er af praktisk art (flere aktuarer, 
mere erfaring) og finansiel art (behov for større kapitalforsyning til selskaberne), og det 
skulle være muligt at overvinde dem på mellemlang sigt, såfremt de fornødne retlige rammer 
færdiggøres i overensstemmelse med regeringens planer. 
40 
Konklusion 
Inden for bank-, værdipapir- og forsikringsvirksomhed vil den fuldstændige etableringsfrihed 
stadig skulle indføres i de lovgivningsmæssige rammer og gennemføres på behørig vis. Men 
hvis harmoniseringen skrider frem som planlagt og der gennemføres en omstrukturering af 
banksektoren, kan der ikke forudses nogen større vanskeligheder med at opnå fuldstændig 
tilnærmelse til Fællesskabets regelværk vedrørende tjenesteydelser. 
Der kan dog være grund til at udtrykke tvivl om de litauiske myndigheders kapacitet til 
hurtigt at gennemføre det omfattende lovgivningsprogram, de selv har forpligtet sig til at 
fuldføre. Eksemplet med "forsikringsloven", som blev vedtaget i 1996, men endnu ikke er 
trådt fuldstændigt i kraft, er et advarselssignal i den sammenhæng. Der vil skulle gøres en 
indsats for hele den pågældende finanssektor for at opnå overensstemmelse med 
Fællesskabets regelværk på mellemlang sigt. 
- Fri bevægelighed for personer 
Den fri bevægelighed for personer omfatter to begreber, der ikke har samme traktatmæssige 
baggrund. På den ene side vedrører artikel 7 A i første del af traktaten, der omhandler 
"Principperne", oprettelsen af det indre marked og indebærer, at de indre grænser mellem 
medlemsstaterne kan passeres uden kontrol. 
På den anden side giver artikel 8 A i traktatens anden del om unionsborgerskabet enhver 
unionsborger en personlig ret til på visse betingelser at færdes og opholde sig frit på 
medlemsstaternes område. Afskaffelsen af grænsekontroller gælder for alle personer uanset 
nationalitet, da det ellers risikeres, at artikel 7 A mister sin effektive virkning. Mens 
rettighederne i henhold til artikel 8 A gælder i alle medlemsstater, er de rettigheder, der følger 
af artikel 7 A, endnu ikke gennemført fuldstændigt på unionsplan. 
a) Fri bevœve livhed for unionsborgere, etableringsfrihed og gensidig anerkendelse af 
eksamensbeviser og kvalifikationer 
Europaaftalen fastslår, at lovligt beskæftigede arbejdstagere (og deres familier) ikke må 
forskelsbehandles. Den dækker muligheden for at kumulere eller overføre rettigheder i 
forbindelse med social sikring og opmuntrer medlemsstaterne til at indgå bilaterale aftaler 
med Litauen om adgang til arbejdsmarkeder. Fra 1999 vil Associeringsrådet undersøge 
yderligere måder til at forbedre arbejdstageres bevægelighed. 
I hvidbogen omhandles de lovgivningsmæssige krav, der er nødvendige for at sikre en 
harmonisk udvikling på arbejdsmarkedet og samtidig forhindre konkurrencefordrejninger. 
Arbejdstagernes fri bevægelighed er en af de grundlæggende frihedsrettigheder, der 
anerkendes i traktaten; adgangen til visse erhverv (f.eks. i den juridiske sektor eller på 
sundhedsområdet) kan imidlertid afhænge af visse betingelser, bl.a. kvalifikationer, der alt 
efter tilfældet er genstand for samordning eller anvendelse af princippet om gensidig 
anerkendelse. Den fri etableringsret garanteres ligeledes af traktaten og vedrører økonomiske 
aktiviteter, der udøves af fysiske personer, som ikke er lønmodtagere, og af selskaber. 
41 
Det fri bopælsvalg kan ligeledes gøres til genstand for minimumsbetingelser vedrørende 
midler til underhold og dækning af en sygeforsikring, når der ikke udøves en erhvervsmæssig 
aktivitet i det pågældende land. 
Sammendrag 
Udlændinges retlige status i Republikken Litauen er fastlagt i loven om midlertidig 
beskæftigelse af udlændinge samt loven om immigration, der fastsætter indrejsebetingelserne 
for udlændinge, der ønsker at tage fast ophold i landet. 
Udlændinge kan tage ophold i Litauen, hvis de har fået udstedt et visum for en periode på op 
til 90 dage. Udlændinge med særlige arbejdsvisa kan opholde sig i Litauen i en periode på 
højst to år, som kan forlænges. Der kan udstedes permanente opholdstilladelser til personer, 
der har haft litauisk statsborgerskab før 1990 og i øjeblikket opholder sig i landet, og til 
personer, der før 1990 havde fast bopæl og stadig opholder sig i landet. 
Hvad angår gensidig anerkendelse af eksamensbeviser og kvalifikationer, er det i den 
tidsplan, Litauen har fremlagt, forudset at gennemføre trin 1 i hvidbogen inden 1997, trin 2 
inden 1998 og trin 3 inden udgangen af 1998. Den formelle omsættelse af regelværket er 
færdiggjort, men det er nødvendigt at styrke selve gennemførelsen og håndhævelsen. Det vil 
være nødvendigt at oprette supplerende strukturer (organer) til at udstede, attestere og 
modtage eksamensbeviser og certifikater. 
I forbindelse med uddannelse (i de tilfælde, hvor de er koordineret af direktiver) af læger, 
tandlæger, jordemødre, arkitekter, dyrlæger og sygeplejersker synes der at herske 
overensstemmelse med hensyn til grunduddannelsens længde. Hvad angår 
håndhævelsesstrukturer, eksisterer der ministerier, nogle få organer og en række faglige 
sammenslutninger (hovedsagelig fagforeninger). 
Vurdering af den nuværende og den fremtidige situation 
Det vil være nødvendigt, at den litauiske lovgivning forberedes til at behandle EU-borgere på 
lige fod med indenlandske borgere, der arbejder i Litauen. Artikel 37 i Europaaftalen 
indeholder bestemmelser om sådanne foranstaltninger. 
Det er nødvendigt at omsætte lovgivningen inden for bl.a. databeskyttelse med hensyn til 
definition af persondata og adgang til databaser. Selvom der allerede er sket nogle fremskridt, 
vil der skulle gøres en betydelig indsats for at etablere det fornødne grænsekontrolsystem. 
Dette skulle være muligt på mellemlang sigt. 
Hvad angår gensidig anerkendelse af faglige kvalifikationer, vil der skulle gennemføres en 
større styrkelse af de fornødne håndhævelsesstrukturer, hvis disse skal være på plads på 
mellemlang sigt. 
Konklusion 
42 
De nødvendige strukturer på dette område er på plads, men det er dog vanskeligt at vurdere 
deres faktiske virkninger og håndhævelse. Fra en teknisk synsvinkel vil det være muligt på 
mellemlang sigt at tilpasse forskrifterne vedrørende fri bevægelighed for personer. 
b) Afskaffelse af personkontrol ved de indre er ænser 
Den fri bevægelighed i henhold til EF-traktatens artikel 7 A, dvs. afskaffelsen af kontrol af 
alle personer uanset nationalitet ved de indre grænser, er endnu ikke virkeliggjort 
fuldstændigt på unionsplan. Afskaffelsen af personkontrollen afhænger nemlig af, at der 
vedtages et stort antal ledsageforanstaltninger, hvoraf nogle endnu ikke er blevet godkendt og 
gennemført af medlemsstaterne (jf. afsnittet om retlige og indre anliggender). 
Derimod er dette mål nået af et begrænset antal medlemsstater på grundlag af Schengen-
konventionen, der allerede anvendes af syv medlemsstater, mens seks andre forbereder sig på 
at tage den i brug. 
Udkastet til traktat sigter mod at lette virkeliggørelsen af dette mål inden for rammerne af 
Unionen ved at indføre et nyt kapitel om "et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed" 
samt ved at integrere Schengen-regelværket i EU. 
Litauen har givet udtryk for sit ønske om og sin vilje til at opfylde bestemmelserne i 
Schengen-aftalen og deltage i den. Landet er begyndt at forberede dette og har i denne 
forbindelse anmodet om bistand fra medlemsstaterne, navnlig med hensyn til at styrke 
grænsekontrollen. 
Generel evaluering 
1. Litauens fremskridt med hensyn til gennemførelsen af lovgivningen i forbindelse med 
hvidbogen er opsummeret i bilaget. Af tabellen fremgår det, at Litauen pr. 30. juni 1997 
forventer at have gennemført 316 af de 899 direktiver eller forordninger, der er omhandlet i 
hvidbogen, i sin nationale lovgivning. Disse oplysninger vedrører den lovgivning, som 
Litauen allerede mener at have gennemført, eller som anses for forenelig med 
fællesskabsreglerne. Dette indebærer ikke en stillingtagen til teksternes forenelighed, hvorom 
Kommissionen ikke på nuværende tidspunkt kan udtale sig. 
2. Litauen har gjort en række fremskridt for at opnå overensstemmelse med 
lovgivningen på det indre marked. Det har især opnået en betydelig grad af tilpasning til 
fællesskabsreglerne inden for selskabsret, regler for regnskabsaflæggelse, databeskyttelse og 
til en vis grad fri bevægelighed for varer. Størsteparten af foranstaltningerne er ifølge de 
litauiske myndigheders vurdering delvis gennemført, men Kommissionen kan ikke på 
nuværende tidspunkt udtale sig om, hvorvidt de er fuldstændigt forenelige med 
fællesskabsretten. Derimod er der fortsat alvorlige problemer på vigtige områder som 
offentlige indkøb, intellektuel ejendomsret og finansielle tjenesteydelser. 
3. Et af de alvorlige problemer for den videre udvikling vil kunne blive svagheden i 
Litauens offentlige forvaltning, som ikke alene påvirker tempoet for tilnærmelse af 
lovgivning, men også håndhævelsens kvalitet. Der må rejses tilsvarende tvivl om, hvorvidt 
der i adskillige strukturer eksisterer den fornødne kapacitet til at gennemføre lovgivningen for 
det indre marked, men da lovgivningen for størstepartens vedkommende er så ny og 
43 
strukturerne selv i visse tilfælde endnu ikke er oprettet, foreligger der på nuværende tidspunkt 
ikke tilstrækkelige oplysninger til, at der kan foretages en endelig bedømmelse. 
Det bør erindres, at Kommissionen på nuværende tidspunkt endnu ikke kan udtale sig om 
virksomhedernes - og navnlig de små og mellemstore virksomheders - evne til at gennemføre 
Fællesskabets regelværk. 
4. Uafhængigt af de specifikke aspekter i forbindelse med landbruget vil det først være 
muligt at afskaffe kontrollerne ved Unionens indre grænser, når der er sket en tilstrækkelig 
harmonisering af lovgivningerne. 
Dette forudsætter en gensidig tillid, der bl.a. hviler på forvaltningerne på rette niveau (f.eks. 
betydningen af sikkerhedskontroller af visse produkter foretaget på afgangsstedet). Således 
var det kun muligt at skabe et område uden grænser pr. 1. januar 1993 ved at afskaffe alle 
medlemsstaternes formaliteter og kontroller i forbindelse med passage ved 
unionsmedlemsstaternes indbyrdes grænser. Det drejede sig bl.a. om tekniske kontroller (bl.a. 
af varers sikkerhed), veterinære, sanitære, plantesundhedsmæssige, økonomiske og 
kommercielle kontroller (f.eks. bekæmpelse af efterligninger) samt sikkerheds- og 
miljømæssige kontroller (våben, affald osv.). I de fleste tilfælde var afskaffelsen kun mulig 
ved at indføre og iværksætte fællesskabsforanstaltninger, der tillod en harmonisering af 
reglerne for bevægelighed og markedsføring (især vedrørende produktsikkerhed) og evt. 
flytte kontroller og formaliteter, således at de finder sted internt i medlemsstaterne eller på 
deres marked(bl.a. vedrørende moms og punktafgifter, veterinær eller fytosanitær kontrol 
eller indsamling af statistiske oplysninger). En del af Litauens grænse vil blive Unionens ydre 
grænse. Dette vil indebære en styrkelse af grænsekontrollen (jf. afsnittet om told). 
I betragtning af den samlede vurdering, der kan foretages af fremgangen og tempoet i arbejdet 
på de forskellige berørte områder, er det vanskeligt i dag at fastslå, hvornår Litauen vil være i 
stand til at overtage og gennemføre alle de retsakter, der er nødvendige for at afskaffe 
kontrollen ved de indre grænser og overføre denne kontrol til Unionens ydre grænse. 
5. Litauen har allerede vedtaget betydelige dele af regelværket vedrørende det indre 
marked. Kommissionen er imidlertid endnu ikke i stand til at tage stilling til hver enkelt af de 
foranstaltninger, som ifølge Litauen er gennemført. Der er behov for yderligere fremskridt 
bl.a. med hensyn til offentlige indkøb, finansielle tjenesteydelser og intellektuelle 
ejendomsrettigheder. På de fleste områder må håndhævelsen forbedres. Det vil være 
nødvendigt med en stor indsats for at styrke forvaltningen. Hvis der gøres en betydelig 
indsats, bør Litauen på mellemlang sigt kunne vedtage og gennemføre hovedparten af 
lovgivningen vedrørende det indre marked samt gøre de nødvendige fremskridt med hensyn 
til håndhævelsesmekanismerne, så landet kan deltage fuldt ud i det indre marked. 
Konkurrence 
Det Europæiske Fællesskabs konkurrencepolitik bygger på traktatens artikel 3, litra g), der 
fastsætter, at Fællesskabet skal have en ordning, der sikrer, at konkurrencen inden for det 
indre marked ikke fordrejes. De vigtigste anvendelsesområder er anti-trust og statsstøtte. 
44 
Europaaftalerne indeholder bestemmelser om en konkurrenceordning, der skal gælde i 
handelsforbindelserne mellem Fællesskabet og Litauen, og som er baseret på de kriterierne i 
traktatens artikel 85 og 86 (aftaler mellem virksomheder/misbrug af dominerende stilling) og 
artikel 92 og 93 (statsstøtte) og om, at der skal vedtages gennemførelsesbestemmelser på 
disse områder senest tre år efter aftalens ikrafttræden. Den fastsætter desuden, at Litauen skal 
bringe sin lovgivning i overensstemmelse med Fællesskabets på konkurrenceområdet. 
Hvidbogen refererer til den gradvise anvendelse af ovennævnte bestemmelser og 
bestemmelserne i fusionsforordningen (4064/89) og artikel 37 og 90 (monopoler og særlige 
rettigheder). 
Sammendrag 
Konkurrencereglerne for virksomhederne, om hvilke der blev udarbejdet en ny 
konkurrencelov i 1996, er i vid udstrækning på linje med EF-lovgivningen, særlig hvad 
angår procedureaspekterne. Konkurrenceudvalgets beføjelser til at foretage undersøgelser 
svarer til en vis grad til Kommissionens. 
Litauens konkurrencemyndighed (statens konkurrence- og forbrugerbeskyttelseskontor) 
blev oprettet i 1995 under regeringens tilsyn. Det har to hovedaktiviteter: at fremme og 
beskytte konkurrencen og at beskytte forbrugernes rettigheder. 
Der er for nyligt taget væsentlige skridt til at liberalisere tidligere regulerede sektorer. 
Telesektoren er således blevet liberaliseret, hvad angår terminaludstyr, taletelefoni, lukkede 
brugergrupper og bygning og drift af GSM- og satellitsystemer. Jernbanetransport er under 
liberalisering, og energisektoren synes i princippet at være åben for konkurrence, idet der dog 
anvendes en licensordning. 
I nogle sektorer, som f.eks. oliesektoren og drikkevaresektoren, er der behov for flere 
oplysninger til, at det kan vurderes, hvorvidt statsregulering er forenelig med Fællesskabets 
regelværk. 
I 1997 vedtog regeringen en resolution om tilsyn med statsstøtte, hvorved beføjelsen til at 
føre kontrol med statsstøtte overdrages til statens konkurrence- og 
forbrugerbeskyttelseskontor. Resolutionen bygger på Fællesskabets statsstøtteregler. Den 
fastsætter navnlig, at al støtte skal anmeldes til og godkendes af statens konkurrence- og 
forbrugerbeskyttelseskontor, inden den ydes, at kontoret har beføjelse til at indsamle alle de 
nødvendige oplysninger til en vurdering af støttens forenelighed med reglerne, og at kontoret 
har beføjelse til at træffe en negativ beslutning om støtten, samt mulighed for, at sagen 
indbringes for domstolen, hvis beslutningen ikke efterleves. 
Med hensyn til udarbejdelse af en opgørelse over statsstøtte skal der endnu gøres et arbejde. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Som helhed betragtet afspejler bestemmelserne i det litauiske forslag til konkurrencelov 
(1996) i substansen de relevante EF-regler i rimeligt omfang og er orienteret mod EF-
konkurrencereglerne. Processen for tilnærmelse af konkurrencelovgivningen er godt i gang. 
45 
Der bliver i fremtiden behov for uddannelsestiltag og andre former for bistand til 
tilsynsmyndigheden, således at den kan foretage en troværdig kontrol af statsstøtte i Litauen. 
Det væsentlige fremskridt, der er gjort i henseende til lovgivningstilnærmelse på dette område 
med vedtagelsen af regeringens resolution om tilsyn med statsstøtte, hilses velkommen. Dog 
mangler der stadig gennemsigtighed. En umiddelbar prioritet vil være, at der udarbejdes en 
støtteopgørelse efter de metoder, som Kommissionen anvender i sine støtteoversigter. 
Visse støtteforanstaltninger synes at være betinget af eksportresultater, hvilket klart ikke er 
foreneligt med Europaaftalen. Der synes tillige at blive ydet betydelig statsstøtte ved indirekte 
former for statsstøtte, som f.eks. skattelempelser, gældsafskrivning og 
skattebetalingshenstand. Sådanne foranstaltninger udgør driftsstøtte, der kun tillades på meget 
strenge betingelser. På grund af den manglende gennemsigtighed er det hidtil uklart, om 
betingelserne for ydelse af driftsstøtte er opfyldt. 
I Litauen findes der et statsligt handelsmonopol for alkoholholdige drikkevarer, 
tobaksprodukter, sukker, metal og metalskrot. Licenskravene for produktion, distribution og 
import for alle disse statsmonopoler vil skulle tages under undersøgelse, da de giver 
anledning til tvivl med hensyn til deres forenelighed med konkurrencereglerne efter traktatens 
artikel 37. 
Licenser til køb og salg af kobber og andre non-ferrometaller indrømmes kun virksomheder, 
der er registreret i Litauen. De eksklusive rettigheder til køb af specifikke typer non-
ferrometaller og metalskrot giver anledning til problemer i forbindelse med traktatens artikel 
37 og 90, stk. 1, samt artikel 66 og bestemmelserne om den frie bevægelighed for varer i 
Europaaftalen. 
Foruden vedtagelse af lovgivning, der ligger tilstrækkelig nær EU's, kræves det til en 
troværdig håndhævelse af konkurrencelovgivningen, at der etableres velfungerende anti­
trust- og statsstøttetilsynsmyndigheder. Det forudsætter tillige, at retssystemet, den offentlige 
forvaltning og de relevante økonomiske beslutningstagere har en tilstrækkelig forståelse af 
konkurrencelovgivningen og -politikken. 
Konklusion 
På området anti-trust er der sket væsentlige fremskridt i retning af opfyldelse af kravene om 
lovgivningstilnærmelse. Konkurrencemyndigheden har behov for yderligere støtte til at 
udføre sine hverv og til at sikre en bred information af de berørte operatører på markedet. 
Hvad angår statsstøtte mangler der gennemsigtighed, og det bør være en prioritet, at der 
udarbejdes en støtteopgørelse over al støtte, der ydes af statslige, regionale eller lokale 
myndigheder eller med statslige midler. Der vil blive behov for en betydelig indsats på 
mellemlang sigt for at opfylde kravet om gennemsigtighed. Det bliver nødvendigt med et 
nært samarbejde med Kommissionen på dette felt. 
Det lader desuden til, at der i visse sektorer findes eksklusive eller særlige rettigheder, der 
ikke er forenelige med Fællesskabets regelværk. Dette problem skal angribes i nær fremtid. 
3.2 Innovation 
46 
Informationssamfundet 
Nuværende situation 
Kombinationen af informationsteknologi og telekommunikation kan få store økonomiske og 
samfundsmæssige virkninger. I Litauen negligeredes disse muligheder før 1990, men det var 
ikke tilfældet for uddannelse i almindelighed, og man var i høj grad opmærksom på 
betydningen af dem. Et resultat heraf var etableringen af et ministerium for kommunikation 
og informatik, det eneste i Europa. Der findes ikke tal for handlen med 
informationsteknologi, men der siges at være tre pc'cr pr. 100 indbyggere, hvoraf 20% er 
tilsluttet kommunikationsnet. Alligevel tyder det tal for værtscomputere på Internet, der har 
kunnet registreres, (kun 0,5 pr. 1000 indbyggere) - et tal kan tages som et relativt mål for, 
hvor langt udviklingen frem mod informationssamfundet er kommet - på at litauerne stadig 
har til gode at opdage Internet i større tal. Telefonnettets underudviklede tilstand vil 
sandsynligvis være en hæmsko for informationssamfundets udvikling i adskillige år 
fremover. 
Konklusion 
Telefonnettets underudviklede tilstand vil sandsynligvis fortsat være en hæmsko for 
informationssamfundets udvikling, medmindre den økonomiske vækst og investeringerne i 
telekommunikation stiger kraftigt. 
Uddannelse, erhvervsuddannelse og ungdomsanliggender 
I EF-traktatens artikel 126 og 127 hedder det, at Fællesskabet bidrager til udviklingen af et 
højt uddannelsesniveau og iværksætter en erhvervsuddannelsespolitik, hvis mål er at udvikle 
den europæiske dimension på uddannelsesområdet, at lette tilpasningen til den industrielle 
udvikling og at fremme arbejdsmarkedets fleksibilitet ved hjælp af erhvervsuddannelsestiltag. 
Europaaftalen rummer bestemmelser om samarbejde med henblik på at højne 
uddannelsesniveauet og forbedre de erhvervsuddannelsesmæssige kvalifikationer. Hvidbogen 
rummer ingen foranstaltninger på dette område. 
Sammendrag 
Litauens udgifter til uddannelse andrager 5,5% af BNP og de udgør 22,8% af statsbudgettet. 
Der er 2 380 skoler i Litauen med 537 000 skolelever og 47 000 lærere. På universitetsplan er 
der 15 videregående uddannelsesinstitutioner med 54 000 studerende. 
Den litauiske regering lægger megen stor vægt på en reform af uddannelsessystemet og har 
gennemført lovgivningstiltag i henholdsvis 1991 og 1993. De vedtagne reformer er nu ved at 
blive gennemført; de indebærer, at hovedvægten lægges på læreruddannelse, nyt 
undervisningsmateriale og kvalitetsstyring, og for de videregående uddannelsers 
vedkommende indføres der undervisningsmetoder, der kan sammenlignes med dem, der 
anvendes inden for andre europæiske uddannelsessystemer. 
47 
Erhvervsuddannelserne er midt i en overgangsfase. Der er ved at blive udarbejdet et 
lovudkast om erhvervsuddannelse og et udkast til en grundlæggende ordning for 
erhvervsuddannelse og -vejledning for voksne. 
TEMPUS-programmet har bidraget til opfyldelsen af målene for en reform af de højere 
uddannelser og skabt grundlag for et samarbejde med videregående uddannelsesinstitutioner i 
EU. 
Ca. 16,2% af Litauens samlede befolkning tilhører aldersgruppen mellem 15 og 25 år (den 
aldersgruppe, der kan komme i betragtning i forbindelse med Ungdom for Europa­
programmet). En række litauiske ungdomsorganisationer har siden 1995 deltaget i 
europæiske ungdomsaktiviteter inden for rammerne af Ungdom for Europa, som et første 
skridt på vejen til Litauens deltagelse i dette program. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Et af de væsentligste elementer i Litauens tiltrædelsesproces er tilvejebringelsen af en solid 
uddannelsesmæssig baggrund. De institutionelle reformer og udarbejdelsen af nye læseplaner 
vil kunne støtte uddannelsen på de erhvervsfaglige områder, som kan yde et direkte bidrag til 
tiltrædelsen. Udviklingen af europæiske studier, indførelsen af nye uddannelser og 
studieprogrammer inden for de regulerede erhverv, anvendelsen af moderne teknologi og 
indførelse af kvalitetsstyringssystemer er de udfordringer, som det litauiske 
uddannelsessystem netop nu er stillet over for. 
Der er gjort betydelige forsøg på at reformere erhvervsuddannelsessystemet. Der er et stort 
behov for at udvikle et system til sikring af kvalitet med hensyn til den pædagogiske standard 
og med hensyn til styring og forvaltning af selve erhvervsuddanelsessystemet. Et andet 
problem er mangelen på et retsgrundlag for erhvervsuddannelsespolitikken. Der er et 
presserende behov for en endelig vedtagelse af det foreliggende forslag til 
erhvervsuddannnel seslo v. 
Litauens deltagelse i Fællesskabets programmer vedrørende uddannelse og 
ungdomsanliggender (Socrates, Leonardo da Vinci, Ungdom for Europa) vil få en positiv 
indvirkning på de involverede personer og vil være en god forberedelse til landets integrering 
i EU. 
Konklusion 
Set i et tiltrædelsesperspektiv forventes der ikke at opstå større problemer på disse områder. 
Forskning og teknologisk udvikling 
I Fællesskabet sigter forskning og teknologisk udvikling, som fastsat i traktaten og i 
rammeprogrammet, på at fremme den europæiske industris konkurrenceevne, øge 
livskvaliteten samt fremme bæredygtig udvikling, miljøbeskyttelse og andre 
fællesskabspolitikker. 
48 
Tillægsprotokollen til Europaaftalen åbner mulighed for samarbejde på dette område, navnlig 
gennem deltagelse i rammeprogrammet. Hvidbogen omfatter ingen direkte foranstaltninger 
på dette område. 
Sammendrag 
For øjeblikket bærer undervisnings- og forskningsministeriet det fulde ansvar for 
forskningsaktiviteterne i Litauen. Midlerne tildeles direkte til forskningsinstitutterne af 
regeringen på grundlag af henstillingen fra undervisnings- og forskningsministeriet og 
Litauens forskningsråd. 
Efter den genoprettede uafhængighed har de vigtigste ændringer i organisationen af denne 
sektor været overførslen af de store institutter fra det litauiske videnskabelige akademi til 
undervisnings- og forskningsministeriet samt oprettelsen af Litauens forskningsråd. Hverken 
institutternes karakter eller deres finansieringsmetoder er ændret fundamentalt. 
De aktuelle udgifter til forskning svarer til omkring 0,5% af BNP. 
Hidtil har det erklærede mål for forskningspolitikken været at bevare den litauiske forsknings 
operationspotentiale og imødekomme behovene i landets økonomi og kultur. Regeringen er 
endnu ikke nået til enighed om en strategi. I begyndelsen af 1997 blev der nedsat en 
kommission med henblik på omstrukturering af denne sektor. 
De nationale prioriteter er grundforskning og anvendt forskning inden for litauisk sprog, 
kultur, historie og natur; forskning af højt internationalt niveau og forskning involveret i 
internationale forskningsprogrammer; anvendt forskning, som er nødvendig for at 
gennemføre statens programmer for udviklingen af Litauens økonomi, kultur, sociale sfære, 
offentlig sundhedspleje og miljøbeskyttelse. 
Regelmæssigt samarbejde med Det Europæiske Fællesskab indledtes i 1992 med det tredje 
rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling. Hidtil har samarbejdet navnlig været 
koncentreret i COPERNICUS (Specific Programme for Cooperation with CECs and NIS -
særprogram for samarbejde med de central- og østeuropæiske lande og de nye uafhængige 
stater) og er deltagelsen i det fjerde rammeprogram forholdsvis lav. 
Siden 1997 er statistikkerne om ITU forenelige med normerne i OECD 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Litauen har en række gode og selv fremragende forskningsinstitutioner og individuelle 
forskere, også efter internationale normer. Der er imidlertid behov for yderligere ændringer i 
retning af omorganisering af institutioner og erstatning af central finansiering med 
konkurrencebaserede meritdrevne systemer. 
Litauen har for nylig erklæret, at det er interesseret i en eller anden form for associering med 
det femte rammeprogram. 
49 
Konklusion 
Med henblik på tiltrædelse forventes der ikke større problemer på dette område. Tiltrædelse 
vil være til gensidig fordel. 
Telekommunikation 
Målsætningerne for EU's telekommunikationspolitik er at afskaffe hindringerne for, at 
enhedsmarkedet for teleudstyr, -tjenester og -net kan fungere effektivt, at åbne tredjelandes 
markeder for virksomheder fra EU og at sikre, at privatpersoner og virksomheder overalt i EU 
har adgang til moderne teletjenester. Målene nås gennem harmonisering af standarder og 
vilkår for udbud af tjenester, liberalisering af markederne for terminaludstyr, tjenesteydelser 
og net samt vedtagelse af de nødvendige forskrifter. De direktiver og politikker, der skal til, 
er på plads, men liberaliseringen af offentlig taletelefoni og den tilhørende infrastruktur 
udsættes et år eller to ud over 1998 i visse medlemsstater. 
Europaaftalen omfatter samarbejde om at forbedre standarder og praksis med henblik på en 
tilnærmelse til EU-niveauet inden for post- og teletjenester, standardisering, regulerings-
politik og modernisering af infrastruktur. Hvidbogen fokuserer på tilnærmelse af lovgivning, 
net og tjenester, efterfulgt af yderligere tiltag til en gradvis liberalisering af sektoren. 
Sammendrag 
I 1991 blev der vedtaget en ny lov om telekommunikation, hvorved driftsselskaberne blev 
oprettet under ministeriet for kommunikation og informationsteknologi. I 1995 ophævede en 
ny lov det monopol, som den nationale operatør, Lietuvos Telekomas (LT), havde, og gjorde 
det muligt for regeringen at godkende andre selskaber. Der er mindst to mobiltelefon­
selskaber på markedet, som driver net baseret på den fælleseuropæiske standard, GSM. 
Ministeriet er den formelle myndighed, men i praksis kontrollerer det LT og styrer 
hovedparten af sektoren gennem sine aktionærrettigheder. 
LT havde ved udgangen af 1996 øget dækningsgraden for telefoni til 25,4 pr. 100 indbyggere. 
Ifølge regeringens plan (som blev revideret i 1996) er det målet at afskaffe ventelisten og nå 
op på 32,2 tilslutninger pr. 100 indbyggere inden år 2000. Digital tilslutning baseret på den 
fælleseuropæiske ISDN-standard forventes ikke indført før år 2000. Den nationale 
postoperatør har eneret på udbringning af breve og udbetaling af pensioner. Sektoren er 
reguleret af kommunikationsloven af 1995. Staten subsidierer det litauiske postselskab for at 
dække underskuddet på brev- og pakketjenester. Omstruktureringen af sektoren er endnu ikke 
særlig fremskreden. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Uberqliseringsgraa' 
Selv om Litauen har gennemført en vis liberalisering af telesektoren, hvor det 
statskontrollerede selskab, der driver del offentlige net, (LT) har fået frataget sit tidligere 
monopol, og hvor mange selskaber udbyder en række forskellige tjenester, har operatøren af 
det offentlige net stadig ingen effektiv konkurrence. Ud over det offentlige net er markedet 
50 
for infrastrukturer blevet liberaliseret. F.eks. må der udbydes teletjenester via kabel-tv-net og 
andre infrastrukturer. Markedet for tjenesteydelser er også liberaliseret, og der er tre 
konkurrerende mobiltjenesteoperatører (herunder én GSM), 50 private kabel-tv-operatører og 
32 operatører af personsøgetjenester. Data- og satellitkommunikationsmarkederne er åbnet 
for konkurrence. Selv om operatører af teletjenester har en lovfæstet ret til samtrafik med det 
offentlige net, udgør de vilkår, som LT har fastsat, i praksis en effektiv barriere for samtrafik. 
Regeringen har til hensigt at privatisere LT inden år 2000. 
Tilnærmelse til EU-lovgivningen 
I 1991 blev der vedtaget lovrammer for telesektoren, og et nyt ministerium for 
kommunikation og informationsteknologi blev oprettet. I december 1995 blev der vedtaget 
yderligere lovgivning om telekommunikation, der omfatter liberalisering af visse 
teletjenester, og ifølge hvilken der kræves tilladelse til at udbyde sådanne tjenester på litauisk 
område. 
Som forberedelse på privatiseringen af LT inden år 2000, er kommunikations- og informa­
tionsteknologiministeriet ved at planlægge ny lovgivning for 1998. Den nye telekommuni­
kationslov vil indeholde de retlige rammer, som LT skal fungere under. Indholdet, der 
foreløbig er ukendt, og graden af gennemførelse vil afgøre, hvor hurtigt Litauen får bragt 
lovgivningen i overensstemmelse med EU's. For at opfylde kravene i EU-lovgivningen skal 
den nye lov sikre, at myndighedsorganerne er effektivt adskilt fra driftsorganerne, og der skal 
være bestemmelser til sikring af samtrafik og forsyningspligtydelser. Selv om der hidtil er 
gjort gode fremskridt, er det tvivlsomt, om der er tilstrækkelig administrativ kapacitet til at 
gennemføre og håndhæve den lovgivning, der endnu mangler for at nå op på EU-niveau. 
Infrastruktur 
Ved udgangen af 1996 havde LT øget dækningsgraden for telefoni til 26,8 pr. 100 indbyggere 
(i forhold til 22 pr. 100 indbyggere i 1992), men ventetiden på en ny abonnenttilslutning er 
stadig ca. to år. Omkring 80% af de lokale centraler består af elektromekanisk udstyr af 
russisk konstruktion, der står over for en dyr modernisering eller udskiftning i forbindelse 
med takstudligningen. 
Regeringens plan (som ændret i 1996) sigter mod at afskaffe ventelisterne og at nå op på 32,2 
tilslutninger pr. 100 indbyggere inden år 2000. Ca. 5% af nettet var digitaliseret i 1995 
(sammenlignet med det nuværende gennemsnit på 62,4% for Portugal, Grækenland og 
Irland). Inden udgangen af 1997 vil lyslederkabler give mulighed for 
højhastighedskommunikation med alle Litauens naboer. LT har købt små digitale centraler, 
der er konstrueret og fremstillet lokalt af selskabet Sigma, samt digitalt udstyr fra EU i 
begrænset mængde. Digital tilslutning baseret på den fælleseuropæiske ISDN-standard 
forventes ikke indført før år 2000. 
I betragtning af, at operatøren af det offentlige net ikke er særlig konkurrencedygtig, bliver 
det vanskeligt at sikre de nødvendige investeringer, også selv om man tager højde for 
privatiseringen af LT. 
Sektorens konkurrenceevne 
51 
Vurderet ud fra det aktuelle BNP pr. capita, målt i købekraft, kan indtægten pr. telefonlinje 
(ca. 86 ECU i 1995) ikke øges tilstrækkeligt til at finansiere moderniseringen af et net af LT's 
nuværende størrelse. Produktiviteten, målt i antal ansatte pr. 1000 linjer (10,6) er lav i forhold 
til gennemsnittet for Portugal, Grækenland og Irland på 6,2. Takstsystemet har stor 
skævheder, der skyldes kravet om at holde prisen på lokale tjenester på et overkommeligt 
niveau. Litauen har nok overtaget flere linjer fra fortiden, end landet har råd til at 
modernisere. Uden en væsentlig økonomisk vækst og omfattende yderligere investeringer 
kommer vi et godt stykke på den anden side af år 2000, før der overalt er adgang til en 
moderne telefontjeneste, og det vil vare endnu flere år, før dækningsgraden når op på 
niveauet i EU. 
Ifølge LT's strategiplan for år 2005 skal nettet til den tid være fuldt digitaliseret, og 
dækningsgraden skal være oppe på 40 tilslutninger pr. 100 indbyggere. Det skønnes, at det vil 
koste ca. 400 mio. ECU (ca. 1% af BNP for perioden) at gennemføre planen. 
Konklusion 
Hvis den nuværende indsats fortsætter, er der udsigt til at Litauen vil kunne opfylde kravene i 
EU-lovgivningen på telekommunikationsområdet. Operatøren af det offentlige net må øge 
konkurrenceevnen for at tiltrække de investeringer, der er nødvendige for at gennemføre 
moderniseringen og ruste sig til konkurrencevilkår. 
Den audiovisuelle sektor 
Formålet med den gældende fællesskabsret vedrørende av-sektoren er, som led i det indre 
marked, at sikre adgangen til og den frie bevægelighed for audiovisuelle tjenester inden for 
EU samt at fremme den europæiske programindustri. Direktivet om "fjernsyn uden grænser", 
som finder anvendelse på alle tv-radiospredningsorganer, uanset transmissionsmåden 
(jordbaseret, satellit, kabel), og uanset om organerne er private eller offentlige, omfatter den 
pågældende fællesskabsret og fastslår de grundlæggende regler for transnational tv-
radiospredning. Hovedformålene er: at sikre den frie bevægelighed for tv-programmer i 
medlemsstaterne, at fremme produktionen og distributionen af europæiske audiovisuelle 
produktioner (gennem bestemmelser om, at et vist minimum af sendetiden skal være 
forbeholdt europæiske produktioner og programmer produceret af uafhængige producenter), 
at fastsætte grundlæggende normer for tv-reklame samt at sikre beskyttelsen af mindreårige 
og retten til berigtigelse. 
Europa-aftalen omhandler samarbejde om fremme og modernisering af den audiovisuelle 
industri og harmonisering af lovgivningsmæssige aspekter af den audiovisuelle politik. 
Direktiverne om "fjernsyn uden grænser" er en fase I-foranstaltning i hvidbogen. 
Sammendrag 
Der er kun begrænsede oplysninger til rådighed om situationen i Litauen på dette område. 
52 
Lovgrundlaget for av-sektoren udgøres af loven fra 1990 om presse og massemedier, loven 
fra 1995 om kommunikation og loven om tildeling af tilladelser til post- og 
telekommunikationsydelser. 
Det største tv-radiospredningsorgan er Litauens statslige radio- og tv-selskab (LRT), men der 
er også mange private kanaler. 
Der yders statsstøtte til LRT for at fremme den nationale filmproduktion og -distribution. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Av-sektoren i Litauen forsøger at genetablere sig efter store omvæltninger i de senere år, og 
den er præget af hurtig vækst og stadig forandring. Sektorens mulighed for reelt at overholde 
fællesskabsretten afhænger af, om programindustriens kapacitet forbedres, således at den kan 
imødegå de store udfordringer, som en lovgivningsmæssig ramme indebærer. 
Selv om der mangler oplysninger om Litauens av-lovgivning, viser undersøgelsen af de 
oplysninger, der er adgang til, et betydeligt antal mangler, herunder vedrørende 
modtagefrihed, jurisdiktion, fremme af europæiske værker, regler for reklame og 
sponsorvirksomhed, beskyttelse af mindreårige og ret til berigtigelse. 
En række udkast til lovgivning om multimedier og tv-radiospredning er i øjeblikket under 
behandling i Litauens parlament. Virkningen af denne lovgivning må fastslås senere. 
Udsigterne for tilpasningen til den gældende fællesskabsret er derfor usikre. 
Konklusion 
Det er nødvendigt med mere omfattende information om, hvorledes den lovgivningsmæssige 
situation udvikler sig. Men forudsat, at de nødvendige lovgivningsmæssige foranstaltninger 
indføres tilstrækkelig hurtigt og ledsages af den nødvendige strukturtilpasning inden for 
industrien, vil det med rimelighed kunne forventes, at Litauen på mellemlang vil kunne 
opfylde EF-kravene inden for den audiovisuelle sektor. 
3.3. Økonomiske of fiskale anliggender 
Økonomisk og monetær union 
På det tidspunkt, hvor Litauen tiltræder, vil ØMU'en være gået ind i tredje fase. Dette vil 
medføre betydelige ændringer for samtlige medlemsstater, herunder dem, der ikke deltager i 
euro-zonen. Alle medlemsstater , også de nye, vil komme til at deltage fuldt ud i Den 
Økonomiske og Monetære Union. Deres økonomiske politik vil være et anliggende af fælles 
interesse, og de vil blive inddraget i samordningen af den økonomiske politik (nationale 
konvergensprogrammer, overordnede økonomiske retningslinjer, multilateral overvågning, 
procedure i tilfælde af for stort underskud). De skal overholde stabilitets- og vækstpagten, må 
ikke direkte lade deres centralbank finansiere offentlige underskud eller give offentlige 
myndigheder privilegeret adgang til finansieringsinstitutter, og de skal have gennemført 
liberaliseringen af kapitalbevægelser. 
53 
Tiltrædelsen indebærer et snævrere samarbejde med EU om monetære spørgsmål og 
valutakurser. Dette vil kræve strukturreformer til styrkelse af den monetære politik og 
valutakurspolitikken. Medlemsstater, der ikke deltager i euro-zonen, skal være i stand til at 
føre en selvstændig monetær politik og i begrænset omfang deltage i Det Europæiske System 
af Centralbanker (ESCB). Deres centralbanker skal være uafhængige, og deres vigtigste mål 
skal være at sikre prisstabilitet. Den monetære politik skal gennemføres ved hjælp af 
markedsbaserede instrumenter og fungere effektivt i den forstand, at dens impulser hurtigt får 
virkning for økonomien. Derfor skal reformpolitikken videreføres med henblik på at 
eliminere de faktorer, der hindrer en effektiv monetær politik, f.eks. utilstrækkelig 
konkurrence i banksektoren, utilstrækkelig udvikling af de finansielle markeder og problemet 
med "dårlige lån" inden for banksektoren. Endelig skal samtlige medlemsstater behandle 
deres valutakurspolitik som et anliggende af fælles interesse og være i stand til at stabilisere 
deres vekselkurser ved hjælp af en mekanisme, som der endnu ikke er truffet afgørelse om. 
Da medlemskab af Den Europæiske Union indebærer accept af, at målet er at etablere 
ØMU'en, skal Litauen på længere sigt opfylde konvergenskriterierne, selv om det ikke 
nødvendigvis vil blive krævet ved tiltrædelsen. Selv om opfyldelse af konvergenskriterierne 
ikke er en forudsætning for EU-medlemskab, vil disse fortsat være vigtige referencepunkter 
for en stabilitetsorienteret makroøkonomisk politik, og de skal derfor fra et vist tidspunkt 
permanent være opfyldt af alle nye medlemsstater. Det er derfor af afgørende betydning, at 
der med held gennemføres systemændringer og markedsorienterede strukturreformer. 
Litauens økonomiske situation og de hidtil opnåede fremskridt er analyseret i tidligere 
kapitler af denne udtalelse. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Litauens Centralbank er formelt uafhængig af regeringen, når man ser på proceduren for 
udpegning af centralbankchefen og gennemførelsen af den monetære politik. Bankens 
officielle mål er at sikre den nationale valutas stabilitet. Loven om centralbanken forbyder 
ikke udtrykkeligt finansiering af budgetunderskuddet. Litauen indførte i april 1994 et 
valutaråd, og gennemførelsen af den monetære politik begrænses i høj grad af de 
valutareserver, der figurerer på centralbankens balance. Valutarådets virke giver kun meget 
begrænsede muligheder for at føre en uafhængig monetær politik, og det samme gælder 
centralbankens finansiering af budgetunderskud. 
Litauen er altid gået ind for et valutaråd af den "hårde" type, hvor indenlandske forpligtelser 
er mere end fuldt dækket af udenlandske aktiver i bankens værdipapirbeholdning. Denne 
strategi har givet banken en vis manøvremargen, som den brugte under bankkrisen i 
december 1995. Sektoren er ved at komme sig efter krisen: de fleste banker kunne notere 
gode resultater i 1996 og formåede at forbedre kvaliteten af deres låneportefølje. Regeringen 
viderefører aktivt sin trefløjede politik baseret på en styrkelse af de lovmæssige rammer, en 
hurtig sanering af kriseramte bankers balance og senere hen privatisering. To af de tre største 
statsejede banker forventes privatiseret inden udgangen af september, og lånerestriktionerne 
for den tredje af bankerne er blevet ophævet. Man er muligvis ved at nærme sig en endelig 
løsning for de to private banker, hvis insolvens udløste krisen i december 1995. Det 
finansielle system er dog stadig ikke helt kommet sig over eftervirkningerne. Virkningerne af 
de nye bestemmelsers faktiske gennemførelse er endnu ikke blevet undersøgt, og der er endnu 
54 
ikke sket nogen udskillelse af datterselskaber. Som det fremgår af den faldende realværdi af 
indlån og lån i løbet af 1996, er der endnu ikke genskabt fuld tillid blandt investorerne. 
Valutakursen ligger fast (i forhold til USD) som krævet af valutarådet. Der har ikke været 
nogen væsentlig uro på valutamarkedet, og centralbanken var i stand til at reagere på 1995-
bankkrisen ved at hæve den indenlandske rente og bevare kurstilknytningens troværdighed. 
Litauen har planlagt, at valutarådet gradvis skal opgives i løbet af de kommende to år, og at 
kursen skal knyttes til USD, inden man eventuelt går over til en smidigere valutakursordning. 
Centralbanken vil derfor gradvis komme til at udføre en moderne centralbanks traditionelle 
funktioner. Til den tid vil spørgsmålet om centralbankens uafhængighed, den monetære 
politiks evne til at stabilisere priser og opretholde en stabil valutakurs blive relevante. 
Konklusion 
Det er endnu for tidligt at udtale sig om, hvorvidt Litauen på tiltrædelsestidspunktet vil være i 
stand til at deltage i euro-zonen. Det vil afhænge af, hvorvidt landet får held med 
strukturændringerne, så det kan opfylde og til stadighed overholde konvergenskriterierne, 
hvilket imidlertid ikke er en forudsætning for tiltrædelse. 
Litauens deltagelse i ØMU'ens tredje fase som ikke-medlem af euro-zonen vil stadig give 
problemer på mellemlang sigt. Under overgangen fra et valutaråd til etableringen af en 
moderne centralbank vil det være nødvendigt, at lovgivningen om den monetære politik og 
skattepolitikken gøres fuldt ud forenelig med EF-reglerne. Det er især vigtigt, at det 
finansielle system fuldstændig kommer sig efter krisen. Det vil have stor indflydelse på 
centralbankens evne til fremover at føre en effektiv monetær politik baseret på indirekte 
instrumenter. 
Beskatning 
Den gældende fællesskabsret om direkte beskatning berører hovedsagelig enkelte sider af 
selskabsskatten og kapitaltilførselsafgiften, mens de fire friheder i EF-traktaten har en mere 
omfattende indvirkning på medlemsstaternes afgiftssystemer. 
Den gældende fællesskabsret på området indirekte beskatning består først og fremmest af 
harmoniseret lovgivning om moms og forbrugsafgifter. Dette omfatter anvendelse af en ikke-
kumulativ generel forbrugsafgift (moms), som opkræves i alle led af produktionen og 
distributionen af varer og tjenesteydelser. Det betyder ens beskatning af indenlandske og 
udenlandske (import-)transaktioner. Den gældende fællesskabsret på momsområdet omfatter 
også overgangsordninger for beskatning af transaktioner mellem afgiftspligtige inden for EU. 
Hvad angår forbrugsafgifter omfatter den gældende fællesskabsret harmoniserede 
beskatningsstrukturer og minimumsafgifter sammen med fælles regler om opbevaring og 
transport af varer, der er pålagt harmoniserede afgifter (herunder afgiftsoplag). Som resultat 
af gennemførelsen af det indre marked blev enhver form for fiskal kontrol ved Fællesskabets 
indre grænser afskaffet i januar 1993. 
55 
Den gensidige bistand mellem medlemsstaternes afgiftsmyndigheder er et vigtigt element i 
det administrative samarbejde i det indre marked. De pågældende direktiver dækker både 
direkte og indirekte beskatning. 
Europaaftalerne indeholder bestemmelser om tilnærmelse af lovgivningerne om indirekte 
beskatning. 
Hvidbogen indeholder i etape I de foranstaltninger, der udgør hovedkravene i 
fællesskabsretten om indirekte beskatning (hovedsagelig de foranstaltninger, der blev 
iværksat i Fællesskabet indtil 1993), og i etape II de foranstaltninger, som der derudover er 
behov for til gennemførelse af den gældende fællesskabsret om indirekte beskatning fuldt ud. 
Sammendrag 
Direkte beskatning 
De to direktiver om selskabsbeskatning og konventionen om voldgiftslovgivning indeholder 
et system, der hviler på gensidighed. Pr. definition kan det derfor ikke forventes, at der 
indføres bestemmelser herom inden tiltrædelsen. 
Indirekte beskatning 
De samlede indbetalinger af moms og forbrugsafgifter til den litauiske stats budget var ca. 
34% i moms i 1995 og ca. 14% i forbrugsafgifter i 1996. Der foreligger i øjeblikket ikke 
nyere statistikker med tendenser for disse tal. 
Moms 
Det gældende litauiske momssystem blev indført i maj 1994. Litauen anvender kun én 
momssats på 18%, som pålægges alle afgiftspligtige transaktioner, herunder importerede 
varer. 
Visse former for virksomhed er momsfrie uden fradragsret for den indgående moms. Denne 
fritagelse vedrører hovedsagelig aktiviteter i offentlighedens interesse, finansielle 
tjenesteydelser og forsikringsydelser. Afgiftspligtige har ret til at fradrage moms på deres 
indkøb af varer og tjenesteydelser i erhvervsøjemed. Imidlertid indeholder den litauiske 
momslov ingen bestemmelser om momsrefusion til afgiftspligtige uden fast forretningssted i 
landet. 
Litauen anvender særlige momsordninger for mindre landbrugere og for omsætning af brugte 
varer. 
Forbrugsafgifter 
Siden april 1997 har Litauen praktiseret en ny række forbrugsafgifter, og det er tanken, at de 
skal kunne opfylde EU's krav. Afgifterne blev forhøjet for tobak, alkohol og olieprodukter. 
Der anvendes de samme afgiftssatser for importerede og for indenlandske varer. 
Gensidig histand 
56 
Afgiftsmyndighederne har endnu ikke skullet indføre systemet til gensidig bistand over for 
afgiftsmyndighederne i EU-medlemsstaterne, da den gensidige bistand først vil træde i kraft 
ved tiltrædelsen. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Moms. 
Det gældende momssystem i Litauen er baseret på hovedprincipperne i Fællesskabets 
momslovgivning, men er meget generelt og anvendes inkonsekvent. 
Det litauiske momsfritagelsessystem afviger i høj grad fra fællesskabslovgivningen, både 
med hensyn til anvendelsesområde og indhold. Da Litauen ikke anvender 
momsrefusionsordninger for ikke-registrerede udenlandske afgiftspligtige, udgør momsen en 
yderligere omkostning for disse erhvervsdrivende. 
Litauens medlemsskab af EU ville kræve betydelige tilpasninger for at bringe 
momslovgivningen i overensstemmelse med kravene i den gældende fællesskabsret, både 
med hensyn til de almindelige bestemmelser i Fællesskabets momslovgivning og med hensyn 
til det afgiftssystem, der er behov for i et fællesskab uden kontrol ved de indre grænser. 
Litauens strategi til gennemførelse af henstillingerne i hvidbogen vedrørende moms går kun 
ud på at iværksætte momsrefusionsordninger for turister og afgiftspligtige uden fast 
forretningssted i Litauen. 
Forbrugsafgifter 
Der er fortsat uoverensstemmelser mellem det litauiske forbrugsafgiftssystem og EF's krav. 
Der findes ikke noget system til suspension af forbrugsafgifterne, når varer transporteres 
mellem godkendte afgiftsoplag uden betaling af afgift. Desuden skal registreringen af 
erhvervsdrivende i afgiftsøjemed revideres. 
I tilfælde af Litauens tiltrædelse af EU kunne varer, der ikke falder ind under Fællesskabets 
harmoniserede forbrugsafgifter, fortsat pålægges forbrugsafgifter, medmindre det ville 
medføre grænseoverskridende formaliteter i samhandelen mellem medlemsstaterne, og på 
betingelse af, at de er i overensstemmelse med principperne om ikke-forskelsbehandling 
mellem indenlandske produkter og produkter fra andre medlemsstater. 
For at sikre en korrekt anvendelse af Fællesskabets afgiftslovgivning er det af væsentlig 
betydning, at Litauen indfører et afgiftsoplagssystem baseret på Fællesskabets model så snart 
som muligt, udbygger kontrolforanstaltningerne og tilpasser afgiftssatsernes strukturer og 
niveau på en sådan måde, at de er i overensstemmelse med Fællesskabets krav. 
Den litauiske strategi til gennemførelse af henstillingerne i hvidbogen indeholder ingen klar 
og detaljeret tidsplan for kommende tilpasninger af den litauiske lovgivning om 
forbrugsafgifter. Det kortsigtede mål er den gradvise tilpasning af forbrugsafgifterne til EF's 
minimumssatser. Der er dog ingen planer om en fuld harmonisering af lovgivningen. 
57 
Gensidig bistand 
Ved tiltrædelsen skal der også iværksættes hensigtsmæssige ordninger for det administrative 
samarbejde og den gensidige bistand mellem medlemsstaterne. Disse krav er af væsentlig 
betydning for det indre markeds funktion. 
Konklusion 
Den gældende fællesskabsret på området direkte beskatning synes ikke at volde større 
vanskeligheder. 
Selv om der er sket nogle fremskridt på området indirekte beskatning, skal der fortsat gøres 
en betydelig indsats, hvis Litauen på mellemlang sigt skal kunne opfylde kravene i den 
gældende fællesskabsret på områderne moms og forbrugsafgifter. 
Det skulle være muligt for Litauen at være med i den gensidige bistand, når 
afgiftsmyndighederne har opnået den nødvendige ekspertise på området. 
Statistik 
Hovedprincipperne i Fællesskabets regelværk vedrører objektivitet, pålidelighed, 
gennemsigtighed, fortrolighed (af de enkelte oplysninger) og udbredelse af statistikker. 
Desuden findes der et vigtigt sæt principper og praksis vedrørende anvendelse af europæiske 
og internationale klassifikationer, nationalregnskabssystemer, virksomhedsregistre og 
forskellige kategorier af statistikker. 
Europaaftalerne omfatter bestemmelser om samarbejde om udvikling af effektive og 
pålidelige statistikker i overensstemmelse med internationale standarder og klassifikationer. 
Hvidbogen indeholder ingen bestemmelser på dette felt. 
Sammendrag 
Det statistiske departement er det centrale organ, der har til opgave at fremstille og udbrede 
officielle statistikker i Litauen. 
Retsgrundlaget for de litauiske officielle statistikker er loven af 1993 om statistikker. 
Vurdering af den nuværende og den fremtidige situation 
Den litauiske lovgivning, der har været til rådighed til vurdering til dato, er vag; der kræves 
yderligere oplysninger. Spørgsmål vedrørende overholdelsen af hovedprincipperne for 
statistikker kræver en afklaring. 
Der forekommer mangler med hensyn til virksomhedsstatistikker, kapital- og 
finansregnskaber og regionale data. 
Konklusion 
58 
Set på grundlag af de hidtil modtagne oplysninger vil Litauen skulle gøre en vedvarende 
indsats for at opfylde EU-kravene vedrørende officielle statistikker på mellemlang sigt. 
3.4 Sektorpolitik 
Industri 
EF's industripolitik søger at forbedre konkurrenceevnen og således opnå bedre levestandard 
og højere beskæftigelse. Den tager sigte på at fremme tilpasningen til strukturændringer, 
skabe et initiativfremmende klima, udvikle virksomhederne i hele Fællesskabet, fremme 
industrielt samarbejde og sørge for at udnytte innovationspolitikkens og forskningens og den 
teknologiske udviklingspolitiks industrielle muligheder bedre. EF's industripolitik er 
horisontal. De horisontale ideer overføres til de enkelte sektorer ved hjælp af 
sektormeddelelser. EF's industripolitik er resultatet af en kombination af forskellige 
virkemidler fra Fællesskabets forskellige former for politik. Den omfatter både virkemidler 
med sigte på markedets funktion (produktspecifikation og markedsadgang, handelspolitik, 
statsstøtte og konkurrencepolitik) og foranstaltninger i forbindelse med industriens evne til at 
tilpasse sig forandringer (et stabilt makroøkonomisk klima, teknologi, uddannelse osv.). 
For at kunne klare konkurrencepresset og markedskræfterne i Unionen, skal ansøgerlandenes 
industri have nået et bestemt konkurrencedygtighedsniveau på tiltrædelsestidspunktet. Det 
skal fremgå, at ansøgerlandene fører en politik, der tager sigte på åbne, konkurrenceprægede 
markeder, i overensstemmelse med traktatens artikel 130 ("industri"). Samarbejdet mellem 
EU og ansøgerlandene inden for industri, investering, industriel standardisering og 
overensstemmelsesvurdering, således som delte er fastsat i Europa-aftalen, er også en vigtig 
indikator på, at udviklingen går i den rigtige retning. 
Sammendrag 
Litauens industriproduktion havde i 1995 en værdi på ca. 1,2 mia. ECU, svarende til 1/3 af 
Luxembourgs industriproduktion. Omstillingsprocessen medførte en markant nedgang i 
industriproduktionen, og i tidsrummet 1990-95 faldt dens andel af BNP fra 43% til 36%. 
Industriproduktionen nåede sit laveste punkt i 1994, men har siden da været i svag vækst. 
Industrien tegner sig for 245 000 arbejdspladser (21% af den samlede beskæftigelse). Tekstil-
og beklædningsindustrien, levnedsmiddelindustrien og træindustrien er de vigtigste 
arbejdsgivere. Det samlede antal industrivirksomheder anslås til ca. 2 000, hvoraf 88% har 
under 250 ansatte. 
Litauens industrielle udvikling i større målestok begyndte, da landet blev annekteret af 
Sovjetunionen efter den 2. verdenskrig (før krigen var 75% af befolkningen beskæftiget ved 
landbruget). I den sovjetiske periode specialiserede Litauen sig i en kombination af svær og 
let industri, nærmere betegnet værktøjsmaskiner, elektromotorer, skibsbygning, 
landbrugsmaskiner, gødningsmidler, cykler og tv-apparater. Efter uafhængigheden og tabet af 
de vigtigste afsætningsmarkeder i landene i den tidligere Sovjetunion faldt 
industriproduktionen brat. Nogle produktioner, f.eks. elektromotorer, tv-apparater og 
gødningsmidler har holdt sig forholdsvis stabile, takket være fortsat eksport til SNG og/eller 
tilførsel af DUI. Den industrielle vækst er imidlertid tilbøjelig til at koncentrere sig om "nye" 
59 
sektorer i den lette industri, nemlig levnedsmidler, tekstil- og beklædning, træ- og 
byggeindustri, der alle med en vis succes har tiltrukket DUI. 
Den litauiske industris vigtigste produktionssektorer i 1996 
Sektor %-andel af %-andel af beskæftigelsen 
industriproduktionen i industrien 
Levnedsmidler/tobak 36 20 
Raffinerede olieprodukter 17 n.a. 
Tekstiler/beklædning/læder 14 24 
Kemikalier 9 4 
Ikke-metalliske mineralprodukter 4 6 
Elektronik 3 5 
Maskiner og udstyr 3 9 
Transportmateriel 2 3 
Elektriske maskiner og apparater 2 2 
Træindustri 2 6 
Papir og papirmasse/trykkeri- og forlagsvirk­
somhed 2 4 
Møbler 2 4 
Disse sektorer i alt 96 87 
Andre sektorer 4 13 
Industrien i alt 100 100 
Industriproduktionen i % af BNP/% af 
beskæftigelsen 28 21 
Levnedsmiddelindustrien (kød og mejeriprodukter) er den førende sektor, I de sidste 3 år 
har den stabiliseret sig, hvad der også kommer til udtryk ved en stabilisering af importen fra 
vesten. Der kræves imidlertid omfattende strukturomlægninger, hvis denne industri skal 
kunne klare konkurrencepresset fra EU's virksomheder. Den nuværende gennemsnitlige 
kapacitetsudnyttelse anslås til 45% og den private kapitals andel til 40%. De små og 
mellemstore virksomheder har haft større held med at modernisere både ledelse og udstyr. 
Levnedsmiddelindustriens udvikling afhænger også af levestandardens vækst. 
Olieforarbejdningsindustrien har udviklet sig på ny siden 1996. Der kan være udsigter til 
yderligere udvikling i forbindelse med privatiseringen af oliesektoren i Den Russiske 
Føderation. Der er et marked for olieprodukter af lav kvalitet i både de baltiske lande og 
SNG. 
Litauens flagskib er tekstil- og beklædningsindustrien. Trods yderligere behov for 
modernisering har denne sektor været i stadig vækst. Denne vækst tilskrives fortrinsvis DUI. 
Litauiske virksomheder konkurrerer allerede med EU. De største privatiserede virksomheder 
inden for beklædning afhænger for 90-100% vedkommende af passiv forædling. Nye 
teknologier er allerede blevet indført, især ved hjælp af joint ventures. Det samme gælder 
møbler. 
Kemikaliesektoren har været i fremgang siden 1994, det gælder ikke mindst fremstillingen 
af gødningsmidler. 80% af produktionen eksporteres. 
Byggesektoren udvikler sig hurtigt, især på de mellemstore virksomheder. Cement 
eksporteres til Tyskland, Belgien og Nederlandene. 
60 
Efter en tyrkisk investering har produktionen af tv-billedrør fået et opsving. Over 80% af 
denne produktion eksporteres. 
Maskinindustrien er stadig i tilbagegang (de laveste tal blev noteret i 1996) og står over for 
vanskelige strukturomlægninger. Ligesom forsvarsindustrien (der ikke længere har noget 
marked) har den stadig en kvalificeret arbejdsstyrke. 
Til trods for regeringens planer om at fremme medicinalvareindustricn ved hjælp af 
skattelettelser og momsfritagelser er denne sektor stadig lille og underudviklet. Kun 10% af 
landets forbrug af medicinalvarer produceres lokalt, men 35% af produktionen (generiske 
medicinalvarer af lav kvalitet) eksporteres til SNG-landene. 
Privatiseringen foregår langsommere end oprindelig planlagt. I juni 1995 efter den første 
"værdibevisprivatiseringsrunde" var kun 30% af statens industriaktiver blevet solgt. Den 
anden privatiseringsrunde (salg mod kontant betaling ved åben licitation) er bagefter på grund 
af vanskeligheder med at tiltrække privat investering. I nogle sektorer som maskiner og 
elektriske apparater, motorkøretøjer, lædervarer, papirindustri, møbler, kemikalier og 
medicinalvarer er privatiseringen imidlertid allerede langt fremme. 
Blandt de sektorer, hvor udenlandsk kapitals andel er størst, er plast, træindustri, tekstiler, 
levnedsmidler, lædervarer, elektriske apparater og beklædning. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Adskillige indikatorer støtter den vurdering, at Litauen endnu ikke er nået særlig langt i 
omstillingsprocessen. Der er sket betydelige fremskridt, når det gælder makroøkonomisk 
liberalisering, men privatiseringen af de store virksomheder har været begrænset, 
energipriserne er stadig et problem, og Litauens handel er i mindre grad blevet omlagt til 
vestlige markeder end de andre ansøgerlandes. 
Underpriserne på energi er sandsynligvis forklaringen på, at Litauen har den mest 
energikrævende økonomi blandt ansøgerlandene. Litauen har tilsyneladende indtil nu bevaret 
en større del af de energikrævende industrier, det overtog fra Sovjetstyret, end de øvrige 
baltiske lande. Da vækstudsigterne for disse sektorer er begrænsede, har en omlægning til 
mindre energikrævende og mere arbejdskraftkrævende sektorer (Litauen de laveste lønninger 
blandt ansøgerlandene) og til levnedsmiddelindustrien længe været påkrævet. 
Det indenlandske finansieringssystem kan endnu ikke stille mellem- og langfristet kapital til 
rådighed, da stabiliseringen er ny, og omlægningen af banksystemet først er blevet påbegyndt 
for nylig. Vækstudsigterne svækkes også af utilstrækkelige bestemmelser og administrative 
ordninger for DUI. 
Industriproduktionens vækst skulle dog fortsætte i de kommende år, selv om den 
indenlandske efterspørgselsstigning forbliver beskeden. Det forventes imidlertid, at 
industriproduktionen i år 2000 stadig kun vil udgøre 40% af 1990-niveauet. 
Med hensyn til privatisering er det regeringens hensigt at fremskynde processen og 
påbegynde privatiseringen af 14 statsejede "strategiske" virksomheder inden for 
telekommunikation, transport (herunder skibsbygning) og energi inden slutningen af 1997 
ved hjælp af international licitation. Privatiseringen af de nationale 
telekommunikationsvirksomheder blev allerede påbegyndt i marts 1997. 
Den litauiske industris største vanskelighed er mangelen på langfristet kapital, hvormed 
udviklingen mod fuld privatisering og strukturomlægning kan videreføres. At tiltrække 
61 
direkte udenlandske investeringer bliver med andre ord en af de vigtigste opgaver for 
Europaministeren i den nyligt udpegede regering (december 1996). Efter regeringens skøn vil 
det tage seks år at fuldføre strukturomlægningen i industrien. 
Konklusion om den industrielle konkurrencedygtighed 
Hvis den nuværende positive tendens i retning af strukturomlægning og privatisering 
fortsætter, skulle størstedelen af den litauiske industri på mellemlangt sigt være i stand til at 
klare problemerne i forbindelse med integration i det indre marked. 
En vurdering af de særlige bestemmelser for industrivarers frie bevægelighed findes i det 
særlige afsnit om det indre marked. 
Landbrug 
Den fælles landbrugspolitik har til formål at bevare og udvikle et moderne landbrug og 
derved sikre landbrugsbefolkningen en rimelig levestandard, sikre forbrugerne rimelige priser 
på landbrugsprodukter og sikre varers frie bevægelighed inden for EF. Der lægges særlig 
vægt på miljøet og udviklingen af landdistrikterne. Den fælles landbrugspolitik forvaltes ved 
hjælp af fælles markedsordninger. De er suppleret med bestemmelser om dyresundhed, 
plantesundhed og dyrs ernæring og med bestemmelser om levncdsmiddelhygiejne. Der findes 
også forskrifter inden for strukturpolitikken, som oprindelig blev udviklet med henblik på 
modernisering og udvidelse af landbruget, men hvor der i den senere tid lægges større og 
større vægt på miljøet og på en regional differentiering af strategien. Siden reformerne i 1992 
har en stigende del af landbrugsstøtten haft form af direkte støtte, der udbetales for at 
kompensere for nedsættelser af de garanterede priser. 
Europaaftalen danner grundlag for landbrugshandelen mellem Litauen og EF og har til formål 
at fremme samarbejdet om modernisering, omstrukturering og privatisering af Litauens 
landbrug og agroindustri og om plantesundhedsnormer. Hvidbogen omfatter 
veterinærkontrol, plantesundhedskontrol og foderkontrol tillige med bestemmelser om 
afsætningen af de enkelte varer. Formålet med denne lovgivning er at beskytte forbrugerne, 
folkesundheden og dyrs og planters sundhed. 
Sammendrag 
Landbrugets situation 
Landbrugsproduktionens værdi udgjorde i 1995 ca. 0,2% af værdien af 
landbrugsproduktionen i EU. 
Efter et brat fald i overgangsperiodens begyndelse har landbrugets bidrag til det samlede BNP 
stabiliseret sig og tegnede sig for 9,4% af BNP i 1995.1 1996 steg landbrugets andel af BNP 
til 11,4%, hovedsagelig på grund af en god kornhøst. Landbruget har bevaret en meget 
betydningsfuld plads i landets økonomi, og dets andel af den nationale beskæftigelse steg fra 
18% i 1990 til 24% i 1995, hvilket skyldes manglen på alternativ beskæftigelse. Af et samlet 
areal på 6,53 mio. ha tegner landbrugsarealet sig for 3,5 mio. ha. 84% af det samlede 
landbrugsareal er agerjord. 
62 
Ejendomsrettens genindførelse eller kompensation ved kontant betaling eller i form af 
naturalier dannede grundlaget for jordreformen i Litauen. Ved udgangen af 1996 havde kun 
250 000 landbrugere fået skøde på deres jord, men behandlingen af mange andre sager var 
godt i gang. Privatiseringen resulterede i, at der blev oprettet næsten 400 000 private lodder 
med en gennemsnitsstørrelse på 2,1 ha og 135 000 enkeltbedrifter med en 
gennemsnitsstørrelse på 8,4 ha. Enkeltbedrifterne tegner sig for 34% af landbrugsarealet. 
Dette har medført en opsplitning, ikke blot af ejerforholdet, men også af driften, da der blev 
oprettet mange små private bedrifter, som ikke kunne påregnes at give fuldtidslandbrugere en 
tilstrækkelig indkomst. 
Næsten en tredjedel af landbrugsarealet (1,2 mio. ha) i Litauen dyrkes af landbrugsselskaber 
(Bendrove). Disse enheder har retlig status som anpartsselskaber, men kan efter den 
nuværende lovgivning ikke få skøde på den jord, de dyrker. 
Landbrugsselskaberne beskæftiger sig ikke kun med landbrug, men ofte også med 
forarbejdning og detailsalg gennem et net af butikker. Udviklingen af denne kæde bestående 
af produktion, forarbejdning og detailsalg har givet de resterende monopoler i sektoren for 
forarbejdning og distribution af levnedsmidler øget konkurrence. 
Der fandtes 2 000 landbrugsselskaber i begyndelsen af 1997, men antallet vil sandsynligvis 
falde ingen længe. 
Tabet af markeder i det tidigere Sovjetunionen, tilbagegangen i det interne forbrug og den 
gradvise tilpasning til det nye økonomiske miljø resulterede tilsammen i en brat nedgang i 
Litauens landbrugsproduktion, der faldt 50% i overgangsperioden. Det gik værst ud over 
husdyrproduktionen, der faldt med over 50%, medens den vegetabilske produktion faldt med 
over 40%. 
Landbrugspartnerskaber tegner sig for 45% af kornproduktionen og halvdelen af 
sukkerroeproduktionen og ejer 60% af kvæget og 54% af svinene. Mindre lodder tegner sig 
for to tredjedele af kartoflerne, 60% af grøntsagerne og 51% af malkekøerne. Private bedrifter 
producerer ca. 30% af markafgrøderne, men har en meget lille andel af husdyrsektoren. 
Litauen er selvforsynende (1995) med mange produkter (mælk: 1,8 mio, t - 163%, oksekød: 
87 000 t - 106% og grøntsager: 121%, men ikke med korn: 2,5 mio t - 83% og svinekød: 
93 0001 - 93%). 
Forarbejdningsindustrien er blevet privatiseret i et vist omfang, men 30% af de fleste sektorer 
er stadig i statens eje. Medens en del af den levnedsmiddelforarbejdende sektor stadig 
fungerer efter monopolistiske ordninger, har der udviklet sig et mere konkurrencepræget 
miljø som følge af levnedsmiddelimporten og de nye forarbejdnings« og distributionsanlæg, 
som landbrugsselskaberne har skabt. I 1995 var den finansielle situation i den 
levnedsmiddelforarbejdende sektor stadig svag med stor gæld i levnedsmiddelindustrien. 
Hvad angår handelen, er Litauen afhængig af eksportindtægterne, da landets hjemmemarked 
er lille. Landbrugsprodukter og levnedsmidler tegner sig stadig for en stor andel af Litauens 
samlede handel (1995: 18%). I 1995 tegnede EU sig for 61% af Litauens import og for 30,5% 
af landets eksport i denne sektor, Rusland er dog fortsat en stor handelspartner, der tegnede 
sig for næsten halvdelen af Litauens levnedsmiddeleksport i 1995. Handelen med andre 
63 
uafhængige stater, der før var en del af Sovjetunionen, som havde været meget lille i 
overgangsperiodens første år, er vokset i de seneste år. 
Landbrugspolitikken 
Producentstøtteækvivalenten, der er beregnet af OECD, var på 3% i 1995 over for 49% for 
EU. 
Som led i landbrugspolitikken indførte regeringen i 1994 det nationale program for udvikling 
af landbruget for at samordne statsstøtten og stabilisere landbrugsindkomsterne. Regeringen 
vil yde lavrentelån og støtte landbrugssektoren med forskning, uddannelse og 
videreuddannelse. 
I henhold til bestemmelserne i lov af 1994 om statsregulering af de økonomiske forhold i 
landbruget blev der i 1995 indført minimumsopkøbspriser, opkøbskvoter, inputsubsidier, 
direkte betalinger til ugunstigt stillede områder, eksportsubsidier og oplagringssubsidier for 
de vigtigste landbrugsprodukters vedkommende. Der blev fastsat minimumsstøttepriser, for at 
der kunne indføres en "gulvpris" for producenterne. 
Regeringen har dog ingen institutionelle mekanismer til at føre kontrol med overholdelsen af 
minimumsopkøbpriserne og er helt afhængig af, at konkurrencen mellem 
forarbejdningsvirksomhederne sikrer, at producenterne far disse minimumspriser. Subsidierne 
betales direkte til forarbejdningsindustrien for at holde forbrugerpriserne på et lavere niveau, 
end det ellers ville have været tilfældet. 
Regeringsskiftet i december 1996 har medført en omstilling af landbrugspolitikken. 
Politikkens mål er at støtte udviklen af en konkurrencedygtig landbrugssektor. Det er først og 
fremmest hensigten gradvis at afskaffe de forbrugerprissubsidier, der på nuværende tidspunkt 
betales til forarbejdningsindustrien, og at støtte landbrugsindkomsterne gennem støttepriser 
for de vigtigste landbugsprodukter, direkte betalinger og investeringsstøtte. 
I 1995 gik ca. 10% af de nationale budget til landbruget. Ca. 50% (23 mio. ECU i 1995) af 
landbrugsbudgettet gik til prisstøtteforanstaltninger for produkter såsom mælk, korn og okse-
/svinekød. Direkte betalinger og bløde lån administreres af fonde såsom landbrugernes 
støttefond, der investerer i infrastrukturprojekter for landdistrikterne. 27 mio. litas (5,16 mio. 
ECU) blev brugt til eksportsubsidier, hovedsagelig til mejeri- og svinesektoren, og 13,8 mio. 
litas (2 mio. ECU) til støtte til landbruget i de ugunstigt stillede områder. Siden begyndelsen 
af 1997 har finansieringen af landbrugsstøtten været koncentreret i fonden for støtte til 
landdistrikterne. 
Landbrugspriserne er betydeligt lavere end EF-priserne. Priserne for mælk og oksekød var på 
30-35% af EF-gennemsnittet, medens priserne for hvede og svinekød er forholdsvis høje, 
nemlig ca. 70-80% af EF-priserne i 1995. 
Med omstillingen af landbrugspolitikken lægges der større og større vægt på strategier for 
struktur- og landdistriktsudvikling. 56% af Litauens befolkning bor i landdistrikter. I perioden 
1992-1995 blev der afsat 16 mio. ECU til infrastrukturstøtte, 2 mio. ECU blev anvendt til at 
dække en del af landbrugernes renter af lån til udstyr og til at dække de løbende 
64 
produktionsomkostninger. Støtten i de ugunstigt stillede områder betales efter jordens kvalitet 
(skal ligge en fjerdedel under gennemsnitsproduktiviteten). 
Litauen yder kompensation for indkomsttab som følge af naturbetingede ulemper. I 1995 blev 
der brugt 2 mio. ECU til programmet. 
Frihandelsaftalen mellem Litauen og Det Europæiske Fællesskab trådte i kraft den 1. januar 
1995. I aftalen indgår der gensidige indrømmelser på landbrugsområdet. EF-indrømmelserne 
blev forbedret i 1996. 
Siden april 1995 har Litauens politik for beskyttelse af grænserne udelukkende været baseret 
på differentierede toldsatser, der er opdelt i konventionelle, præferentielle og autonome 
toldsatser. Satserne går lige fra 5% for olivenolie (ingen intern produktion) til 87% for korn 
og 35% for raffineret sukker. Der anvendes højere satser for forarbejdede produkter som fx 
sukker og smør for at beskytte den indenlandske forarbejdningsindustri. 
Litauen er også medlem af den baltiske frihandelsaftale, der siden januar 1997 også har 
omfattet landbrugsprodukter. Litauen forhandler nu om medlemskab af WTO. 
Litauen begynder nu at indføre den lovgivning, der er omtalt i hvidbogen. 
I december 1996 blev skovbrugsministeriet sluttet sammen med landbrugsministeriet, og der 
er foretaget en generel omstrukturering af tjenesterne for at samle ansvaret samtidig med, at 
en decentralisering af landbrugspolitikkens gennemførelse søges fremmet. Landbrugets 
"organisatoriske infrastruktur" er ikke godt udviklet i Litauen, og der findes flere 
landbrugsproducentsammenslutninger såsom landbrugskamrene, sammenslutningen af 
landbrugsselskaber, unionen af familiebedrifter og sammenslutningen af grundejere. 
Levnedsmiddelindustrien er også blevet organiseret i sektorbestemte interessegrupper. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Et af Litauens hovedproblemer i de nærmest følgende år bliver at få matrikelsystemet bragt i 
orden. I det nuværende tempo vil det sandsynligvis komme til at tage op til ti år at afslutte 
udstedelsen af skøder. De uløste spørgsmål, nemlig krav om tilbagegivelse og ejerforhold, 
blokerer udviklingen af et fungerende "jordmarked". Som følge deraf foretages der heller 
ingen bedriftsinvesteringer, som er af afgørende betydning for en modernisering af 
landbruget, fordi der ikke kan opnås realkreditlån. 
Industrien har problemer i form af for stor kapacitet, umoderne udstyr og stor gældsætning. 
Desuden opfylder de fleste virksomheder ikke EF's kvalitets- og hygiejnenormer og kan 
derfor ikke eksportere til EF-markedet. Det forventes dog, at 2-3 fjerkræbedrifter snart får 
EF-hygiejnegodkendelse. I denne sektor er der problemer med stigende konkurrence på grund 
af liberaliseringen af handelspolitikken og voksende import. Generelt har der, selv om en del 
af den agroindustrielle sektor stadig fungerer efter monopolistiske ordninger, udviklet sig et 
mere konkurrencepræget miljø som følge af levnedsmiddelimporten og de nye 
forarbejdnings- og distributionsanlæg, som landbrugsselskaberne har skabt. 
Der er en række hindringer for tilrettelæggelsen af landbrugspolitikken i Litauen, i det 
mindste når det gælder målene på mellemlang sigt. For eksempel er der kun begrænsede 
65 
alternative markeder for landbrugsprodukter på grund af kvalitetskrav og stor konkurrence fra 
andre central- og østeuropæiske lande. Til trods for liberaliseringen af de indenlandske 
detailpriser er de fleste varepriser i Litauen stadig væsentligt lavere end 
verdensmarkedspriserne. 
I de nærmest følgende år vil Litauen ikke have tilstrækkeligt mange offentlige midler til at 
yde landbruget nogen væsentlig støtte, og begrænsninger, hvad angår fremmed valuta, vil 
fortsat hæmme importen af foderkorn og andre vigtige input. 
Det ser ud til, at Litauen er i færd med at indføre en mere struktureret landbrugspolitik, 
herunder prisstøttemekanismer, strukturforanstaltninger og foranstaltninger for udvikling af 
landdistrikterne. Nogle elementer i de nuværende strategier har visse lighedspunkter med EF-
politikken, men de vigtigste markedspolitiske instrumenter, der anvendes i EF, anvendes ikke 
i Litauen. Der er her tale om nøgleinstrumenter såsom mælkekvoter, hovedelementerne i 
ordningen med markafgrøder (basisareal, jordudtagning, godtgørelser og præmier i 
husdyrsektoren) tillige med visse programmer for landdistrikter og strukturudvikling. 
Det vil kræve relativt avancerede administrative systemer at forvalte og føre kontrol med 
disse foranstaltninger, herunder et hensigtsmæssigt matrikelsystem og systemer til 
identifikation og registrering af kvæg. Generelt gælder det, at den administrative kapacitet må 
udvikles yderligere på disse områder, hvis disse foranstaltninger skal anvendes i Litauen. 
På dette stadium er det svært at forudse, hvordan landbrugsstøttepriserne i Litauen vil udvikle 
sig i perioden forud for tiltrædelsen. Dette vil afhænge af en række faktorer, herunder den 
indenlandske økonomi, situationen på eksportmarkederne og udviklingen i prisstøtten i EU. 
Selv om der er sket fremskridt med tilpasningen af landdistrikts- og strukturpolitikken, er en 
række strategier og inputsubsidier ikke i overensstemmelse med EF-politikken. Det kræver en 
indgående analyse af anvendelseskriterierne at foretage en fuldstændig vurdering af 
foreneligheden med EF-foranstaltningerne. 
Litauen er i færd med at indføre den lovgivning, der er omtalt i hvidbogen. 
På veterinærområdet befinder Litauens lovgivning sig stadig i en forberedende fase. Selv om 
lovgivningen tilsyneladende er tilstrækkelig til at sikre folke- og dyresundheden i Litauen, er 
der meget store forskelle mellem Litauens lovgivning og gældende EF-ret. Faciliteterne til 
undersøgelse og diagnosticering opfylder ikke de krav, som EF's veterinærkontrol stiller. 
Systemet til registrering af bedrifter og identifikation af dyr må tilpasses til EF-systemet. Det 
er også nødvendigt, at der vedtages et betydeligt antal retsforskrifter for foder. 
Desuden er en harmonisering af lovgivningen påkrævet, når det gælder 
plantebeskyttelsesmidler, pesticidrester, økologisk landbrug, frø og formeringsmateriale og 
plantesundhed. Kontrol- og inspektionsordningerne på plantesundhedsområdet må udbygges, 
så der sikres et tilfredsstillende beskyttelsesniveau. 
Konklusion 
66 
Betydelige og vedholdende bestræbelser på at gennemføre en tilpasning til den gældende EF-
ret er stadig nødvendige, selv om der er sket fremskridt, når det gælder vedtagelsen af de 
foranstaltninger, der er nævnt i hvidbogen. 
Der kræves en særlig indsats, hvad angår: 
gennemførelse og håndhævelse af de veterinære og plantesundhedsmæssige krav og 
modernisering af virksomhederne, så de opfylder EF-normerne; dette er særlig vigtigt, 
når det gælder inspektions- og kontrolordningerne for beskyttelse af EU's ydre grænser 
udbygning af de administrative strukturer for at sikre den nødvendige kapacitet til at 
iværksætte og håndhæve den fælles landbrugspolitiks bestemmelser 
yderligere omstrukturering af den agroindustrielle sektor for at øge dens 
konkurrenceevne. 
Da kun et begrænset antal af den fælles landbrugspolitiks mekanismer eksisterer for 
øjeblikket, er der behov for en gennemgribende reform at landbrugspolitikken, og en 
betydelig indsats vil være nødvendig for at forberede tiltrædelsen på mellemlang sigt. 
Fiskeri 
Den fælles fiskeripolitik omfatter fælles markedsordninger, strukturpolitik, aftaler med 
tredjelande, forvaltning og bevarelse af fiskeressourcerne og videnskabelig forskning til støtte 
for disse aktiviteter. 
Europaaftalen indeholder bestemmelser om handel med fiskerivarer med Fællesskabet og 
bestemmelser om samarbejde. Hvidbogen omfatter ingen foranstaltninger på dette område. 
Sammendrag 
I 1996 beskæftigede fiskerisektoren i Litauen i alt 3 510 personer, mod 10 261 i 1992.1 1995 
var den samlede fangst på ca. 54 000 t, og dens værdi ansloges til ca. 48 mio. ECU. Klaipeda 
State Sea Port (den vigtigste havn), Nida og Sventoji er områder, der overvejende er 
afhængige af fiskeri. 
Fjernfiskerflåden bestod i 1996 af 57 fartøjer, der fiskede 33 000 t (mod 109 000 t i 1993) til 
en værdi af 32 mio. ECU. Ca. 40% af fjernfisker- og Østersøflåderne er over 20 år gamle. 
Østersøflåden bestod i 1996 af 70 fartøjer og 150 mindre både, der fiskede 20 000 t (mod 7 
000 ti 1993). 
1 1996 beskæftigede 54 forarbejdningsvirksomheder gennemsnitligt i alt 2 050 mennesker. 
Den samlede produktion faldt i perioden 1993-1996 på grund af en drastisk nedgang i frosne 
varer. 
Som handelspartner for Fællesskabet leverer Litauen 0,09% af EF's samlede import (uanset 
oprindelse) af fiskerivarer og 3,6% af EF's import af fiskerivarer fra ansøgerlandene alene 
(målt i værdi). Hvad EF's eksport angår, aftager Litauen 0,34% af dets samlede eksport af 
67 
fiskerivarer og 4,1% af dets eksport af disse varer til de central- og østeuropæiske 
ansøgerlande (målt i værdi). 
Forvaltningen af fiskeressourcerne i Østersøen foregår i øjeblikket mellem EF og Litauen 
inden for rammerne af et fælles organ - Den Internationale Østersø-Fiskerikommission 
(IBSFC). Litauen har indgået fiskeriaftaler med Færøerne, USA og Canada. Sidstnævnte 
tekster omfatter ikke udveksling af kvoter. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Litauens produktions- og udenrigshandelstal på fiskeriområdet er lave i forhold til de 
tilsvarende EF-tal og skulle derfor ikke få nogen væsentlig effekt for Fællesskabet som 
helhed på mellemlang sigt. 
Der er allerede gjort et vist fremskridt i omstillingen fra statsligt til privat ejerskab af 
strukturerne. Selv om tilpasningsperioden langtfra er forbi, kan det imidlertid ses, at 
opløsningen af fjernfiskerflåden har påvirket alle grene af sektoren stærkt. Det er usikkert, om 
sektoren kan standse nedgangen inden en tiltrædelse, men der vil klart være behov for bistand 
til afhjælpning af følgerne af denne nedgang og modernisering af hele industrien. 
Efter de foreliggende oplysninger om indgåede fiskeriaftaler og Litauens medlemskab af 
internationale eller regionale fiskeriorganisationer skulle der ikke kunne forventes nogen 
større problemer. 
Formindskelse af flådekapaciteten og modernisering af hele sektoren bliver 
hovedspørgsmålene. 
Det bliver nødvendigt for Litauen at oprette en fiskeriadministration, der opfylder 
fællesskabskravene med hensyn til forvaltning af fiskebestandene, fiskeri, forarbejdning af 
fisk og handel med fisk, og som kan indsamle data og koordinere den nødvendige 
omstrukturering. 
Konklusion 
Der kræves en betydelig indsats for at tilpasse sektoren til en tiltrædelse. Den litauiske 
fiskerisektors integration i den fælles fiskeripolitik vil ikke skabe nogen større problemer. 
Enejcgi 
Hovedmålsætningerne med EU's energipolitik er ifølge Kommissionens hvidbog om "En 
energipolitik for Den Europæiske Union" bl.a. øget konkurrenceevne, 
energiforsyningssikkerhed og miljøbeskyttelse. Den gældende fællesskabsret på 
energiområdet består af bestemmelser i EF-traktaten og afledt ret vedrørende konkurrence og 
statsstøtte, det indre energimarked (herunder direktiver om elektricitet, 
prisgennemskuelighed, transitordninger for gas og el, fossile brændstoffer, licenser, 
beredskab inkl. forpligtelser om sikkerhedslagre, osv.), atomkraft, energieffektivitet og miljø. 
De transeuropæiske energitransmissionsnet og støtte til FTU inden for energi er også vigtige 
68 
energipolitiske emner. Blandt igangværende arbejde er liberalisering af gassektoren, 
fællesskabslovgivning om energieffektivitet og auto-oil-programmet. 
Fællesskabsretten på det nukleare område bestod oprindeligt af Euratom-traktaten, men er nu 
blevet betydeligt mere omfattende og består af en række juridiske og politiske instrumenter, 
herunder internationale aftaler. Fællesskabsretten vedrører bl.a. sundhed og sikkerhed, 
herunder strålingsbeskyttelse, sikkerheden på kernekraftanlæg, affaldshåndtering, 
investeringer inkl. finansielle instrumenter under Euratom, fremme af forskning, et nukleart 
fællesmarked, forsyninger, sikkerhedsforanstaltninger og internationale relationer. 
Europa-aftalerne fastslår, at der skal etableres et samarbejde om en gradvis integration af de 
europæiske energimarkeder og ydes bistand inden for de relevante politiske områder. 
Hvidbogen om de associerede central- og østeuropæiske landes integration i EU's indre 
energimarked fremhæver behovet for, at de vigtigste direktiver om det indre marked 
gennemføres i fuldt omfang sammen med EF's konkurrenceret. På kerneenergiområdet 
omtaler hvidbogen forsyninger, kontrolforanstaltninger og transport af radioaktivt affald. 
Sammendrag 
Litauens egne energiressourcer er begrænsede (olie, træ, tørv, vandkraft og geotermisk 
energi). Det importerer 60% af sit energiforbrug (olie, gas, atombrændsel og kul) primært fra 
Rusland, men har overskydende kapacitet inden for elproduktion og olieraffinering 
(Maizeikai-raffinaderiet er det eneste i det baltiske område), som giver eksportindtægter. 
Energisektoren er 3-4 gange mindre effektiv end EU-gennemsnittet, hvilket skyldes historisk 
betingede lave priser, utilstrækkelige politikker og forældet teknologi. 
Der søges opnået bedre forbindelser fra Litauens net til EU's net. Et eventuelt kommende 
eltransmissionsnet omkring Østersøen vil bidrage hertil, men det ventes på 
kortere/mellemlang sigt, at Litauen fortsætter med at være tilsluttet det russiske 
elforsyningsnet. Landets nuværende og fremtidige olieterminalcr spiller en regional rolle, 
også for dets raffinaderi. Litauen er el strategisk transitland for olie, gas og elforsyninger til 
Kaliningrad. 
Litauen driver to store RBMK-reaktorer (Tjernobyl-typen) på Ignalina-værket, som i 1995 
producerede 85% af landets elektricitet, og hvorfra der eksporteres el til nabolandene. Der 
foretages forbedringer på kraftværket, fortrinsvist ved hjælp af midler fra kontoen for nuklear 
sikkerhed, som administreres af EBRD. Bistanden ydes i tilknytning til en omfattende 
sikkerhedsrapport, som er udarbejdet i samråd med vestlige eksperter. Rapporten indeholder 
mange anbefalinger, som kraftværket skal gennemføre for at kunne opnå tilladelse fra 
sikkerhedsmyndighederne til at fortsætte driften. Det er hensigten, at driften af værket 
fortsætter indtil udskiftning af brændselskanalernes foring bliver påkrævet. Udskiftning er 
ikke tilladt i henhold til aftalen vedrørende kontoen for nuklear sikkerhed, men regeringens 
stilling fremgår ikke klart. Uafhængige eksperter har foretaget en gennemgang af 
sikkerhedsrapporten, og i deres udtalelse insisterer de på, at samtlige anbefalinger angående 
hastende foranstaltninger skal være gennemført, inden værket tages i drift igen efter det årlige 
driftsstop til vedligeholdelse. Detaljerede og realistiske programmer, herunder for 
69 
nedlukning, må aftales og gennemføres senere. Når reaktorerne er taget ud af drift, skal der 
iværksættes et omfattende nedlukningsprogram. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Den litauiske regerings energipolitik for 1996, som er på linje med EU's principper, 
omhandler de vigtigste spørgsmål inden for energisektoren, dvs. energiforsyningssikkerhed, 
øget konkurrence, miljøbeskyttelse og større energieffektivitet, omlægning af energi­
infrastrukturen samt et bedre energisamarbejde på regionalt plan og EU-plan. Et baltisk 
samarbejde er særligt fordelagtigt på det energipolitiske område som følge af den 
eksisterende komplementaritet landene imellem. 
Rammelovgivningen for konkurrence på energiområdet er endnu ikke overensstemmende 
med direktiverne om det indre energimarked, som de anvendes i forbindelse med EF's 
konkurrencelovgivning. Konkurrenceloven kan kun delvist anvendes på energisektoren og 
energiloven, som fastsætter globale principper, sikrer ikke overensstemmelse med EU-
reglerne. Man bør derfor presse på for at få vedtaget og gennemført den nødvendige 
supplerende lovgivning, som skulle sikre en regulering af sektoren. 
Sektoren er præget af statsdominerede monopoler. Der er imidlertid blevet udstedt licenser 
om olieefterforskning og -produktion til udenlandske virksomheder, der er baseret i EU, og 
som tilfører de nødvendige investeringer. Udenlandske operatører er ligeledes aktive inden 
for detailmarkedet for litauiske olieprodukter og import afgås. 
Energipriserne er sat op, men især prisniveauet over for husholdningerne (el, gas og varme) 
må tilpasses yderligere, så de bliver omkostningsbaserede. Energisektorens omstrukturering 
har været hindret af restancer, der er ophobet mellem det statsejede energiforsyningsselskab 
Lietuvos Energija og de lokale myndigheder. Prissliberaliseringer og decentraliseringer inden 
for energisektoren giver imidlertid større forhåbninger om en omstrukturering af sektoren, 
herunder privatisering af energiselskaberne. 
Litauen opfylder ikke fællesskabsrettens krav hvad angår energiberedskabet, herunder 
forpligtelsen til at have olielagre svarende til 90 dages forbrug, selv om der arbejdes på at 
opfylde kravene. Der kræves en betydelig lovgivningsmæssig og økonomisk indsats. 
Landet må gøre et stort arbejde for at overholde EU-reglerne om energieffektivitet (f.eks. 
energimærkning af hårde hvidevarer, effektivitetsnormer) og miljøbeskyttelse (f.eks. 
brændselskvalitetsnormer). I den forbindelse fremgår det endnu ikke klart, hvorledes landets 
olieraffinaderi, som kræver store investeringer, vil fungere på et mættet europæisk marked. 
Der skal gives højere prioritet til gennemførelse af sikkerhedsforanstaltningerne i den nylige 
sikkerhedsrapport og til at sætte den litauiske nukleare tilsynsmyndighed VATESI i stand til 
at oprette en licensordning efter vestligt mønster. 
Forarbejdet atombrændsel importeres direkte fra Rusland, delvist som modydelse for den 
elektricitet, der eksporteres til Rusland. Denne ordning synes usikker, og efter Litauens 
tiltrædelse vil den øge et udvidet EU's afhængighed af Rusland, hvilket kan bevirke 
problemer med forsyningssikkerheden. Forsøg på at diversificere leverancer af atombrændsel 
har af tekniske og økonomiske årsager indtil videre ikke være nogen succes. EU's 
70 
forsyningssikkerhedspolitik, der bygger på diversificering af forsyninger med nukleart 
materiale, vil finde anvendelse for kontrakter indgået efter tiltrædelsen. Brugt brændsel lagres 
i bassiner på kraftværkets område. Man er ved at planlægge et fremtidigt tørlager til 
deponering på mellemlang sigt. Henlæggelser til behandling af brugt brændsel og nedlukning 
af kraftværker er ved at blive indarbejdet i elpriserne. 
Ved sin tiltrædelse vil Litauen blive nødt til at overholde bestemmelserne i Euratom-
traktaten, især bestemmelserne vedrørende forsyninger af nukleart materiale, det nukleare 
fællesmarked, kontrolforanstaltninger, sundhed og sikkerhed og internationale aftaler. 
Litauen har endnu ikke tiltrådt alle de internationale aftaler på disse områder (især Gruppen af 
Leverandører af Nukleart Materiale og IAEA-ordningen om udvidet rapportering om 
bestemte transporter af nukleart materiale) eller har endnu ikke gennemført dem fuldt ud i den 
nationale lovgivning, men lovudkast er under udarbejdelse. Litauen har indgået en 
ubegrænset kontroloverenskomst med IAEA. Der ventes således ingen større problemer med 
anvendelsen af fællesskabslovgivningen inden for disse områder. Udviklingen frem mod en 
uafhængig kontrolmyndighed bør fremmes yderligere. 
Konklusion 
Under forudsætning af, at den nuværende indsats styrkes, forventes den gradvise overtagelse 
af fællesskabsretten på energiområdet på mellemlang sigt ikke at medføre nogen større 
problemer. I førtiltrædelsesperioden vil foranstaltninger vedrørende en tilpasning af 
monopoler, herunder import og eksport, netadgang, energiprissætning, beredskab, herunder 
opbyggelsen af de obligatoriske lagre, energieffektivitet og miljøstandarder være særligt 
væsentlige. 
Der ventes ikke at være problemer med overholdelse af Euratom-bestemmelserne. Litauen 
skal tiltræde visse internationale ordninger på det nukleare område eller gennemføre dem i 
den nationale lovgivning. Sikkerheden på Ignalina-kernekraftværket skal især følges nøje 
også fremover. Samtidig må den aftalte handlingsplan for lukningen af kraftværket hurtigt 
gennemføres, og der må findes mere langsigtede løsninger hvad det radioaktive affald angår. 
Transport 
Fællesskabets transportpolitik består af tiltag og initiativer inden for tre hovedområder: 
- kvalitetsforbedring gennem udvikling af integrerede og konkurrencedygtige 
transportsystemer på grundlag af avancerede teknologier, som også bidrager til opfyldelse 
af miljømæssige og sikkerhedsmæssige målsætninger 
- forbedring af det indre markeds funktion ved fremme af mere effektive og brugervenlige 
transporttjenester samtidig med, at valgmuligheder og sociale standarder sikres 
- udvidelse af den eksterne dimension, ved at man forbedrer transportforbindelserne til 
tredjelande og fremmer EU-virksomhedernes adgang til andre transportmarkeder (Den 
Fælles Transportpolitik, Handlingsprogram for 1995-2000). 
Europaaftalen rummer bestemmelser om tilnærmelse af lovgivningen til fællesskabsretten og 
samarbejde med det formål at omstrukturere og modernisere transportområdet, at skabe bedre 
adgang til transportmarkedet, at lette transittrafikken og at nå frem til driftsmæssige 
standarder svarende til dem, der gælder i Fællesskabet. Hvidbogen fokuserer på 
71 
foranstaltninger til opfyldelse af betingelserne for det indre marked inden for 
transportsektoren, herunder aspekter som konkurrence, harmonisering af lovgivning og 
standardisering. 
Sammendrag 
Litauens isfri østersøhavn har betydet, at landet var en vigtig transitrute for samhandelen 
mellem det tidligere Sovjetunionen og Vesten. Som følge heraf udviklede dets havn en 
kapacitet for særlige former for handel, som ikke længere udnyttes fuldt ud. Landets rolle 
som transitkorridor mellem Vesteuropa og Rusland, Belarus, Ukraine og de centralasiatiske 
lande afhænger imidlertid af, hvorledes forbindelserne til Rusland er; disse har ikke altid 
virket fremmende for denne trafik, selv om den nuværende situation er ret afspændt og 
transittrafikken er begyndt at stige. Etableringen af nye grænser til Belarus, Rusland 
(Kaliningrad) og Letland har også indvirket på Litauens konkurrenceevne som transitrute. 
Derfor er Litauen i færd med at investere i forbedringer af sit transportnet til Østen og Vesten 
og at forbedre grænsepassageinfrastrukturerne ved alle de nye grænser samt i landets havne. 
Det litauiske territorium krydses af to transeuropæiske transportkorridorer, som blev fastlagt 
på den tværeuropæiske transportkonference på Kreta. 
Ændringerne i den litauiske økonomi har ført til en kraftig nedgang i efterspørgslen efter 
transport, siden landet blev åbnet udadtil, selv om transporten nu tegner sig for en stigende 
andel af BNP. Samtidig er der sket en stadig hurtigere vægtforskydning mellem de enkelte 
transportformer, idet vejgodstransporten har øget sin markedsandel, medens jernbanerne 
mellem 1990 og 1995 har mistet terræn og tabt to tredjedel af deres omsætning. Brugen af 
privatbiler er tiltaget meget hurtigt og dominerer nu inden for personbefordringen, hvilket har 
ført til en tiltagende overbelastning af vejnettet i og omkring byerne samt ved visse 
grænseovergange. 
Selv om fordelingen på de enkelte transportformer ikke afviger meget fra fordelingen i visse 
medlemsstater, er jernbanernes konkurrenceevne hæmmet som følge af jernbanenettets ringe 
tilstand og den omstændighed, at størsteparten af jernbanenettet har russisk sporvidde, der 
adskiller sig fra den europæiske, med undtagelse af en enkelt linje fra Polen til Kaunas. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
For så vidt angår gennemførelsen af det indre marked, har Litauen udfoldet store bestræbelser 
for at overtage den gældende fællesskabsret. Den litauiske sektor for international transport 
anvender allerede i vid udstrækning regler, der svarer til Unionens. Der skal dog endnu gøres 
fremskridt, især på det sikkerhedsmæssige område og inden for passagerbefordring ad vej. 
Også vejgodstransporten skal gøres kompatibel med Fællesskabets normer for så vidt angår 
adgang til erhvervet, regler for kørekort, grænser for vægt og dimensioner og vægtafgifter. 
For jernbanernes vedkommende bør man i de kommende overvåge den rent faktiske 
gennemførelse af den gældende fællesskabsret med hensyn til offentlig tjeneste og 
standardisering af regnskaberne. For så vidt angår lufttransporten, er de gældende 
bestemmelser i overensstemmelse med de generelle principper for fællesskabsretten, selv om 
der endnu er en række mere specifikke foranstaltninger, der skal vedtages. 
72 
Udviklingen af et integreret og konkurrencedygtigt transportsystem er et mål, som de 
litauiske myndigheder holder sig for øje; de to største problemer på dette område vil nok være 
at nå op på et fyldestgørende sikkerhedsniveau på transportområdet og at nå frem til en 
optimal udnyttelse af transportsystemet. Med hensyn til sikkerheden har Litauen allerede 
gjort en række lovende fremskridt. Til gengæld synes det betydelig vanskeligere at opfylde 
målet vedrørende et sammenhængende transportsystem; sandsynligvis vil Litauen skulle 
kæmpe med en vedvarende tendens til en stigning i vejtrafikken, og landet bør derfor rette 
sine bestræbelser mod en øget anvendelse af jernbanerne, selv om den afvigende sporvidde i 
forhold til dets vestlige naboer udgør et handicap. 
Med hensyn til en forbedring af forbindelserne til Unionens medlemsstater og til nabolandene 
påregner Litauen mellem 1995 og 1999 at investere ca. 0,5 mia. ECU over sit eget budget i de 
transportinfrastrukturer, der benyttes af den internationale trafik, især til fordel for de 
transeuropæiske korridorer. Dette beløb svarer nogenlunde til 1,2% af BNI, hvilket må 
betegnes som tilfredsstillende. 
Konklusion 
Litauen vil sandsynligvis på mellemlang sigt være i stand til at opfylde de fleste 
bestemmelser i den gældende fællesskabsret på transportområdet (lufttransport, jernbaner, 
veje og søtransport). 
En tiltrædelse synes ikke at ville volde større problemer for Litauen med hensyn til 
transportsektoren, forudsat at der i førtiltrædelsesperioden rettes den nødvendige 
opmærksomhed mod forbedringer af sikkerheden (især sikkerhed til søs), harmonisering af 
miljønormer inden for transporten (luftforurening, støj) og gennemførelse af den gældende 
fællesskabsret for vejgodstransportens og jernbanernes vedkommende. 
Der må også drages omsorg for, at de nødvendige midler til etablering af grundlaget for det 
kommende transeuropæiske transportnet, der vil blive udvidet med de tiltrædende lande, er til 
stede. Endvidere vil det være tilrådeligt, om de administrative strukturer i Litauen, herunder 
de tilsynsmyndigheder, der f.eks. skal tage sig af sikkerheden, hurtigt styrkes. 
Små og mellemstore virksomheder 
EU's virksomhedspolitik sigter mod at give de små og mellemstore virksomheder gunstige 
forhold at udvikle sig under i hele EU, at forbedre deres konkurrenceevne og fremme deres 
udvikling i EU og internationalt. Virksomhedspolitikken er kendetegnet ved en høj grad af 
subsidiaritet. Fællesskabets komplementære rolle er fastlagt i et flerårigt program for små og 
mellemstore virksomheder i EU. Programmet danner rets- og budgetgrundlag for EU's 
konkrete aktioner til fordel for de små og mellemstore virksomheder. Den gældende 
fællesskabsret har hidtil været begrænset til henstillinger inden for nogle konkrete områder, 
selvom lovgivningen inden for andre områder (som f.eks. konkurrence, miljø og selskabsret) 
også har betydning for de små og mellemstore virksomheder. 
Europa-aftalen omhandler samarbejde om at udvikle og styrke de små og mellemstore 
virksomheder, særligt i den private sektor, gennem bl.a. information og bistand i retlige, 
73 
administrative og skattemæssige anliggender. Hvidbogen indeholder ingen konkrete for­
anstaltninger. 
Sammendrag 
I Litauen er 65% af aktieselskaberne små og mellemstore virksomheder med under 50 
ansatte, medens kun ca. 12% har over 250 ansatte. De små og mellemstore virksomheder er 
koncentreret inden for træ-, fødevare-, tøj- og pelsindustrien, indenfor forlagsvirksomhed og i 
de grafiske fag samt inden for ikke-metalliske mineralprodukter. Siden 1995 har der, hvad de 
mindre virksomheder angår, fundet en omfattende privatisering sted. 
Regeringen stiller i sit dokument om sin politik på området (udviklingsprogrammet for små 
og mellemstore virksomheder fra 1995), en bred vifte af foranstaltninger til rådighed for de 
små og mellemstore virksomheder, såsom eksportfremme, uddannelse samt diverse tiltag, der 
tager sigte på at tiltrække udenlandsk kapital. Loven om mindre virksomheder fra 1991, der 
blev ændret i 1995, giver en skattefritagelse på 70% for virksomheder med højst 50 ansatte i 
de første to år efter virksomhedens oprettelse. 
Blandt de strukturer, der tager sigte på at støtte små og mellemstore virksomheder, kan 
nævnes seks centre for rådgivning i forretningsanliggender, der rådgiver og uddanner 
nystartede handelsdrivende og selverhvervende. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Der eksisterer et særprogram til forbedring af de små og mellemstore virksomheders vilkår i 
Litauen, og de grundlæggende strukturer, der er nødvendige for de små og mellemstore 
virksomheders virke, er allerede til stede. Der er imidlertid behov for yderligere styrkelse af 
støttestrukturerne samt for nye foranstaltninger, der tager sigte på at forenkle de 
lovgivningsmæssige og administrative omgivelser, som de små og mellemstore virksomheder 
opererer i. Der bør også udfoldes bestræbelser på at forbedre de små og mellemstore 
virksomheders adgang til finansiering. 
De igangværende bestræbelser på at styrke de små og mellemstore virksomheder i perioden 
op til optagelsen bør derfor fortsættes. 
Konklusion 
Litauens integration vil ikke komme til at volde problemer, for så vidt angår de små og 
mellemstore virksomheder. 
74 
3.5 Økonomisk og social samhørighed 
Beskæftigelse og sociale anliggender 
Fællesskabets socialpolitik er blevet udviklet ved hjælp af en række forskellige instrumenter 
som f.eks. juridiske bestemmelser, Den Europæiske Socialfond og aktioner, der fokuserer på 
specifikke spørgsmål, herunder folkesundhed, fattigdom og handicappede. EF's regelværk 
omfatter sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, arbejdsret og arbejdsvilkår, lige 
muligheder for mænd og kvinder, koordinering af socialsikring for vandrende arbejdstagere 
samt tobaksvarer. Sociallovgivningen i Unionen har været karakteriseret af fastlæggelsen af 
minimumsnormer. Desuden er dialogen mellem arbejdsmarkedets parter på europæisk niveau 
nedfældet i traktaten (artikel 118B), og i protokollen om social- og arbejdsmarkedspolitikken 
henvises der til konsultation af arbejdsmarkedets parter og foranstaltninger med henblik på at 
lette dialogen mellem dem. 
Europaaftalen indeholder bestemmelser om tilnærmelse af lovgivning til fællesskabsretten og 
samarbejde om forbedring af standarder inden for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, 
arbejdsmarkedspolitikker og modernisering af socialsikringssystemet. Den fastsætter også, at 
EF-arbejdstagere, der er lovligt beskæftiget i Litauen, skal behandles uden nogen i 
nationaliteten begrundet forskelsbehandling, for så vidt angår arbejdsvilkår. Hvidbogen 
foreskriver foranstaltninger med henblik på en tilnærmelse inden for alle områder af 
regelværket. 
Sammendrag 
Den sociale dialog gennemføres mellem fire større fagforeninger, der har faste kontakter til 
Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation (EFS), og adskillige 
arbejdsgiverorganisationer, som ikke er medlemmer af Sammenslutningen af Industri- og 
Arbejdsgiverorganisationer i Europa (UNICE). Der er næsten 80 fagforeninger i Litauen, 
hvilket komplicerer spørgsmålet om repræsentation. Den tresidede sociale dialog fungerer 
øjensynlig udmærket, mens det er nødvendigt med en forbedring af topartsforhandlingerne. 
Ifølge ILO's beregningsmetode var arbejdsløsheden på ca. 6,2% i 1996. Bag dette tal gemmer 
der sig formodentlig en betydelig skjult arbejdsløshed. De regionale og strukturelle forskelle 
er betragtelige. Den i forvejen høje arbejdsløshed i landbruget er i de seneste år vokset til 
25%. 
Litauen har udviklet en regional arbejdsformidlingsstruktur til at gennemføre 
arbejdsmarkedspolitikkerne. Litauen bør tilskyndes til at videreudvikle adækvate 
arbejdsmarkedsinstitutioner til integrationen i det europæiske enhedsmarked. 
Litauens socialsikringssystem undergik store forandringer i 1990 og 1991, men der er stadig 
brug for yderligere reformer til at styrke de administrative strukturer og udvikle bl.a. social 
forsikring. Selvom socialsikringen er offentlig, findes der adskillige private 
forsikringsordninger ved siden af. I øjeblikket ligger der en pensionsreform med indførelse af 
en pensionsfond på bordet. I 1995 udgjorde udgifterne til socialsikring omkring 10% af BNP, 
og tallet er vokset kraftigt i de seneste år. Socialsikringen finansieres primært af bidrag, der 
75 
hovedsagelig betales af arbejdsgiverne. Der vil skulle gøres en fortsat indsats for at sikre, at 
der udvikles sociale beskyttelsesforanstaltninger. 
Sundhedssystemet i Litauen vil skulle forbedres betydeligt. 
Vurdering af den nuværende og den fremtidige situation 
I 1993 vedtog Litauen en ny arbejdsbeskyttelseslov, der fastlægger principperne for 
beskyttelse af sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, og som er bygget op på grundlag af 
EF's rammedirektiv. Mange af de specifikke foranstaltninger er endnu ikke indført. De er i 
færd med at blive truffet eller tilpasset til den nye strategi. Litauens arbejdstilsynstjenester er 
nu i startfasen for så vidt angår gennemførelsen af den ny tilsynsstruktur. Det skal i 
overensstemmelse med ILO-konvention nr. 81 sikres, at de eksisterende tilsynsstrukturer er 
behørigt uafhængige. 
Med hensyn til arbejdsret er Litauen i gang med at udvikle et system, som generelt set er i 
overensstemmelse med EU-kravene. Der er ved at blive udarbejdet et udkast til lov om 
beskyttelse af arbejdstagernes interesser i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens. Det kan blive 
nødvendigt at foretage nogle ændringer, for at bestemmelserne om arbejdskontrakter og 
beskyttelse af arbejdstagere i tilfælde af virksomhedsoverdragelse kan tilpasses til EF-
reglerne. Informationen og konsultationen af arbejdstagerne på virksomhedsniveau, således 
som det kræves i en række EF-direktiver, skal styrkes. En lov, der skal styrke informations-
og konsultationsrettighederne, er under udarbejdelse. 
For så vidt angår ligestilling, er de grundlæggende bestemmelser i EF-lovgivningen om ikke-
forskelsbehandling af kvinder og mænd omfattet af den litauiske lovgivning. Men princippet 
om ikke-forskelsbehandling respekteres ikke altid i praksis, især hvad angår lige betaling for 
samme arbejde og kønsrelateret reklame. Lønforskellen mellem kvinder og mænd er 
betragtelig. 
Hvad angår retten til fri bevægelighed for arbejdstagere, synes der ikke at være noget til 
hinder for, at Litauen skulle kunne gennemføre bestemmelserne i regelværket på dette 
område. Indførelsen af retten til fri bevægelighed vil imidlertid kræve ændringer i den 
nationale lovgivning, navnlig med hensyn til adgangen til beskæftigelse og behandling uden 
nogen i nationaliteten begrundet forskelsbehandling. 
I forbindelse med socialsikring for vandrende arbejdstagere volder tiltrædelsen i princippet 
ikke større problemer, selvom det vil være nødvendigt at foretage visse tekniske tilpasninger. 
Et vigtigere punkt er den administrative kapacitet til at gennemføre de detaljerede 
koordinationsregler i samarbejdet med andre lande. Det står ikke klart, om Litauen råder over 
de administrative strukturer, der kræves for en integration i koordinationssystemet. Det vil 
desuden være nødvendigt med en hel del yderligere planlægning, forberedelse og uddannelse 
til at forberede administrationen til koordinationsopgaverne. 
Tohaksdirektiverne om henholdsvis advarselsmærkning på cigaretpakker og maksimalt 
tjæreindhold er gennemført i den litauiske lovgivning. 
76 
Konklusion 
De sociale reformer bør videreføres, og det offentlige sundhedssystem skal forbedres 
betydeligt. Desuden vil den sociale dialog skulle styrkes. Litauen vil skulle gøre en stor 
indsats for at sikre, at dets lovgivning justeres til EF-kravene på områder som sundhed og 
sikkerhed, arbejdsret og ligestilling, og skal fortsat udvikle sine strukturer for at sikre en 
effektiv gennemførelse af lovgivningen. Hvis Litauen viderefører sine bestræbelser, skulle det 
kunne påtage sig forpligtelserne i forbindelse med EU-medlemskab på mellemlang sigt. 
Regionalpolitik og samhørighed 
Ifølge traktatens afsnit XIV søger Fællesskabet at styrke samhørigheden, navnlig via 
strukturfondene. Litauen skal indføre disse instrumenter effektivt og samtidig overholde de 
principper, målsætninger og procedurer, der gælder på tiltrædelsestidspunktet. 
I Europaaftalen er der bestemmelser om samarbejde om regionaludvikling og fysisk 
planlægning, bl.a. ved hjælp af udveksling af oplysninger blandt lokale, regionale og 
nationale myndigheder samt udveksling af embedsmænd og eksperter. Hvidbogen indeholder 
ikke nogen særlige bestemmelser herom. 
Sammendrag 
Litauens BNP pr. indbygger udgjorde i 1995 ca. 24 % af EU-gennemsnittet. De største 
indkomstudsving findes mellem byerne og landdistrikterne, men der kan ikke sættes tal på 
forskellene, fordi oplysningerne om BNP ikke foreligger opdelt i regioner. 
Arbejdsløsheden på landsplan er siden uafhængigheden steget til 8 % i 1996. Den registrerede 
arbejdsløshed i regionerne svinger fra 1,7 % i Kaunas til 10,3 % i Silales, og de seneste skøn 
viser en stigende tendens. 
Litauens regionaludviklingsproblemer spænder for øjeblikket vidt: 
• dårlige infrastrukturer (de var kun tilfredsstillende efter "Sovjetstandard"); nu anses deres 
tilstand for kritisk, især i landdistrikterne 
• områder i industriel tilbagegang eller byområder i krise 
• omstilling af aktiviteter i forbindelse med militæret 
• generelt fald i indkomsterne i landdistrikterne (hvor en stor del af befolkningen fortsat 
bor). 
Litauens struktur er ikke så koncentreret om byerne som i de to andre baltiske lande. 
Byfunktionerne varetages af Vilnius, Kaunas og Klaipeda. De tidligere planlægningssystemer 
forsøgte at udvikle denne flerpolede struktur, ved at andre sekundære byer blev støttet. 
Der findes ingen former for selvstændige, regionale myndigheder i Litauen. De 10 landsdele 
(med en gennemsnitligt befolkningstal på 371 000 indbyggere) er de såkaldte højere 
territoriale administrative enheder, der for nyligt er blevet oprettet. De er en del af 
centraladministrationen og ledes af en guvernør, som gennemfører statens politik. 
Centralisering er dog fortsat udtalt, og der findes ikke noget selvstyrende organ på regionalt 
plan. 
77 
I medfør af loven om Republikken Litauens territoriale administrative enheder er der oprettet 
56 selvstyrende kommuner (med en gennemsnitligt befolkningstal på 66 300 indbyggere), 
som er opstået ved at slå ca. 500 landsbyer i landdistrikterne sammen til 44 nye enheder og 12 
bykommuner. 
Der findes ikke nogen regionaludviklingspolitik i Litauen. En national strategiplan er under 
forberedelse. Den handler dog mest om fysisk planlægning. 
Egentlige regionalpolitiske instrumenter findes ikke i Litauen. Det er ikke muligt at fastslå, 
hvor stor en del af Litauens samlede udviklingsudgifter der kan anses som sammenlignelige 
med EF's strukturpolitik. Der kan derfor ikke på nuværende tidspunkt laves et pålideligt skøn 
over Litauens medfinansieringsevne. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Ifølge de foreliggende oplysninger har Litauens myndigheder ikke overvejet at gennemføre 
EF's regionalpolitik i landet, og de agter ikke på kort sigt at iværksætte en regionalpolitik. 
Litauens fremskridt med at etablere de fornødne administrative og budgetmæssige procedurer 
til formidling af støtte fra EF's strukturfonde er klart begrænsede. De fleste af de fornødne 
administrative strukturer og instrumenter mangler fortsat at blive oprettet, hvis Litauen skal 
være rede til at gennemføre EF-strukturprogrammer inden for landets område. 
Konklusion 
Litauens fremskridt med at etablere en differentieret regionalpolitik som et modtræk mod 
spirende regionale forskelle er klart begrænsede. Der bør indføres generelle rammer for en 
integreret udviklingsstrategi, som i betragtning af sit omfang kan udgøre en integreret del af 
den nationale udviklingsstrategi. Endvidere er der et klart behov for at forbedre Litauens 
kapacitet på det administrative område til at forvalte integrerede 
regionaludviklingsprogrammer. Der skal således gennemføres betydelige reformer, inden 
Litauen kan anvende fællesskabsbestemmelserne og effektivt formidle støtten fra EF's 
strukturpolitik. 
3.6 Livskvalitet og miljø 
Miljø. 
Fællesskabets miljøpolitik, der udledes af traktaten, sigter mod bæredygtighed baseret på 
integrering af miljøbeskyttelse i EU's sektorpolitikker, forebyggende indsats, forureneren 
betaler princippet, bekæmpelse af skader ved kilden og delt ansvar. 'L'acquis communautaire' 
(Fællesskabets regelværk) omfatter omkring 200 retsakter, der dækker en lang række 
spørgsmål, herunder vand- og luftforurening, forvaltning af affald og kemikalier, 
bioteknologi, strålingsbeskyttelse og naturbeskyttelse. Medlemsstaterne skal sikre, at der 
foretages en vurdering af virkninger på miljøet, inden der gives tilladelse til visse offentlige 
og private projekter. 
78 
Ifølge Europaaftalen skal Litauens udviklingspolitik ledes af princippet om bæredygtig 
udvikling og bør fuldt ud inddrage miljøhensyn. Den fastlægger ligeledes miljø som et 
område for bilateralt samarbejde samt for tilpasning af landets lovgivning til Fællesskabets. 
Hvidbogen dækker kun en mindre del af retsakterne på miljøområdet, nemlig produktrelateret 
lovgivning, der er direkte forbundet med fri bevægelighed for varer. 
Sammendrag 
Miljøsituationen i Litauen er mindre alvorlig end i den øvrige del af regionen. Tilbagegang i 
industri- og landbrugsaktivitet har medført en reduktion i forureningsniveauerne. 
Vandforurening er stadig det mest akutte miljøproblem, medens andre problemområder er 
affaldsforvaltning og -bortskaffelse. 
Forurening af floder, jordbund og kystvande forårsaget af byspildevand og landbruget er 
særlig alvorlig. De betydelige investeringer i spildevandsrensningsanlæg i de største byer 
kunne imidlertid reducere forurenende udledninger til vandområder radikal inden 2000. Inden 
for affaldsforvaltning er den største bekymring farligt affald, der løbende dumpes i 
uhensigtsmæssige kommunale lossepladser eller brændes i forbrændingsanlæg, der ikke 
opfylder EU-emissionsstandarder. Luftforurening, hovedsagelig fra industrien eller andre 
stationære kilder, er faldende, men emissioner fra mobile kilder er stigende. Den overordnede 
luftforureningssituation er dog relativ god. Litauen har områder af stor naturværdi, der ville 
være et aktiv for miljøet i en udvidet Union. 
Loven om miljøbeskyttelse af 1992 er Litauens vigtigste miljørammelov, og i 1996 blev der 
vedtaget en national miljøstrategi. Forureneren betaler-princippet er ligeledes nedlagt i to 
skattelove, og forebyggelsesprincippet er nedfældet i lovudkastet om vurdering af virkninger 
på miljøet. En lov om afgifter på miljøkontaminering (luftforurening), herunder afgifter på 
forurening fra mobile kilder til luften, blev vedtaget i 1991. Inden for naturbevaring styres 
beskyttede områder af loven om fredede områder. En væsentlig del af den sektorbestemte 
miljølovgivning, herunder standarder og forskrifter med lavere niveauer, er nedarvet fra 
Sovjet-tiden, selv om dette skulle ændre sig i løbet af 1997. Der er ved at blive indført 
økonomiske instrumenter med afgiftsdifferentiering for blyfri benzin og en miljøfond med 
revolverende midler baseret på forureningsafgifter og -bøder. 
Litauen har ratificeret begge Helsinki-konventioner af 1974 og 1992 om beskyttelse af 
Østersøen og har udvist vilje til at rense 'hot spots' ved Østersøen. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Litauen har gjort betydelige fremskridt med tilpasningen af dets miljølovgivning til EU-
standarder, også gennem vedtagelse af afledt lovgivning og udbygning af de nødvendige 
institutioner. Landet har imidlertid stadig langt igen for at opnå enten formel eller effektiv 
overensstemmelse. 
På vandkvalitetsområdet er der blevet udarbejdet standarder for forurenende stoffer på basis 
af tilsvarende EF-direktiver for vandforvaltning. Litauen har for nylig opstillet nye 
luftforureningsstandarder for elværkers fyringsanlæg, og der er nye luftkvalitetsstandarder 
under udarbejdelse. I affaldssektoren indføres der ny lovgivning, der er i overensstemmelse 
79 
med den gældende fællesskabsret, og der er en handlingsplan for farligt affald under 
udarbejdelse. På naturbevaringsområdet tilpasses en række lovudkast, der er under drøftelse i 
øjeblikket, til bestemmelserne i Fællesskabets direktiver om fugle og levesteder. Litauen har 
vedtaget en rammelov om nuklear sikkerhed, men den bør suppleres af lovgivning om 
strålingsbeskyttelse og forvaltning af radioaktivt affald samt beredskabsplaner. Der er på 
dette område stadig en generel mangel på sikkerhedskultur. Der burde lægges særlig vægt på 
hurtig gennemførelse i national lov af rammedirektiverne om luft, affald, vand og direktivet 
om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening (IPPC) samt opstilling af 
finansieringsstrategier for lovgivning i vand-, luft- og affaldssektorerne, der kræver 
betydelige investeringer. 
Litauen sigter mod at færdiggøre gennemførelsen af lovgivning fra hvidbogen i år 2000. 
Hvad angår den resterende miljølovgivning, er landet ret langt fremme med udarbejdelse af 
en detaljeret tiltrædelsesstrategi, der skulle ligge klar i løbet af 1997. 
For at opnå effektiv overensstemmelse med EF's regelværk skal Litauen øge 
miljøinvesteringerne betydeligt og udbygge gennemførelses- og håndhævelsesstrukturer og -
instrumenter såvel som befolkningens miljøbevidsthed og inddragelse. Der må gøres noget 
ved mangelen på menneskelige ressourcer med ekspertise i at lede tilpasningsprocessen, der 
er en væsentlig flaskehals. Landets miljøtiltrædelsesstrategi burde omfatte tidsplaner for 
gennemførelse af EF's miljølovgivning og starte med gennemførelse af blandt andre 
ovennævnte ramme- og IPPC-direktiver. 
Konklusion 
Med de nuværende tendenser i og nylige fremskyndelse af lovgivning og reformer skulle 
fuldstændig gennemførelse i Litauen af Fællesskabets miljølovgivning være opnået på 
mellemlang sigt. Effektiv overholdelse af en række retsakter (f.eks. drikkevand, aspekter af 
affaldsforvaltning og luftforurening) vil imidlertid kun kunne opnås på lang sigt og vil 
forudsætte en betydelig forøgelse af miljøinvesteringer samt en betydelig indsats for at 
udbygge administrationskapaciteten. 
Forbrugerbeskyttelse 
Den gældende fællesskabsret omfatter beskyttelse af forbrugernes økonomiske interesser 
(herunder kontrol med vildledende reklame, prisangivelse, forbrugerkredit, urimelige kon­
traktvilkår, fjernsalg, pakkerejser, salg uden for forretningslokalerne og timeshare) samt 
generel produktsikkerhed og produktsikkerhed inden for områderne kosmetik, tekstilbe­
tegnelser og legetøj. 
Europa-aftalen omhandler tilnærmelse af lovgivningen til fællesskabsretten og samarbejde 
med henblik på fuld kompatibilitet mellem forbrugerbeskyttelsessystemerne i Litauen og EU. 
Hvidbogens fase I-foranstaltninger fokuserer på forbedring af produktsikkerheden, herunder 
for kosmetik, tekstilprodukter og legetøj, og på beskyttelse af forbrugernes økonomiske 
interesser, herunder bl.a. på bestemmelser om vildledende reklame, forbrugerkredit, urimelige 
kontraktvilkår og prisangivelse. Fase II-foranstaltnin-gerne vedrører pakkerejser, salg uden 
for forretningslokalerne og timeshare. Desuden vil der skulle tages hensyn til EU-lovgivning, 
80 
der er vedtaget for nylig (fjernsalg), eller som snart bliver det (sammenlignende reklame, 
prisangivelse). 
Sammendrag 
Forbrugerbeskyttelsesloven blev vedtaget af det litauiske parlament i 1994. Loven danner 
retsgrundlag for beskyttelse af forbrugerrettigheder, men er ikke egnet som grundlag for 
gennemførelse af EU-retten. Man er nu i færd med at drøfte en ny forbrugerbeskyttelses-lov, 
der indfører nye bestemmelser og ændringer, som skal sikre, at Litauen kan opfylde EU's 
krav til forbrugerbeskyttelse. 
Det overordnede ansvar for forbrugerpolitik og forbrugerspørgsmål ligger hos statens kontor 
for konkurrence og forbrugerbeskyttelse. Det er kontorets opgave at koordinere de statslig og 
offentlige institutioners aktiviteter på forbrugerbeskyttelsesområdet. I 1989 oprettede Litauen 
en uafhængig forbrugerforening, som består af en række forbruger-grupper. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Forbrugerbeskyttelsespolitikken har været højt prioriteret hos den litauiske regering i de 
senere år. Det nye udkast til en forbrugerbeskyttelseslov sigter på at gennemføre en række 
EF-direktiver om spørgsmål som urimelige kontraktvilkår, pakkerejser, salg uden for for­
retningslokalerne og forbrugerkredit. Derudover er der ved at blive udarbejdet særskilte 
forslag om prisangivelse, pakkerejser og generel produktsikkerhed. Der synes ikke at være 
planlagt tiltag vedrørende timeshare. 
Selv om forbrugerloven indeholder bestemmelser om produktsikkerhed, er emnet ikke be­
handlet fyldestgørende i forhold til EF-retten. Der er ved at blive udarbejdet et udkast til en 
særskilt lov om generel produktsikkerhed, som vil lette tilpasningen til EF-standar-derne. For 
nogle områder som legetøjs sikkerhed, navne på tekstilprodukter og kosmetik gælder der 
særlige bestemmelser, men der er dog ingen specifikke forbrugerbeskyttelses-bestemmelser. 
Der vil i forbindelse med indførelsen af den gældende fællesskabsret blive brug for udvik­
ling af en stærk og uafhængig forbrugerbevægelse med støtte fra de offentlige myndigheder. 
Konklusion 
Der er store huller i Litauens forbrugerbeskyttelseslovgivning i forhold til EU-direktiverne, 
især hvad den generelle produktsikkerhed angår. Skønt Litauen har oprettet de institutionelle 
strukturer, der skal til for at gennemføre lovgivningen om forbrugerbeskyttelse, synes 
håndhævelsen at være et stadig større problem. Men, forudsat at harmonise-
ringsbestræbelserne fortsættes, skulle Litauen være klar til at overtage den gældende fæl­
lesskabsret om forbrugerbeskyttelse på mellemlang sigt. 
3.7. Retlige og indre anliggender 
Den nugældende ret 
Det vigtigste grundlag for gældende lovgivning inden for retlige og indre anliggender (RIA) 
er det samarbejde, der omhandles i afsnit VI (artikel K) i traktaten om Den Europæiske 
81 
Union, dvs. tredje søjle, men der er en snæver forbindelse til visse bestemmelser og 
foranstaltninger under traktatens første søjle (EF-traktaten). 
Den væsentligste del af EU-samarbejdet om retlige og indre anliggender omfatter asyl, 
kontrol af EU's ydre grænser og indvandring, toldsamarbejde og politisamarbejde med 
henblik på forebyggelse og bekæmpelse af alvorlig kriminalitet, herunder narkotikahandel, 
samt civil- og strafferetligt samarbejde. EU-traktaten fastsætter de vigtigste principper for 
dette samarbejde og henviser specielt til Den Europæiske Konvention om 
Menneskerettighederne og Genève-konventionen (1951) om Flygtninges Retsstilling. I øvrigt 
er denne traktat, uden at det specielt nævnes, baseret på en række internationale konventioner, 
der er relevante for den, især fra Europarådet og FN, samt på Haag-konferencen. Indholdet af 
lovgivningen under tredje søjle er forskelligt fra indholdet af første søjle, idet den består af 
konventioner, fælles aktioner, fælles holdninger og resolutioner (herunder godkendte 
elementer af udkast til instrumenter, som er under forhandling). Rådet har indgået en række 
EU-konventioner (bl. a. Dublin-konventionen fra 1990 og konventioner om udvisning, 
bedrageri og EUROPOL). Disse er nu ved at blive ratificeret af de nationale parlamenter, 
medens adskillige andre konventioner, f. eks. om de ydre grænser, er på forskellige 
forhandlingsstadier i Rådet. Lovgivningen inden for RIA kræver i høj grad praktisk 
samarbejde, vedtagelse aflovgivning og en effektiv gennemførelse af denne. 
Den nye traktat 
De nuværende samarbejdsrammer bliver i stort omfang udvidet for flere af de ovennævnte 
emner, når den traktat, der blev resultatet af regeringskonferencen i Amsterdam, træder i 
kraft. 
Således bekræftes det i den nye traktat, at Unionen skal udvikles til et område med "frihed, 
sikkerhed og retfærdighed", og disse emner samt den fri bevægelig for personer, 
asylspørgsmålet, og indvandringen bliver til fællesskabsanliggender. 
Specielt med hensyn til den fri bevægelig for personer skal Schengen-aftalen ifølge den nye 
traktat integreres i Den Europæiske Union, og alle kommende medlemmer af EU skal 
acceptere gældende bestemmelser i denne aftale. 
Yderligere skal politisamarbejdet og det strafferetlige samarbejde styrkes ifølge den nye 
traktat. 
Europaaftalen og Hvidbogen 
Europaaftalen omfatter bestemmelser om samarbejde om bekæmpelse af narkotikamisbrug og 
hvidvask af penge. 
Hvidbogen går ikke direkte ind på spørgsmål under tredje søjle, men der er henvisninger til 
første søjle, bl. a. til hvidvask af penge og fri bevægelighed for personer, som er snævert 
forbundet med RIA. Der henvises også til Bruxelles- og Romkonventionerne. 
82 
Sammendrag 
Almindelige forhåndsbetingelser for samarbejdet om RIA 
Litauen blev medlem af Europarådet i 1993 og har ratificeret de vigtigste instrumenter om 
menneskerettighederne. Det fastsættes i forfatningen, at domstolene skal være uafhængige i 
overensstemmelse med retsstatsprincipperne. 
Der gennemføres for tiden reformer af institutionerne inden for RIA, men der er stadig 
betydelig personaleknaphed og mangler i ledelsen. Der er gjort fremskridt på alle områder 
under tredje søjle. Litauen har endnu ikke underskrevet konventionen om beskyttelse af 
personoplysninger af 1990, men parlamentet vedtog i juli 1996 en lov om dette spørgsmål, 
der skal opfylde betingelserne i konventionen og EU-direktivet (se også det særlige punkt om 
det indre marked). 
Asyl 
Litauen ratificerede Genève-konventionen og protokollen af 1967 i januar 1997. Hermed blev 
loven om flygtninge, som parlamentet havde vedtaget i 1995, iværksat. Behandlingen af 
asylansøgninger begyndte i maj 1997. Denne lov er stort set i overensstemmelse med EU-
bestemmelserne og omfatter f. eks. bestemmelsen om sikkert tredjeland. Et afgørende 
element i Litauens praksis er screening-proceduren for alle indvandrere (på 
udlændingeregistreringscentret i Pabrade), der er obligatorisk, før flygtninge får adgang til 
flygtningecentret i Rukla. Der er nu med støtte fra EU-landene (især Danmark), UNHCR og 
IOM ved at blive opbygget faciliteter til modtagelse og hjælp af flygtninge. 
Indvandring/Grænsekontrol 
Den ulovlige indvandring, især fra Asien og med det formål at benytte Litauen som 
springbræt til Vesten, er et voksende problem. Organiserede bander forsøger at få ulovlige 
indvandrere igennem Litauen til Polen. I de første måneder af 1997 afventede ca. 600 af disse 
indvandrere og eventuelle flygtninge på registreringscentret, at der skulle træffes afgørelse 
om deres status. Litauen har aftaler om visumfrihed med Det Forenede Kongerige, Irland, 
Danmark, Norge, Sverige, Finland og flere centraleuropæiske lande og tredjelande, og har 
sammen med Estland og Letland oprettet et visumfrit område. Litauen er ved at vedtage EU's 
liste over tredjelande, for hvilke der kræves visum. Det litauiske statsborgerskab og 
udlændigelovgivningen overholder generelt de demokratiske normer. Litauen har 
tilbagetagelsesaftaler med Estland, Letland, Danmark, Sverige, Finland, Schweiz, Norge og 
Ukraine. Litauen søger i øjeblikket uden at være nået til et endeligt resultat at indgå 
tilbagetagelsesaftaler med Belarus og Rusland. Forvaltningen af grænsen til Belarus og 
Rusland er stadig utilstrækkelig, og grænsen er ikke tydeligt markeret. Grænsebevogtningen, 
der ikke er tilstrækkeligt institutionaliseret, mangler både personale og udstyr. 
Politisamarbejde 
Der er en del organiseret kriminalitet i Litauen, især i form af smugling af mennesker, våben, 
spiritus og tobak, pengehvidvask og økonomisk bedrageri. Der forekommer vold og 
afpresning, især over for selskaber, der opererer på det såkaldte grå marked 
(skatteunddragelse). Politiet og andre retshåndhævende instanser har fået særlige 
83 
tilbageholdelsesbeføjelser i forbindelse med den organiserede kriminalitet. Regeringen har for 
nylig vedtaget et program for forebyggelse af kriminalitet og planlægger at ændre 
straffeloven og strafferetsplejeloven samt adfærdsnormerne for embedsmænd og at skærpe 
loven om pengehvidvask. Der er ligeledes en omorganisering af de vigtigste institutioner 
undervejs. Litauen har ratificeret konventionen om pengehvidvask af 1990 (se også det 
særlige punkt om det indre marked). Litauen er ikke indadtil truet af international terrorisme, 
har underskrevet de vigtigste konventioner derom og vedtaget love og administrative 
foranstaltninger mod den. 
Narkotika 
Der opdages lejlighedsvis opium, kanabis og kokain. 
Den indenlandske efterspørgsel og produktion er stigende, men misbruget er stadig 
begrænset. Litauen er part i de fleste vigtige internationale narkotikakonventioner og 
planlægger at ratificere de øvrige snart. Der er blevet oprettet en statslig 
narkotikakontrolkommission, der skal udvikle en strategi til forebyggelse af 
narkotikamisbrug. Politiet omfatter en narkotikakontrolenhed. 
Retssamarbejde 
Reformerne inden for retsvæsenet og forberedelsen af EU-tiltrædelsen er stadig på et tidligt 
stadium, men skrider dog hurtigere og hurtigere frem. Litauen har ratificeret de vigtigste 
strafferetskonventioner og er ved at ændre sin straffe- og civilret med henblik på 
retssamarbejdet. Litauen har ikke ratificeret nogen af I Iaag-konventionerne, men der er ved at 
blive forberedt en lovgivning med henblik på ratificering af de vigtigste. Det er planlagt at 
anmode om tiltrædelse af Lugano-konventionen, og lovgivning er under forberedelse for at 
sikre overholdelse af Rom- og Bruxelles-konventionerne. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Litauen har gjort fremskridt med hensyn til vedtagelsen af en rammelovgivning, herunder en 
gennemførelsesrammelovgivning, der er i overensstemmelse med gældende EU-ret. 
Regeringens prioriteringer for den nærmeste fremtid koncentrerer sig om ulovlig indvandring, 
opbygning af en effektiv grænsekontrol og bekæmpelse af den organiserede kriminalitet. 
De væsentligste institutionelle problemer skyldes ressourceknaphed, virkningerne af 
organiseret kriminalitet og korruptionen i det offentlige. Den nye regering er nødt til at gribe 
ind på disse områder og er i øjeblikket ved at tage politikken og institutionerne inden for 
RIA-området op til overvejelse. Nogle embedsmænd har erfaringer med samarbejde med EU-
kolleger, og regeringen ønsker at fremme denne ekspertise. 
Konklusion 
Litauen har gjort fremskridt på vigtige områder f. eks. inden for asyl. På grund af omfanget af 
de problemer, som Litauen står overfor inden for RIA-området, er en betydelig og 
vedholdende indsats nødvendig, hvis landet skal leve op til gældende og kommende EU-ret 
inden for RIA-området på mellemlang sigt. 
84 
3.8 Eksterne politikker 
Handel og internationale økonomiske forbindelser 
Regelværket på dette område består primært af Fællesskabets multilaterale og bilaterale 
handelspolitiske forpligtelser samt dets autonome instrumenter til beskyttelse af handelen. 
Europaaftalen indeholder på adskillige områder bestemmelser, hvori det kræves af parterne, 
at de handler i overensstemmelse med WTO/GATT-principperne eller andre relevante 
internationale forpligtelser. 
Hvidbogen indeholder ikke nogen bestemmelser på dette område. 
Sammendrag 
Litauen har udviklet en åben, handelsorienteret økonomi og forventes at blive medlem af 
Verdenshandelsorganisationen (WTO) i løbet af 1998. Litauen har status som observatør i 
aftalen om offentlige indkøb og vil ved tiltrædelsen skulle opfylde forpligtelserne under de 
plurilaterale WTO-aftaler, som Fællesskabet er part i. 
Litauen opretholder på nuværende tidspunkt ikke kvantitative restriktioner for nogen 
tekstilvarer eller beklædningsgenstande. Ved tiltrædelsen vil Fællesskabets tekstilpolitik blive 
udvidet til at omfatte Litauen; på tiltrædelsestidspunktet vil de EF-restriktioner, der 
opretholdes, skulle tilpasses med en passende mængde for at tage hensyn til Litauens 
tiltrædelse. 
Vurdering af den nuværende og den fremtidige situation 
Ved tiltrædelsen vil Litauen skulle anvende EF's fælles toldtarif og bestemmelserne om 
udenrigshandel i den fælles landbrugspolitik. Efter Uruguay-runden vil det vejede gennemsnit 
for mestbegunstigelsestold for industriprodukter for Litauens vedkommende være 27,5% og 
for Fællesskabets vedkommende 3,6%. 
Litauen bør i sine forbindelser med internationale organisationer sørge for, at dets handlinger 
og forpligtelser er i overensstemmelse med Europaaftalen, og sikre, at det som medlem af 
Fællesskabet indgår sine fremtidige forpligtelser på harmonisk vis. 
Ved tiltrædelsen vil Litauen blive part i Fællesskabets forskellige præferenceaftaler. 
Præferenceaftaler mellem Litauen og tredjelande vil generelt set skulle afsluttes ved 
tiltrædelsen. 
Inden for handel med tjenesteydelser og etablering har Litauen under sine forhandlinger med 
henblik på tiltrædelse af WTO søgt at sikre, at dets multilaterale forpligtelser under GATS i 
videst mulig udstrækning er forenelige med Fællesskabets forpligtelser. Det skulle være 
muligt at løse de eventuelle betydningsfulde uoverensstemmelser, der fortsat måtte bestå. 
Litauen vil ved tiltrædelsen skulle ophæve sin nationale lovgivning vedrørende instrumenter 
til beskyttelse af handelen og derefter anvende EF-lovgivningen på dette område. 
85 
Erfaringerne fra tidligere tiltrædelser har vist, at den automatiske udvidelse af de eksisterende 
antidumpingforanstaltninger til også at omfatte nye medlemsstater får tredjelandene til at 
rejse problemer med hensyn til denne fremgangsmådes forenelighed med de relevante WTO-
bestemmelser. Det har også vist sig, at der ved tiltrædelse åbnes mulighed for omgåelse af de 
foranstaltninger, der er vedtaget af Fællesskabet inden for rammerne af instrumenterne til 
beskyttelse af handelen. Det sker, når væsentlige mængder af et produkt, der er omfattet af 
foranstaltninger, forud for tiltrædelsen eksporteres til den fremtidige medlemsstats 
territorium, hvorefter de ved tiltrædelsen automatisk overgår til fri omsætning i det udvidede 
toldområde. Der vil i fasen forud for Litauens tiltrædelse skulle tages fat om disse to 
problemer. 
Litauen er ikke medlem af nogen ikke-spredningsordning, men har udtrykt interesse for 
medlemskab. Den litauiske kontrolliste for varer med dobbelt anvendelse er en direkte 
oversættelse af Fællesskabets kontrolliste. Våbeneksport er ligeledes kontrolleret. Der synes i 
princippet ikke at være noget til hinder for, at Litauen anvender EF-lovgivningen på dette 
område. 
Konklusion 
Litauen skulle på mellemlang sigt kunne opfylde Fællesskabets krav på dette område. 
Udvikling 
Den gældende fællesskabsret på udviklingsområdet udgøres i hovedsagen af Lomé-
konventionen, som løber indtil i begyndelsen af 2000. 
Hverken Europaaftalen eller hvidbogen indeholder bestemmelser på dette område. 
Sammendrag 
Litauen har ingen præferencehandelsaftaler med AVS-landene, og der anvendes ingen GSP-
ordninger. Litauen indrømmer ingen toldfri adgang. 
Litauen har ikke noget budget for udviklingsbistand. 
Den nuværende og fremtidige situation 
Ved tiltrædelsen skal Litauen anvende sin præferencehandelsordning på AVS-staterne og 
sammen med de andre medlemsstater deltage i finansieringen af Den Europæiske 
Udviklingsfond (EUF), via hvilken der bevilges finansiel bistand under Lomé-konventionen. 
Litauen kunne få visse problemer i anvendelsen af den eksisterende Lomé-handelsordning 
fuldt ud fra tiltrædelsesdatoen. 
Normalt tiltræder nye medlemsstater Lomé-konventionen på grundlag af en protokol på 
tidspunktet for deres tiltrædelse af EU. 
86 
Konklusion 
Litauen vil skulle gøre betydelige fremskridt for at kunne opfylde EU-kravene på dette 
område i løbet af de kommende år. 
laid 
Fællesskabets regelværk i denne sektor er EF-toldkodeksen og 
gennemførelsesbestemmelserne hertil, den kombinerede nomenklatur, den fælles toldtarif, 
også handelspræferenccr, toldkontingentcr og toldsuspensioner, og anden toldmæssig 
lovgivning uden for toldkodeksens anvendelsesområde. 
Europaaftalen dækker oprettelse af et frihandelsområde med Fællesskabet og gradvis 
afvikling af told for et bredt udvalg af varer efter faste tidsplaner, som starter på datoen for 
aftalens ikrafttrædelse. 
Hvidbogen omfatter etape I foranstaltninger til at binde og rationalisere al frihandel i henhold 
til Europaaftalen, også lovgivning, der er forenelig med toldkodeksen, den kombinerede 
nomenklatur osv. Etape II vedrører vedtagelse af hele Fællesskabets lovgivning med henblik 
på optagelse i toldunionen ved tiltrædelsen. 
Sammendrag 
Ved tiltrædelse vil de litauiske toldmyndigheder skulle påtage sig alle forpligtelser i 
forbindelse med beskyttelse og kontrol af deres del af EU's ydre grænse. Ud over 
bestemmelserne om indirekte beskatning vil de blive ansvarlige for gennemførelse og 
håndhævelse af den fælles handelspolitik, den fælles landbrugspolitik, den fælles 
fiskeripolitik osv. ved Fællesskabets ydre grænse. 
Litauens evne til at anvende Fællesskabets regelværk fuldt ud forudsætter, at der er mulighed 
for at vedtage og gennemføre fællesskabsbestemmelser, og at der findes et passende niveau 
for infrastruktur og udstyr, specielt med hensyn til databehandling og undersøgelsesmetoder, 
samt et effektivt toldvæsen og et tilstrækkeligt stort, velkvalificeret og motiveret personale 
med en høj grad af integritet. Litauen har haft alvorlige problemer med korruption i 
toldvæsenet; landet traf vigtige foranstaltninger i marts 1997 til at bekæmpe dette. 
Litauen har med faglig bistand fra toldprogrammer udarbejdet en harmoniseret toldkodeks 
med EF-toldkodeksen, som skal træde i kraft den 1. januar 1998. På nuværende tidspunkt er 
den gældende lovgivning såvel som anden toldmæssig lovgivning uden for toldkodeksens 
anvendelsesområde ikke forenelig med EF's bestemmelser. 
Litauen har næsten bragt sin nationale varenomenklatur på linje med Fællesskabets 
kombinerede nomenklatur. Den litauiske administration har imidlertid ikke en integreret tarif 
på dette stadium, hvilket gør det vanskeligt at sammenligne de litauiske toldsatser med 
toldsatserne i den fælles toldtarif. Men Litauen arbejder med en ordning for bindende 
tariferingsoplysninger som den, der anvendes i EF. 
87 
Litauen vedtog den 1. april 1997 den nye ordning for kumulativ oprindelse mellem lande i 
Europa. 
Litauen har ansøgt om at blive kontraherende part i EF-EFTA-konventionen om en fælles 
forsendelsesprocedure og aftalen om det administrative enhedsdokument. En EF Task-Force 
bistår Litauen i dette arbejde. Skal landet tiltræde forsendelseskonventionen, kræver det en 
periode med yderligere omfattende forberedelser. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Litauen vil skulle tilpasse de nationale procedurer til fællesskabsbestemmelserne vedrørende 
suspensionsordninger og toldprocedurer af økonomisk betydning. Ved tiltrædelsen vil det 
være nødvendigt med visse tekniske overgangsordninger, navnlig for transaktioner, som 
påbegyndes før datoen for tiltrædelsen, men afsluttes efter denne dato. 
Det er vigtigt, at de litauiske myndigheder kan deltage på en hensigtsmæssig måde i de 
forskellige databehandlingssystemer til forvaltning af bestemmelserne om told og indirekte 
afgifter inden for toldunionen/det indre marked såvel som i databehandlingssystemerne til 
gensidig administrativ bistand i anliggender vedrørende told, landbrug og indirekte afgifter. 
Brugen af edb er meget lidt udviklet i Litauen. 
Litauen vil ved tiltrædelsen skulle afskaffe al toldkontrol på grænserne med EU-
medlemsstater og andre lande, som tiltræder EU. I den strategiske planlægning skal Litauen 
desuden tage højde for de nødvendige ressourcer til at styrke grænsestederne ved grænserne 
til lande, der ikke er medlemmer af EU. 
Konklusion 
Litauen vil fortsat skulle gøre en stor indsats for at tilpasse toldvæsenet og dets personale til 
de opgaver, en moderne toldadministration skal kunne påtage sig. Hvis dette er tilfældet, vil 
Litauen måske kunne opfylde EF's krav på mellemlang sigt. 
Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik 
Siden sin genvundne uafhængighed i 1991 har Litauen orienteret sin udenrigs- og 
sikkerhedspolitik mod EU og NATO. Litauens forfatning af 8. juni 1992 indeholder 
bestemmelser om alliancefrihed i forhold til tidligere sovjetiske øst-alliancer. Det forbydes 
regeringen af slutte sig til nogen alliance, der dannes på basis af det tidligere Sovjetunionen, 
og desuden forbydes stationering af styrker fra det tidligere Sovjetunionen på litauisk område. 
Litauen har været en aktiv deltager i dialogordningerne under Unionens fælles udenrigs- og 
sikkerhedspolitik og har altid, når det har modtaget en opfordring hertil, støttet EU's aktioner 
inden for disse rammer. 
Litauen er medlem af FN, OSCE, Europarådet og mange andre internationale organisationer. 
Det er associeret partner i WEU, deltager i NACC, PfP og har gjort det klart, at det ønsker at 
blive medlem af WEU og NATO så snart som muligt. Det har sendt tropper til at deltage i 
IFOR/SFOR. Det deltager desuden i en række internationale organisationer, herunder 
Østersørådet, og agter at blive optaget i CEFTA. 
88 
Der består ingen territoriale uoverensstemmelser mellem Litauen og nogen af Unionens 
medlemsstater, omend der endnu skal vedtages en formel trækning af søgrænsen til Sverige. 
Litauen har heller ingen større uoverensstemmelser med naboer blandt de associerede lande. 
Forbindelserne med Polen er blevet betydeligt forbedret i de senere år og bygger på traktaten 
af 1994 om venskabsforbindelser og gode naboskabsforbindelser, som udgør en del af 
stabilitetspagten. Begge lande er i færd med at oprette en fælles fredsbevarende enhed. 
Forhandlingerne og trækning af søgrænsen med Letland fortsætter og befinder sig på et 
fremskredent stadium. 
Selvom der er indgået over 30 traktater og aftaler mellem Litauen og Rusland, består der 
fortsat uoverensstemmelser om trækningen af sø- og landegrænserne: det russiske territorium, 
der grænser op til Litauen, er Kaliningrad oblast. Spørgsmålet om militær transit med 
jernbane mellem Rusland og Litauen reguleres på basis af en aftale, der fornyes hvert år. 
Forbindelserne med Belarus bygger på aftalen om gode naboskabsforbindelser og 
samarbejdet og aftalen om statsgrænsen. Begge aftaler trådte i kraft den 26. april 1996. Den 
præcise trækning af grænsen skal endnu vedtages. 
Litauen har en ny, lille diplomatisk tjeneste med begrænsede erfaringer og ressourcer. Med 
tiden skulle det dog være i stand til fuldt ud at spille sin rolle som medlem af Unionen. Det 
har 38 repræsentationer i udlandet og beskæftiger et diplomatisk personale på ca. 325. 
Litauen støtter ikke-spredning af nukleare, biologiske og kemiske våben og er signatar af alle 
relevante internationale aftaler om våbenkontrol. De små litauiske væbnede styrker, som er 
ved at blive bragt under demokratisk kontrol, er under omorganisering for at kunne indfri 
NATO-krav. Litauen er medlem af den baltiske fredsbevarende bataljon (BALBAT) og 
deltog i en større PfP-øvelse (Baltic Challenge) i 1996. Litauen har ingen forsvarsindustri. 
I en erklæring, der ledsagede ansøgningen om medlemskab af Unionen den 8. december 
1995, og i sine svar til Kommissionen i juli 1996 bekræftede Litauens regering, at den var 
rede til og i stand til at deltage fuldt ud i Unionens FUSP. 
En vurdering af Litauens udenrigs- og sikkerhedspolitik til dato giver anledning til at 
forvente, at det som medlem fuldt ud vil kunne opfylde sine forpligtelser på dette felt. 
3.9. Finansielle spørgsmål 
Finanskontrol 
Gennemførelsen af Fællesskabets politikker, navnlig landbrugs- og strukturfondspolitikken, 
kræver effektive systemer til forvaltning og kontrol af offentlige udgifter, herunder også 
bestemmelser om bedrageribekæmpelse. Der må desuden ske en tilnærmelse af 
lovgivningerne for at muliggøre indførelse af ordningen for "egne indtægter", med bl.a. 
passende bestemmelser om regnskabsføring. 
Europa-aftalen indeholder bestemmelser om samarbejde vedrørende revision og 
finanskontrol, herunder teknisk assistance fra Fællesskabet i passende omfang. Hvidbogen 
omtaler ikke foranstaltninger på dette område. 
89 
Sammendrag 
Den litauiske Statskontrol (SC) , der står direkte til ansvar over for parlamentet, er den 
øverste (eksterne) revisionsinstans med en lignende status som Rigsrevisionen. Dens 
aktiviteter er reguleret ved en lov om Statskontrollen fra 1995. SC deltager aktivt i 
internationale organisationer for overordnede revisionsinstitutioner. 
SC overvåger, gennem efterfølgende kontrol, lovligheden af besiddelse og brug at statens 
ejendom samt anvendelse og brug af bevillingerne på statsbudgettet. Generalinspektøren 
forelægger parlamentet en rapport og en udtalelse om årsregnskabet vedrørende 
statsbudgettet. Parlamentet kan anmode SC om at udføre særlige efterforskningsopgaver. 
Der findes for øjeblikket ikke noget centralt organ for intern kontrol. Den enkelte minister er 
ansvarlig for finanskontrollen inden for sit ministerium. Der findes interne kontrolenheder i 
12 af de 18 ministerier, men de opfylder ikke fuldt ud internationalt anerkendte standarder. 
Da der ikke findes nogen enkelt central myndighed, der specielt tager sig af 
bedrageribekæmpelse, varetager Finansministeriet denne opgave. 
Den interne kontrol i Finansministeriet og toldvæsenet varetages af Statens Afgiftsinspektorat 
og Tolddepartementet. Toldadministrationen er ansvarlig for opkrævning af importafgifter. 
Inden for denne administration forvaltes importafgifterne af afgiftsdivisioner. De er 
ansvarlige for bogføring af importafgifter, inddrivelse af skyldige importafgifter og 
gennemførelse af efterforskning og ankeprocedurer. 
Når de interne og eksterne kontrolforanstaltninger er bragt til at fungere i overensstemmelse 
med internationale standarder, forventes det, at nationale midler og fællesskabsmidler vil 
blive kontrolleret og beskyttet mod bedrageri på samme måde. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
De interne kontrolinstitutioner forekommer svage (for få kvalificerede revisorer). Derimod 
synes det eksterne kontrolsystem at leve op til almindeligt anerkendte standarder. 
Der må etableres en række instrumenter, der er nødvendige for med held at kunne 
gennemføre EU's politikker. Der må lægges særlig vægt på udvikling af effektive interne 
kontrolsystemer. 
Bestemmelserne om toldskyld i den ny toldlov, der træder i kraft den 1. januar 1998, synes at 
være identiske med bestemmelserne i forordning 2913/92. Der vil være behov for yderligere 
samarbejde med Kommissionen om regnskabsproceduren. 
Konklusion 
Der synes på dette område ikke at være større hindringer for tiltrædelse på mellemlang sigt, 
men der skal stadig et stort forberedende arbejde til for at få etableret de nødvendige 
forvaltnings- og kontrolsystemer. 
90 
Konsekvenser for budgettet 
I meddelelsen "Agenda 2000" redegøres der for de samlede finansielle rammer, som de 
budgetmæssige virkninger af fremtidige udvidelser skal indgå i på mellemlang sigt, således at 
der kan sikres sammenhæng med de foreslåede retningslinjer for EF-politikkerne inden for 
rimelige budgetrammer. 
På nuværende stadium vil det være vanskeligt og sandelig også for tidligt at foretage et 
præcist skøn over de budgetmæssige konsekvenser af hvert enkelt ansøgerlands tiltrædelse. 
Virkningerne for budgettet afhænger i meget stor udstrækning af mange forskellige faktorer: 
- tidspunktet for de enkelte landes tiltrædelse 
- udviklingen indtil da i EF-politikkerne, særlig hvad angår de beslutninger, der vil blive 
truffet om fortsættelse af reformen af den fælles landbrugspolitik og de nye retningslinjer for 
strukturforanstaltninger 
- ansøgerlandenes fremskridt med hensyn til vækst, styrkelse af deres konkurrenceevne og 
deres produktivitet og evne til at overtage Fællesskabets regelværk 
- de overgangsforanstaltninger, som forhandlingerne vil kunne resultere i. 
Der kan kun gives nogle beløbsstørrelser for nogle budgetkategorier og et samlet skøn, og 
alene som illustration. 
Udgifter 
Hvis man antager, at reformen af den fælles landbrugspolitik kommer til at forløbe efter de 
retningslinjer, som Kommissionen har skitseret i anden sammenhæng, vil Litauens tiltrædelse 
i et år med fuldstændig anvendelse af denne reform og alene for 
markedsinterventionsforanstaltninger kun medføre et supplement på 1-2% til de tilsvarende 
udgifter, der forudses for de femten nuværende medlemsstater. 
Efter en gradvis udvikling vil de tildelinger, der skal forudses for Litauen i form af 
strukturforanstaltninger, ligge på omkring 4% af landets BNI. 
Anvendelsen af de andre interne EF-politikker på de nyligt tiltrådte lande vil sandsynligvis 
medføre yderligere udgifter, der forventes at blive større end deres relative vægt i Unionens 
BNI, eftersom de yderligere omkostninger ved gennemførelsen af visse af disse politikker til 
dels står i forhold til den berørte befolkning, deres geografiske udstrækning eller antallet af 
medlemsstater, med hvilke der gennemføres aktioner for koordination og harmonisering. Som 
eksempel kan nævnes, at Litauens BNI i øjeblikket repræsenterer ca. 0,1% af Unionens. 
Til gengæld burde Litauens tiltrædelse ikke medføre væsentlige ekstraudgifter i tilslutning til 
Unionens eksterne foranstaltninger. 
Endelig skal der tages hensyn til, at de enkelte landes tiltrædelse vil bevirke, at udgifter, som 
afholdes over EF-budgettet til før-tiltrædelsesprogrammer til fordel for ansøgerlandet, f.eks. 
via Phare-programmet, falder bort. 
91 
Under henvisning til det ovenfor anførte kan udgifterne som følge af Litauens tiltrædelse på 
de tre nævnte områder anslås til et samlet beløb årligt inden for en gaffel på mellem 0,7 og 
0,9 mia. ECU i tiden 2005-2006 (i faste 1997-priser). 
Indtægter 
De EF-budgetbidrag, der kan forventes af de nyligt tiltrådte lande under forudsætning af, at 
ordningen med egne indtægter gælder fuldt ud, forventes for samtlige BNI- og moms­
indtægters vedkommende - under hensyntagen til nivelleringsreglerne for sidstnævntes 
vedkommende - at ligge nær deres andel af Unionens BNI. Det vil i Litauens tilfælde sige 
under 0,1%. Litauens andel af de traditionelle egne indtægter kommer til at afhænge af 
strukturen i landets handelstrømme på tiltrædelsestidspunktet. 
For at sikre fastlæggelse af, kontrol med og overdragelse af de traditionelle egne indtægter i 
overensstemmelse med EF-forskrifterne er det nødvendigt at foretage tilpasninger af det 
nuværende toldsystem i Litauen. Desuden forudsætter en korrekt beregning af BNI-
indtægterne betydelige forbedringer med hensyn til pålidelighed, ensartethed og 
fuldstændighed i nationalregnskaberne. Der kræves endvidere statistiske forbedringer til 
fastlæggelse af beregningsgrundlaget for de egne moms-indtægter, som tillige kræver en 
komplet afpasning af moms-systemet i Litauen efter EF-direktiverne. 
92 
4 Administrativ evne til at anvende Fællesskabets regelværk 
Det Europæiske Råd i Madrid i december 1996 konkluderede, at de central- og østeuropæiske 
ansøgerlandes harmoniske integrering i EU især forudsætter tilpasning af deres 
administrationsstrukturer. I dette kapitel gennemgås Litauens offentlige administrations 
nuværende situation, herunder relevante aspekter af retsvæsenet, og der foretages en 
vurdering af de nuværende og sandsynlige fremtidige forudsætninger for at varetage de 
funktioner, der kræves i et moderne demokratisk samfund, med særlig henblik på behovet for 
at forvalte fællesskabsretten. 
4.1 Administrative strukturer 
Litauens forfatningsmæssige organer, deres beføjelser og ansvar, herunder regionale og 
lokale myndigheder, er beskrevet i kapitel 1. 
Litauens centraladministration består af 17 ministerier og statsministerens kontor. Et 
departement for europæisk integration er placeret i udenrigsministeriet. 
Parlamentet vedtog i 1995 en tjenestemandslov. Den indførte et tostrenget system: Kategori 
A for politiske embedsmænd, udnævnt af den siddende regering, og kategori B for fastansatte 
tjenestemænd. Den nye regering har i 1997 indført højt placerede "eksperter" i hvert 
ministerium og har således skabt et parallelt embedsmandssystem. Regeringen er dog for 
tiden ved at udarbejde en ændret tjenestemandslov for at skabe stabilitet i systemet. 
Princippet om embedsværkets politiske uafhængighed er anerkendt i Litauen, men 
topstillinger er ikke altid fri for partipolitisk indflydelse. 
Staten beskæftiger 18 000 embedsmænd. Lønninger og andre vilkår er væsentligt ringere end 
i den private sektor, hvilket fører til lav moral og motivation. 
Reformen af centraladministrationen har været et centralt emne for den siddende regering, og 
der er indført betydelige ændringer med hensyn til ministeriernes ansvarsområder. Den 
ændrede lov er inspireret af konklusionerne i et politisk dokument, der i 1996 blev udarbejdet 
af ministeriet for offentlig forvaltning, "Udkast til reform af den offentlige forvaltning i 
Litauen", der skitserer en reformstrategi, angiver projekter, tidsplan og ressourcer, og som 
samtidig rummer forslag til organisationsstrukturer. Litauens regering oprettede i juni 1994 et 
ministerium for reform af centraladministration og lokalforvaltning. Det fremlægger forslag 
for regeringen i form af statsprogrammer eller lovudkast om administrative reformer. Det er 
for tiden i færd med at udarbejde uddannelseskriterier for et statsligt system for uddannelse af 
embedsmænd. 
Hvad EU-anliggender angår, er der oprettet et tværministerielt koordineringsudvalg for 
europæiske integrationsanliggender under statsministerens ansvar samt kontorer for 
europæisk integration i alle fagministerier. I 1993 oprettedes det litauiske center for offentlig 
forvaltning, der hovedsagelig uddanner tjenestemænd i emneområder, der har berøring med 
tiltrædelse af EU. (Se også afsnittet i indledningen om relationerne mellem Den Europæiske 
Union og Litauen). 
93 
4.2 Administrationens og retsvæsenets kapacitet 
Litauen var indtil 1991 en del af Sovjetunionen, og administrationen var indtil da underlagt 
den centrale planlægning. Det kommunistiske system afviste retsstatens principper og lod 
lovene og forvaltningen tjene gennemførelsen af partiets politik. På denne bagrund blev både 
forvaltningen og lovene efterhånden i stigende grad af befolkningen betragtet som 
instrumenter for den politiske kontrol. 
De administrative strukturer muliggør en effektiv forvaltning. Der findes brugbare rammer 
for et permanent embedsmandskorps. Men trods de betydelige fremskridt, der er gjort, er der 
stadig brug for videreudvikling af systemet. 
Den litauiske offentlige forvaltning lider under manglende erfaring og manglende ressourcer, 
og på de lavere niveauer spores arven fra fortiden, der lægger hindringer i vejen for 
regeringens omfattende reformbestræbelser. Ikke desto mindre er statens kontroldepartement 
og statsadvokaturen i stand til at fungere tilfredsstillende. En vigtig styrke ved systemet, især 
set i et udvidelsesperspekliv, er regeringens udtrykkelige vilje (il al nå standarder, der er 
forenelige med EU-medlemsskab. 
Retsgrundlaget for den offentlige sektor er adækvat. Det vil imidlertid tage nogen tid at 
udvikle et politisk helt uafhængigt embedsværk. 
Den offentlige forvaltning er overbemandet. Den siddende regering har planer om at skære 
ned. Det vil sandsynligvis bl.a. føre til, at der kan frigøres midler til at hæve de offentligt 
ansattes lønninger. Dette må formodes at bidrage til at bremse den store personaleudskiftning, 
der skyldes en "hjerneflugt" til den private sektor. Som i enhver offentlig forvaltning er der 
nogle medarbejdere, der er særdeles højt kvalificerede. Det er svært at vurdere den generelle 
standard, men der er tydeligvis store svagheder i mange dele af forvaltningen. 
Befolkningens tillid til den offentlige forvaltning er ikke stor. De fleste borgeres kontakt med 
forvaltningen er til de mere underordnede embedsmænd i administrative rutinejobs; og denne 
kontakt betragtes ikke af mange som en god reklame for den litauiske offentligt forvaltning. 
Udryddelse af korruption i den offentlige forvaltning prioriteres højt af den siddende 
regering. Der har været afskedigelser og retssager for uregelmæssigheder, hvor toldvæsenet 
og anklagemyndigheden har været indblandet. 
Regeringens intentioner med hensyn til reform af den offentlige forvaltning er positive. Med 
hensyn til reform af lokalstyret har Litauen opnået gode fremskridt. Den tredje reformbølge er 
på tegnebrættet og vil bringe udviklingen et skridt videre hen imod decentralisering på 
kommunalt plan. Det er imidlertid fortsat uklart, hvordan de lokale myndigheder kan leve op 
til deres ansvar for at udstede regler og bestemmelser. Med hensyn til de lokale myndigheder 
er spørgsmålet om lovgivning og planlægning af opgavefordelingen mellem myndigheder på 
forskellige niveauer det allervanskeligste. Der er på det seneste sket fremskridt i udformning 
og indførelse af lovgivning om yderligere decentralisering med særligt henblik på spørgsmål 
som kommunal ejendom og ejendomsforhold til jord samt med sigte på at afklare de 
forskellige aspekter af skattekontrollen på lokalt plan og balancen mellem skatteindtægter og 
statstilskud. 
94 
De administrative strukturer, der er etableret siden 1996 med henblik på europæisk 
integration, har allerede udvist nogle gode resultater. 
Nøgleområder for gennemførelse ai fællesskabsretten 
Den ensartede anvendelse af EU-lovgivningen: Effektiv anvendelse af fællesskabsretten 
forudsætter, at medlemsstaternes retsmyndigheder er i stand til at anvende de bestemmelser i 
traktaten, der omhandler sikring af enheden og af anvendelsen af fællesskabsretten, og som 
kan sikre, at det indre marked og fællesskabspolitikkerne generelt fungerer korrekt. Et højt 
kvalificeret og veluddannet retsvæsen med tilstrækkelige ressourcer er nødvendigt for, at 
domstolene kan anvende EU-lovgivningen, herunder sager med direkte retsvirkning og sager, 
der henvises til EF-Domstolen i henhold til EF-traktatens artikel 177. 
Retsvæsenet i Litauen udviser betydelige svagheder, især med hensyn til ressourcer og 
relevant ekspertise. På denne baggrund nærer Kommissionen betydelig tvivl om systemets 
evne til at sikre den effektive anvendelse af fællesskabsretten. 
Det indre marked: Skal Litauen kunne sikre, at Fællesskabets bestemmelser om det indre 
marked anvendes korrekt, især med hensyn til fri bevægelighed for varer og tjenesteydelser, 
forudsætter det, at der findes effektive regulerings-, standardiserings-, certificerings- og 
tilsynsmyndigheder, der kan handle i fuld overensstemmelse med EF-bestemmelserne. En 
analyse af disse punkter er indeholdt i kapitel 3.1 (under "De fire friheder"). 
I Litauen er den administrative kapacitet med hensyn til fri bevægelighed for varer endnu 
ikke tilfredsstillende. Med hensyn til standardisering må den foreslåede lovgivning formodes 
at føre til større overensstemmelse med EF-systemet. Departementet for standarder er 
imidlertid stadig ikke et uafhængigt organ, hvilket er i modstrid med EF's principper. Med 
hensyn til en infrastruktur til konformitetsvurdering findes der endnu ikke noget kvalificeret 
certificeringsorgan. Med hensyn til fri bevægelighed for tjenesteydelser er situationen fortsat 
noget utilfredsstillende, da det ikke er sikkert, at de litauiske myndigheder har de 
administrative ressourcer til hurtigt at gennemføre det store lovgivningsprogram, de har 
forpligtet sig til. Litauens centralbank har 62 medarbejdere, og det statslige forsikringstilsyn 
har 5. 
Det er nødvendigt at højne personalets generelle kvalifikationsniveau for at leve op til EU-
kravene på dette område. 
Konkurrence: Som forklaret i kapitel 3.1 (under "Konkurrence") forudsætter håndhævelse af 
konkurrencelovgivningen, at der etableres antitrust- og statsstøttekontrolmyndigheder, og at 
retsvæsenet, den offentlige forvaltning og de relevante økonomiske aktører har tilstrækkelig 
indsigt i konkurrencelovgivningen og -politikken. 
I Litauen er den centrale myndighed statens konkurrence- og forbrugerbeskyttelseskontor, der 
har i alt 37 medarbejdere; dette er sandsynligvis tilstrækkeligt. Ekspertisen er beskeden. Evne 
til effektivt at gennemføre EF-kravene på dette område forudsætter yderligere investeringer i 
tekniske og menneskelige ressourcer. 
95 
Telekommunikation. Til udformning og gennemførelse af de mange 
liberaliseringsbestemmelser, der er indeholdt i fællesskabsretten på dette område, er det 
nødvendigt med et regulerende og planlæggende organ, der effektivt er adskilt fra ethvert 
driftsselskab. 
Kommissionen har kun begrænsede informationer om den administrative situation på dette 
område i Litauen; det må imidlertid betvivles, om den tilstrækkelige administrative kapacitet 
er for hånden. 
Indirekte beskatning: En effektiv forvaltning af fællesskabsrettens bestemmelser om indirekte 
beskatning forudsætter, at der findes instanser, der er i stand til at gennemføre EU-
lovgivningen om harmonisering af moms og afgifter i et miljø, hvor kontrollen ved EU's 
indre grænser er ophævet, hvor afgiftssystemet er baseret på frilagre, og hvor afgiften betales 
til den lokale sats i medlemsstaten, hvor og når varerne forbruges. Dette kræver en 
veludbygget og veluddannet myndighed med tilstrækkelige ressourcer og med en høj grad af 
integritet. 
I Litauen er den relevante myndighed finansministeriet. En central forvaltning og 56 
regionale kontorer med i alt 31 000 medarbejdere (3 000 medarbejdere beskæftiget med 
indirekte beskatning). På grund af stor personaleudskiftning, der til dels skyldes, at 
veluddannet personale rekrutteres af den private sektor, er det vanskeligt at anslå det 
nuværende personales kapacitet. Med henblik på at sikre en effektiv forvaltning af 
fællesskabsretten på dette område er det nødvendigt at konsolidere og forbedre personalets 
generelle professionelle kvalifikationer, bl.a. gennem uddannelsestiltag og lønforbedringer. 
Landbrug: De administrative krav på landbrugsområdet vedrører først og fremmest veterinær-
og plantesundhedskontrol med henblik på at beskytte den offentlige sundhed og sikre fri 
bevægelighed for landbrugsvarer, samt kapacitet til at administrere den fælles 
landbrugspolitiks mekanismer og bestemmelser, herunder høje standarder med hensyn 
tilfinanskontrol og officiel statistik. Disse punkter er behandlet i kapitel 3.4 (under 
"Landbrug"); generelle standarder på det statistiske område er behandlet i kapitel 3.3 (under 
"Statistik"). 
Den administrative kapacitet med hensyn til veterinær- og plantesundhedskontrol i Litauen 
har den svaghed, at prøve- og diagnosticeringsfaciliteterne fortsat er utilstrækkelige. 
Veterinær- og levnedsmiddelinspektoratet kan med fordel styrkes. Til forvaltning af den 
fælles landbrugspolitik i almindelighed er der behov for betydelig tilpasning af den 
eksisterende administrationsstruktur. 
For at kunne leve op til EF-bestemmelserne på dette område er det nødvendigt med 
betydelige forbedringer. 
Transport: Anvendelsen af EF-bestemmelserne om det indre marked og om konkurrence på 
transportsektoren samt udvikling af relevante infrastrukturprodukter og andre aspekter af 
fællesskabsretten på transportområdet vil stille nye medlemsstater over for administrative 
udfordringer. 
96 
Den ansvarlige statslige myndighed i Litauen er transportministeriet (tidligere oplyst: 86 
medarbejdere). Kommissionen kender ikke det aktuelle medarbejdertal. Der er for få 
kvalificerede medarbejdere. Det giver anledning til særlige betænkeligheder med hensyn til 
gennemførelse af sikkerhedskontroller. 
Beskæftigelse og socialpolitik: Et centralt administrativt krav med hensyn til 
fællesskabsretten på dette område er, at der er tilstrækkelig inspektionskapacitet, især til at 
kontrollere sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen. 
I Litauen må arbejdsinspektoratet (50 inspektører) styrkes betydeligt, både personalemæssigt 
og med hensyn til ekspertise. 
Regionalpolitik Og samhørighed: De vigtigste administrative krav på dette område er, at der 
findes kvalificerede og effektive forvaltningsorganer, og især at der er en høj grad af 
kompetence og integritet i forvaltningen af Fællesskabets midler. 
I Litauen er der ikke nogen nationalt fastlagt regionalpolitik. Situationen med hensyn til 
finanskontrol er endnu ikke tilfredsstillende (se afsnittet nedenfor om "Finanskontrol"). En 
effektiv forvaltning af fællesskabsretten på dette område forudsætter, at der etableres de 
nødvendige administrative, budgetmæssige og kontrolmæssige rammer. 
Milja: Da EF's miljøpolitik indebærer, at miljøbeskyttelsen skal integreres i EF's 
sektorpolitikker, er de administrative behov potentielt meget store og omfatter mange 
instanser, der ikke normalt beskæftiger sig med miljøbeskyttelse. Hovedansvaret ligger 
imidlertid hos miljøministerierne og forskellige underinstanser. 
Litauens miljøministerium har 130 medarbejdere. Tilsynet udføres af det fælles 
forskningscenter, og den overordnede kontrol varetages af ministeriet og 44 distriktskontorer. 
Disse arrangementer er endnu ikke adækvate, og den overordnede kontrol må styrkes. En 
effektiv forvaltning af fællesskabsretten på dette område forudsætter øgede menneskelige 
ressourcer, især efterhånden som lovgivningen gradvis tilnærmes. 
Forbrugerbeskyttelse: På dette område forudsætter en effektiv forvaltning af 
fællesskabsretten, at det overordnede ansvar placeres i et særligt statsligt organ, der kan 
varetage udformning, gennemførelse og håndhævelse af lovgivningen om forbrugerpolitik og 
forbrugerbeskyttelse. 
I Litauen ligger hovedansvaret hos det statslige konkurrence- og forbrugerbeskyttelseskontor 
(7 medarbejdere beskæftiger sig med forbrugerbeskyttelse), oprindeligt en 
konkurrencemyndighed, hvis arbejdsområde er blevet udvidet til også at omfatte 
forbrugerspørgsmål. Ikke-statslige forbrugerorganisationer er stadig alt for svage. Der hersker 
fortsat forvirring om forbrugerpolitikkens præcise mål og arbejdsområder. Dette forklarer 
delvis vanskelighederne med den konkrete håndhævelse af forbrugerlovgivningen; der er 
imidlertid også andre forhold, der må gøres noget ved, bl.a. mangelen på specialuddannet 
personale, organisatoriske svagheder og manglende bevidsthed i retsvæsenet om 
forbrugerspørgsmål. 
97 
Retlige og indre anliggender: Tilsynet med retlige og indre anliggender påhviler justits- og 
indenrigsministerier. De administrative instanser skal være i stand til effektivt at beskæftige 
sig med asyl- og indvandrerspørgsmål, grænsekontrol samt politi- og domstolssamarbejde. 
Der er især behov for tilstrækkeligt mange veluddannede medarbejdere med udtalt integritet. 
I Litauen har både justitsministeriet og indenrigsministeriet tilstrækkeligt med medarbejdere. 
Kapaciteten til at behandle asyl- og indvandrersager er endnu ikke tilvjebragt, da behandling 
af asylansøgninger først begyndte i maj 1997, og da faciliteterne til modtagelse af flygtninge 
kun er ved at blive bygget op. Grænsekontrollen er utilstrækkelig, fordi der både mangler 
personale og udstyr. Politiet omstruktureres for bedre at kunne bekæmpe organiseret 
kriminalitet. Der gennemføres reformer i retsvæsenet, men der er for tiden kun lidt praktisk 
samarbejde med EU. En effektiv forvaltning af fællesskabsretten på dette område forudsætter 
øgede menneskelige og tekniske ressourcer samt skridt til at bekæmpe korruptionen. 
Told: Anvendelse af fællesskabsretten på dette område forudsætter et tilstrækkeligt højt 
niveau med hensyn til infrastruktur og udstyr, herunder edb- og efterforskningsressourcer, 
samt opbygning af et effektivt toldvæsen med et tilstrækkeligt stort antal kvalificerede og 
motiverede medarbejdere med en høj grad af integritet. 
Toldvæsenet i Litauen har 3 295 medarbejdere. På grund af stor personaleudskiftning er det 
vanskeligt at vurdere effektiviteten og derfor, om medarbejdertallet er tilstrækkeligt. En 
effektiv forvaltning af fællesskabsretten på dette område forudsætter, at man kan holde fast på 
kvalificerede og erfarne medarbejdere, samt at toldforvaltningen datamatiseres. Og især 
bliver det nødvendigt at vise, at man gør noget effektivt ved korruptionen. 
Finanskontrol: Beskyttelsen af Fællesskabets finansielle interesser kræver opbygning af 
bedrageribekæmpelsesmyndigheder, uddannelse af særligt personale (kontrollører, dommere) 
og styrkelse af særlige samarbejdssystemer. Gennemførelsen af fællesskabspolitikkerne, især 
inden for landbruget og strukturfondene, forudsætter effektive forvaltnings- og 
kontrolsystemer for de offentlige udgifter og ressourcer til bedrageribekæmpelse. Det er 
administrativt nødvendigt at have en skarp skelnen mellem ekstern og intern kontrol. Politi og 
domstole skal være i stand til at beskæftige sig med kompleks international økonomisk 
kriminalitet (f.eks bedrageri, korruption og hvidvaskning af penge), der kan skade 
Fællesskabets finansielle interesser. 
I Litauen er det vigtigste eksterne kontrolorgan statsrevisionen (295 medarbejdere). En 
effektiv forvaltning af fællesskabsretten på dette område forudsætter betydelige bestræbelser 
på at etablere de nødvendige forvaltnings- og kontrolmekanismer. 
4.3 Generel evaluering 
Litauens administrative strukturer kræver en omfattende reformindsats, hvis man på 
mellemlang sigt skal nå den tilstrækkelige kapacitet til en effektiv forvaltning af 
fællesskabsretten. 
98 
Hvad angår retsvæsenets evne til effektivt at anvende fællesskabsretten, er det på dette 
stadium vanskeligt at foretage en præcis evaluering. 
99 
C. SAMMENFATNING OG KONKLUSION 
Litauen indgav sin ansøgning om tiltrædelse af Den Europæiske Union den 8. december 
1995. Denne ansøgning er et led i den historiske proces, der afslutter delingen af Europa og er 
udtryk for forankringen af demokratiet i dette land. 
Ved anvendelse af traktatens artikel O har Kommissionen efter anmodning fra Rådet 
udarbejdet en udtalelse om Litauens ansøgning om tiltrædelse. 
Litauen har bl.a. forberedt sig på tiltrædelsen på grundlag af frihandelsaftalen, der trådte i 
kraft den 1. januar 1995. Den Europæiske Union og Litauen undertegnede Europaaftalen 
den 12. juni 1995. Når først ratificeringsprocedurerne er tilendebragt, og aftalen trådt i kraft, 
vil den træde i stedet for frihandelsaftalen. Gennemførelsen af hvidbogen fra maj 1995 om 
det indre marked, der er et andet afgørende element i før-tiltrædelsesslrategien, er sket på 
grundlag af et nationalt program om lovgivningsmæssig harmonisering, der blev vedtaget af 
regeringen i september 1996. Regeringen har etableret de nationale koordinationsstrukturer, 
som skal være ansvarlige for gennemførelsen af den europæiske integrationspolitik. 
Ansøgningen om tiltrædelse er blevet vurderet efter de kriterier, som Det Europæiske Råd 
fastsatte på sit møde i København i juni 1993. Ifølge konklusionerne herfra kan de 
ansøgerlande i Central- og Østeuropa, som måtte ønske det, blive medlemmer af Den 
Europæiske Union, hvis de opfylder følgende betingelser. Medlemskab kræver, at 
ansøgerlandet: 
- har opnået institutionel stabilitet, som garanterer demokrati, retsstatsforhold, 
menneskerettigheder samt respekt for og beskyttelse af mindretal; 
- har en levedygtig markedsøkonomi og kan klare konkurrencepresset og 
markedskræfterne i Unionen; 
- kan påtage sig forpligtelserne ved et medlemskab og herunder er i stand til at tilslutte 
sig målet omen politisk, økonomisk og monetær union. 
Ved vurderingen af disse tre grupper af kriterier - politiske og økonomiske kriterier samt 
evnen til at gennemføre Fællesskabets regelværk - skal der ligeledes tages hensyn til 
myndighedernes og retsvæsenets evne til gennemføre principperne om demokrati og 
markedsøkonomi samt anvende og håndhæve regelværket i praksis. 
Den fulgte metode har bestået i at foretage en analyse af situationen på mellemlang sigt for 
hvert ansøgerland under hensyntagen til de skete fremskridt og de allerede iværksatte 
reformer. For så vidt angår de politiske betingelser har Kommissionen foretaget en 
bedømmelse af den aktuelle situation, idet den er gået ud over en formel beskrivelse af 
institutionerne for at vurdere, hvorledes demokratiet reelt fungerer. 
l) Politiske kriterier 
De litauiske institutioner er stabile og velfungerende. De forskellige myndigheder er 
opmærksomme på grænserne for deres beføjelser og samarbejder indbyrdes. Valgene i 1992 
og 1996 var frie og retfærdige og førte i begge tilfælde til magtskifte under passende vilkår. 
100 
Oppositionen deltager normalt i institutionernes arbejde. Der bør stadig gøres bestræbelser 
med henblik på at forbedre retsvæsenets funktion og gøre kampen mod korruption mere 
effektiv. 
Der er ikke væsentlige problemer med hensyn til respekten for de grundlæggende rettigheder. 
Litauen udviser således de kendetegn, der er typiske for et demokrati med institutionel 
stabilitet, som garanterer retsstatsforhold, menneskerettigheder samt respekt for og 
beskyttelse af mindretal. 
2) Økonomiske kriterier 
I de først tre år efter uafhængigheden oplevede Litauen en kraftig nedgang i produktionen. 
Denne nedgang sluttede, efter at der var blevet indført en ny mønt og skabt en "currency 
board" i 93/94. Siden har væksten været positiv hvert år (3,6% i 1996) på trods af bankkrisen 
i 1995. Trods de begrænsede skatteindtægter har Litauen bevaret en relativt stram 
skattepolitik. Gældsætningen over for udlandet er på et beskedent niveau, og underskuddet på 
handelsbalancen er under kontrol. Inflationen er faldet fra et meget højt niveau i 1992-93 og 
nåede i 1996 ned på 24,6%. BNP pr. indbygger udgør ca. 24% af gennemsnittet i EU for en 
befolkning på 3,7 mio. indbyggere. Landbrugssektoren beskæftiger 24% af den 
erhvervsaktive befolkning og står for 9% af værditilvæksten. Den Europæiske Union er 
Litauens vigtigste handelspartner og tegner sig for 37% af landets udenrigshandel. 
Kommissionen vurderer på basis af sin analyse, at Litauens evne til at opfylde de 
økonomiske kriterier fastlagt i København er, som følger: 
Litauen har gjort betydelige fremskridt med hensyn til at få etableret en markedsøkonomi. 
Handel og priser er blevet liberaliseret, og der er gjort vigtige fremskridt med hensyn til 
makroøkonomisk stabilisering. Der må imidlertid fortsat gøres en indsats, især med hensyn til 
prisjustering, privatisering i stor målestok og konkursbehandling. Det vigtigste element, som 
stadig mangler i dag, er anvendelse af finansiel disciplin over for virksomheder. 
Litauen vil have betydelige vanskeligheder ved at modstå konkurrencepresset og 
markedskræfterne i EU på mellemlang sigt. Den seneste forbedring af den førte politik til 
fordel for markedsmekanismerne vil, hvis landet fortsætter i den retning, kunne fremskynde 
etableringen af en markedsøkonomi og styrke konkurrenceevnen. Men omstruktureringen af 
virksomheder er stadigvæk nødvendig. Landbruget må moderniseres, og banksektoren er 
fortsat svag. 
3) Evnen til at påtage sig forpligtelserne ved medlemsskab 
Overtagelsen af Fællesskabets regelværk er vurderet i forhold til flere indikatorer: 
Europaaftalen omfatter specielt forpligtelser i forbindelse med etableringsret, national 
behandling, frihandel, intellektuel ejendomsret og offentlige indkøb 
iværksættelse af de væsentligste foranstaltninger til oprettelse af det indre marked, der 
er opstillet i hvidbogen 
101 
gradvis gennemførelse af de øvrige dele af regelværket. 
Litauen har fra før Europaaftalens ikrafttræden gjort en betydelig indsats for at opfylde visse 
af forpligtelserne i henhold til aftalen. Litauen opfylder betingelserne i henhold til 
frihandelsaftalen og overholder den deri fastsatte tidsplan. Der er ikke konstateret alvorlige 
bilaterale problemer. Litauen har ligeledes gjort bestræbelser på at opfylde det indre 
markeds væsentligste regler. Landet har gjort fremskridt på områder som handelsret, 
databeskyttelse og regnskabsføring. Men der må gøres yderligere bestræbelser på områder 
som intellektuel ejendomsret, offentlige indkøb, liberalisering af kapitalmarkeder, finansielle 
tjenesteydelser, beskatning, konkurrence og inden for andre sektorer. 
Generelt er svagheden i den offentlige administration i Litauen et problem, og der kan stilles 
spørgsmål ved såvel tempoet i den lovgivningsmæssige tilnærmelse som kvaliteten af 
gennemførelsen og anvendelsen heraf. 
Hvad angår de øvrige dele af regelværket, skulle Litauen, hvis landet aktivt fortsætter sine 
gennemførelsesbestræbelser, ikke få særlige vanskeligheder med at anvende regelværket på 
mellemlang sigt på følgende områder: uddannelse, ungdom og erhvervsuddannelse, forskning 
og teknologisk udvikling, audiovisuelle midler, små og mellemstore virksomheder, 
udenrigshandel og udvikling. 
Til gengæld er det nødvendigt med en betydelig indsats inden for telekommunikation, 
statistik, fiskeri og told. 
Hvis Litauen fortsætter sin omstrukturering og privatisering af hovedparten af sin industri, 
skulle landet være i stand til at klare integrationen i det indre marked på mellemlang sigt. 
På miljøområdet er det nødvendigt med en meget betydelig indsats, herunder massive 
investeringer og styrkelse af administrationens evne til at anvende lovgivningen effektivt. 
Fuldstændig overtagelse af regelværket kan først komme på tale på lang sigt og vil kræve 
øgede offentlige udgifter. 
Litauen skulle ikke støde på større vanskeligheder med at anvende regelværket inden for 
transportsektoren, hvis landet fortsat udviser den fornødne opmærksomhed over for 
spørgsmål om sikkerhed til søs og overholdelse af miljøregler. Det vil være nødvendigt med 
investeringer for at udvide de transeuropæiske net, der kan sikre et velfungerende indre 
marked. 
Litauen skulle ligeledes på mellemlang sigt kunne gennemføre regelværket om beskæftigelse 
og sociale anliggender, hvis landet gør sig store bestræbelser med hensyn til at tilpasse sin 
lovgivning til de forpligtelser, der er fastsat af Den Europæiske Union på områder som 
arbejdstagernes sikkerhed og sundhed samt arbejdsret. 
For så vidt angår regionalpolitik må Litauen gennemføre de nødvendige administrative 
reformer og indføre et egentligt finanskontrolsystem for at være i stand til at udnytte EU's 
regional- og strukturfonde og dermed effektivt at bidrage til landets udvikling. 
102 
Landbrugssektoren må omstruktureres, og der er i dag kun et begrænset antal mekanismer 
til rådighed, hvormed den fælles landbrugspolitik kan gennemføres. Det vil være nødvendigt 
med en kraftig indsats, for at Litauen kan forberede sig på tiltrædelsen på mellemlang sigt. 
På energiområdet er Litauen stærkt afhængig af atomenergi. Landet har forpligtet sig til at 
lukke værket i Ignalina, og må overholde den aftalte tidsplan for lukningen af værket. I 
mellemtiden må der foretages de nødvendige tilpasninger på kort sigt for at overholde de 
vedtagne internationale sikkerhedsregler. Litauen skulle ikke støde på andre større problemer 
for tiltrædelsen for så vidt angår denne sektor, selv om der stadig må gøres en indsats for så 
vidt angår monopoler, netadgang og prisfastsættelse. 
I betragtning af den samlede evaluering af de berørte områder er det i dag vanskeligt at 
forudse, hvomår Litauen vil være i stand til at overtage og iværksætte de foranstaltninger, der 
er nødvendige for at kunne afskaffe kontrollen ved de indre grænser og overføre den til de 
ydre grænser i Unionen. 
Litauens deltagelse i tredje fase af Den Økonomiske og Monetære Union, som indebærer en 
samordning af de økonomiske politikker og fuldstændigt frie kapitalbevægelser, kan give 
anledning til visse vanskeligheder på mellemlang sigt. Det er endnu for tidligt at sige, om 
landet på tidspunktet for tiltrædelsen vil være i stand til at deltage i euroen: opfyldelsen af 
konvergenskriterierne er afhængig af, hvorvidt de igangværende strukturændringer lykkes; 
det er dog under ingen omstændigheder en betingelse for tiltrædelsen. 
For så vidt angår retlige og indre anliggender har Litauen gjort visse fremskridt inden for 
f.eks. asylpolitik. Men det er nødvendigt med en fortsat kraftig indsats, hvis landet vil være i 
stand til at overtage regelværket på mellemlang sigt. 
Litauen skulle kunne efterleve forpligtelserne i den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. 
Desuden har Litauen ingen større grænsestridigheder hverken med EU's nuværende 
medlemsstater eller med ansøgerlandene. Landet lægger stor vægt på at forbedre sine 
relationer med Polen. 
4) Administrationens og domstolenes kapacitet 
Litauen vil skulle gennemføre betydelige og forstærkede reformbestræbelser for på 
mellemlang sigt at kunne råde over de nødvendige administrative strukturer til en effektiv 
gennemførelse og anvendelse af regelværket. 
Domstolenes kapacitet til at sikre en ensartet gennemførelse af fællesskabsretten er et vigtigt 
element, især til gennemførelsen af det indre marked. Det er vanskeligt på nuværende 
tidspunkt at give en evaluering af denne sektor. 
103 
KONKLUSION 
Kommissionen konkluderer på baggrund af den analyse, den har foretaget, at: 
- Litauen udviser de kendetegn, der er typiske for et demokrati med institutionel 
stabilitet, som garanterer retsstatsforhold, menneskerettigheder samt respekt for og 
beskyttelse af mindretal; 
- Litauen har gjort betydelige fremskridt med hensyn til skabelse af en 
markedsøkonomi, men det vil fa alvorlige vanskeligheder med at klare konkurrencepresset og 
markedskræfterne i Unionen på mellemlang sigt; 
-Litauen har gjort fremskridt med hensyn til gennemførelse og anvendelse af 
Fællesskabets regelværk, navnlig i forbindelse med det indre marked. Hvis landet gør en 
betydelig indsats, skulle det kunne deltage fuldt ud i det indre marked på mellemlang sigt. 
Det vil være nødvendigt med en særlig indsats på investeringsområdet for at opnå en 
fuldstændig anvendelse af regelværket inden for bl.a landbrug, energi og miljø. Det er absolut 
nødvendigt at styrke de administrative strukturer, hvis Litauen skal råde over instrumenter, 
der kan sikre en fuldstændig anvendelse og håndhævelse af regelværket. 
På denne baggrund vurderer Kommissionen, at forhandlinger om tiltrædelse til Den 
Europæiske Union bør åbnes med Litauen, så snart tilstrækkelige fremskridt er opnået med 
hensyn til at opfylde betingelserne for medlemsskab som fastlagt af Det Europæiske Råd i 
København. 
Den udvidede før-tiltrædelsesstrategi vil støtte Litauens bestræbelser på at forberede sig 
hurtigere til forpligtelserne i forbindelse med tiltrædelsen, idet den koncentreres om de svage 
punkter, der er identificeret i udtalelsen. Kommissionen vil senest ved udgangen af 1998 
forelægge en rapport om de fremskridt, Litauen har gjort. 
104 
BILAG: RESULTATET AF DET SENESTE VALG (1996) 
Politisk parti 
Fædrelandspartiet 
Det Kristelig-demokratiske Parti 
Centrumsunionen 
Det Demokratiske Arbejderparti 
Socialdemokraterne 
Det Demokratiske Parti 
Den Kristelig-demokratiske Union 
Kvindepartiet 
Den Liberale Union 
De Politiske Fangers og De Deporteredes Union 
Polsk Valgaktion 
Den Nationalistiske Union 
Unge Litauen 
Bondepartiet 
Uafhængige 
I ALT Antal pladser i parlamentet 
70 
16 
13 
12 
12 
2 
4 
137« 
1 4 pladser er endnu ikke fordelt som følge af utilstrækkelig valgdeltagelse i de pågældende valgkredse, 
'? or 
Single Market: White Paper measures 
This table is based on information provided by the Lithuanian authorities and confirmed by them as correct as at the end of June 1997. It does 
not indicate the Commission's agreement with their analysis. The table includes directives and regulations cited in the White Paper which total 
899. These have been listed in accordance with the categorization used in the White Paper and in relation to the policy areas covered. The table 
shows the number of measures for which the Lithuanian authorities have notified the existence of adopted legislation having some degree of 
compatibility with the corresponding White Paper measures. 
White Paper chapters 
1 .Free Movement of Capital Lithuania 
Number of White Paper measures 
2.FM and Safety of Industrial Products »-ithuania 
Number of White Paper measures 
3.Competition Lithuania 
Number of White Paper measures 
4.Social policy and action Lithuania 
Number of White Paper measures 
5.Agricu!ture Lithuania 
Number of White Paper measures 
6.Transport Lithuania 
Number of White Paper measures 
7.Audiovisual Lithuania 
Number of White Paper measures 
8.Environment Lithuania 
Number of White Paper measures 
^Telecommunication Lithuania 
Number of White Paper measures 
lO.Direct Taxation Lithuania 
Number of White Paper measures 
11 .Free movement of goods Lithuania 
Number of White Paper measures 
12.Public Procurement Lithuania 
Number of White Paper measures 
13.Financial services Lithuania 
Number of White Paper measures 
14.Protection of personal data Lithuania 
Number of White Paper measures 
lS.Company Law Lithuania 
Number of White Paper measures 
16.AcCOUntancy Lithuania 
Number of White Paper measures 
17.Civil law Lithuania 
Number of White Paper measures 
18.Mutual rec. of prof. Quai. Lithuania 
Number of White Paper measures 
19.1ntellectual property Lithuania 
Number of White Paper measures 
20.Energy Lithuania 
Number of White Paper measures 
21.Customs law Lithuania 
Number of White Paper measures 
22.1ndirect Taxation Lithuania 
Number of White Paper measures 
23.Consumer Protection Lithuania 
Number of White Paper measures 
Total Lithuania 
Number of White Paper measures Direc 
Stage 
1 
3 
25 
56 
1 
3 
10 
12 
47 
93 
16 
19 
1 
1 
17 
31 
7 
9 
0 
2 
0 
0 
5 
5 
11 
13 
0 
0 
2 
2 
0 
3 
0 
1 
1 
2 
4 
5 
6 
10 
0 
2 
10 
15 
0 
8 
164 
295 tives 
Stage 
ll/IH 
1 
1 
59 
104 
0 
0 
2 
15 
15 
46 
11 
15 
0 
0 
0 
7 
3 
7 
0 
2 
0 
0 
1 
i 
6 
8 
0 
2 
3 
3 
0 
2 
0 
1 
8 
16 
2 
3 
1 
2 
1 
1 
6 
54 
0 
3 
119 
293 Regulations 
Stage Stage 
1 ll/III 
0 
0 
3 
4 
1 
1 
0 
0 
7 
62 
6 
8 
0 
0 
3 
7 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
3 
3 
1 
14 
0 
0 
0 
0 
24 
99 0 
0 
0 
1 
0 
0 
2 
2 
0 
2 
4 
13 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
1 
i 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
3 
0 
0 
2 
184 
0 
6 
0 
0 
9 
212 Total 
2 
4 
87 
165 
2 
4 
14 
29 
69 
203 
37 
55 
1 
1 
20 
45 
10 
16 
0 
4 
0 
0 
6 
6 
17 
21 
0 
2 
6 
6 
0 
5 
0 
2 
9 
18 
6 
ii 
10 
15 
4 
201 
16 
75 
0 
11 
316 
899 
A °<o Source: TA I EX 
STATISTISKE DATA 
Hvis andet ikke er angivet, slammer dataene i delle bilag Ira del centrale statistiske kontor (STATISTIKOS 
DEPARTAMENTAS), som Eurostat og medlemsstaternes statistiske kontorer allerede har samarbejdet med i 
flere år inden for rammerne af Phare-programmet. Regelmæssig indsamling af data og formidling af disse 
indgår i denne samarbejdsproces, og formålet er at gøre det muligt at indføre EU-regler og EU-praksis inden for 
det statistiske område. Dataene bygger på de oplysninger, der forelå i maj 1997. Fuldkommen kompatibilitet 
med EU's statistiske normer, og dermed fuld sammenlignelighed med data for EU, kan endnu ikke garanteres. 
Metodologiske bemærkninger om indhold eller særlige aspekter vedrørende de statistiske data i dette bilag er 
anført, hvis sådanne foreligger. 
BASISOPLYSNINGER 
Areal 
Befolkning (ved periodens udgang) 
-talt 
- Kvinder 
- Mænd 
Befolkningstæthed 
Befolkning i byerne 
Dødskvoticnt 
Fødselskvotient 
Indkomst og BNP pr. indbygger 
-Gennemsnitlig månedsløn pr. arbejdstager 
-BNP pr. indbygger 
Produktionsstruktur: bruttoværditilvækst efter brancher 
-landbrug 
-industri 
-bygge- og anlægsvirksomhed 
-tjenesteydelser 1990 1993 1994 1995 19% 
1000 hektar 
6530.1 6530.1 6530.1 6530.1 
i I00<) 
3724.0 
l%2.8 
1761.2 3717.7 
1961.1 
1756.6 3711.9 
1959.3 
1752.6 3707.2 
1952.2 
1749.0 
pr. km2 
56.X 56.9 56.8 
i % ni den samlede befolkning 
68.1 68.0 67.8 
pr 1000 indbyggere 
12.3 
12.5 12.5 
11.5 12.2 
11.1 11.6 
10.6 
europæisk regningsenhed (ECU) 
70 
932 
% af samlet bruttoværditilvteksl 
27.7 
32.8 
10.5 
29.0 9.3 
29.0 
6.7 
55.0 
Bruttoværditilvækst efter branche, 1990 
10,5 27,7 • landbrug 
• industri 
O bygge- og 
anlægs virks. 
O tjenesteydelser 
• andet 
32,8 Bruttoværditilvækst efter branche, 1995 
0 9,3 
• landbrug 
•bygge-og 
anlægsvirks. 
•tjenesteydelser 
•andet 
Areal Data fra årets udgang. 
;^> <} 
NATIONALREGNSKAB 
Bruttonationalprodukt (i løbende priser) 
Bruttonationalprodukt (i løbende priser) 
Bruttonationalprodukt 
Bruttonationalprodukt 
Udgifter til konsum 
-husholdninger og Nl'll l'cr 
•offentlig forvaltning og service 
Faste bruttoinvestcringcr 
Eksport af varer og tjenester 
Import af varer og tjenester 
Udgifter til konsum 
-husholdninger og Nl'll 1er 
-offentlig forvaltning og service 
Faste bruttoinvestcringcr 
Eksport af varer og tjenester 
Import af varer og tjenester 1990 | 1991 1992 1993 1994 1995 
mio., national valuta 
12897.2 42282.1 3386.7 11107.9 16980.7 23829.0 
mia ECU 
1 1.21 2.0 2.9, 3.5 
i købekraftstandarder pr, indbygger 
3411.7 3592.3 4128.0 
'/•-ændring i forhold til forudgående ar 
-3.3 -13.1 -34.0 -30.4 1.0 3.0 
i % al'biuttonationalpriHtuktet 
74.9 
54.9 
11.0 
28.8 
54.2 
63.0 66.5 
55.5 
11.0 
22.0 
29.1 
20.6 82.1 
69.4 
12.7 
29.2 
31.8 
22.8 85.5 
69.1 
16.4 
24.2 
86.1 
94.3 90.6 
72.4 
18.2 
20.6 
55.1 
61.1 89.2 
69.5 
19.8 
21.4 
53.6 
65.4 
BNP, ændringer i forhold til forudgående år i % 
^ % 
VIGTIGSTE ØKONOMISKE 
INDIKATORER 
Inflationstakt 
Mængdeindeks for industriproduktion 
Mængdeindeks for landbrugsproduktionen, brutto 
Arbejdsløshed (ILO's metode) 
-lait 
- under 25 ar 
- 25 år og derover 
Udlandsgæld, brutto 
Betalingsbalance 
-Eksport af varer 
-Import af varer 
-Handelsbalance 
-Tjenester, netto 
-indkomst, netto 
-Saldo på betalingsbalancens lobende poster 
-Kapitalkonto og finansiel konto (ckskl. reserver) 
-Reserveaktiver 1990 1991 1 1992 1993 1994 1 1995 1 1996 
procentmæssig ændring i forhold til forudgående år 
9.1| 2I6.4J 1020.8 410.2 72.2| 39.6 24.6 
forudgående å=-100 
92 73.4 
82 105.3 
110 103.7 
115.0 
i "/* af arbejdsstyrken 
3.5 
3.5 
3.5 4.5 
4.3 
4.5 7.3 
5.9 
7.7 6.2 
5.1 
6.4 
i mia USD 
0.038 0.321 0.578 
i mio USD 
2026 
-2181 
-155 
-55 
8 
-86 
401 
-308 2029 
-2234 
-205 
-55 
9 
-94 
321 
-180 2706 
-3404 
-698 
-13 
-13 
-614 
558 
-231 
Inflationstakt: Procentmæssig ændring af nrsgcnncmsnitlcl i del forudgående ar - indeks uden udelukkelser (data baseret på nationale 
forbrugerprisindekser, der ikke altid er heil sammenlignelige) 
Mængdeindeks for landbrugsproduktion, brutto: Indeksene baseres på evaluering af alle individuelle produkter inden for 
bruttolandbrugsproduktionen. Paste priser er angivet med udgangspunkt i 1989. 
Arbejdsløshed (ILO-metoden): -Registreret arbejdsløshed på gumdlag af oplysninger fra arbejdsformidlingen i % af den erhvervsaktive 
befolkning. Denne procentsats udledes af arbejdsstyrkcundersøgclsen under anvendelse af følgende ILO-definilioner og -henstillinger. 
Arbejdsstyrke: beskæftigede og arbejdslose i overensstemmelse med nedenstående lLO-deftnitioner. 
Beskæftigede, alle personer på 15 Ar og derover, som i referenceperioden arbejdede mindst en time mod løn eller andet vederlag som 
arbejdstagere, iværksættere, deltagere i kooperativer eller medhjælpende familiemedlemmer. Personel i de væbnede styrker og 
kvinder, der har orlov tor at passe bøm, er medregnet. 
Arbejdsløse: alle personer på 15år og derover, som opfylder alle tre betingelser i ILO's definition af arbejdsløe: (i) være uden arbejde, 
(ii) aktivt søge arbejde og (iii) være klar til at påbegynde et arbejde inden for en periode på fjorten dage. 
Udlandsgæld, brutto: : Dataene stammer fra OIXD's statistikker over udlandsgæld (Ixternal Debt Statistics). 
Betalingsbalance: Dataene er udlcdl af IMI"s database, og det kan ikke garanteres, at de er kompatible med de tilsvarende 1(1-
slatislikker. Betalingsbalancen opstilles dog i del væsentligste i henhold til IMI-standardcr. Balancen for varehandel er i 
overensstemmelse med hetalingsbatanceprincippemc. liksport og import er angivet l-'OH. Nettoindkomst omfatter indkomst fra direkte 
investeringer, portcføljeinvcsteringer og andre investeringer samt allønning al arbejdslagere. Saldo på betalingsbalancens løbende poster 
er opgjort i henhold lit de lin il ionen i IMI's 5. håndbog, kapitaloverførsler indgår ikke. Rcscrveaklivcr: ændringer i rescrvcukliver i ArcLs 
Iwh: (+•) angiver en stigning. (-) angiver cl fald. 
4 O 3 
UDENRIGSHANDEL 
1993 1994 1995 1996 
Import og eksport (løbende priser) 
- Import 
- Lksport 
- Handelsbalance 
Mængdeindeks for udenrigshandelen 
- Import 
- Lksport 
Importstruktur i henhold til SITC (løbende priser) 
- (0+1 ) næringsmidler, levende dyr. drikkevarer og tobak 
- 2 råstoffer, ikke spiselige 
- 3 mineralske brændsels- og smørcstoffcr 
- 4 animalske og vegetabilske olier mv. 
- 5 kemikalier og kemiske produkter 
- 6 bearbejdede varer, hovedsagelig opdelt efter materiale 
- 7 maskiner og transportmidler 
- 8 forskellige bearbejdede varer 
Eksportstruktur i henhold til SITC (løbende priser) 
- (0+1) næringsmidler, levende dyr, drikkevarer og lobak 
- 2 råstoffer, ikke spiselige 
- 3 mineralske brændsels- og snwrcslnffcr 
- 4 animalske og vegetabilske olier mv. 
- 5 kemikalier og kemiske produkter 
- 6 bearbejdede varer, hovedsagelig opdelt eller materiale 
- 7 maskiner og transportmidler 
- 8 forskellige bearbejdede varer 
Prisindeks for udenrigshandelen 
- Import 
- Eksport i mio USD 
2255.5 
2004.4 
-251.2 2351.7 
2030.4 
-321.3 3648.5 
2705 
-943.5 
forudgående A MM) 4404.5 
3279.8 
-1124.8 
i % af »nmIcl eksport 
i V. af samlet import 
forudgåendes 100 
Import og eksport (løbende priser): handelsdataene omfatter ikke direkte re-eksport, tjenesteydelser, handel med toldfrie områder samt 
licenser, knowhow og patenter. Dataene er baseret pA det almindelige handelssystem og opdateres regelmæssigt. 
Handelsklassifikationer: Litauen anvender en vareklassifikation i henhold til Pen kombinerede nomenklatur. - Import registreres 
CIF. - Eksport registreres FOB. 
/I -1 O 
UDENRIGSHANDEL 
Import fordelt pA vigtigste Imndrlspui luen- (løbende priser) 
1. partner 
2. partner 
3. partner 
4. partner 
5. partner 
andre 
Eksport fordelt på vigtigste handelspartnere (løbende priser) 
1. partner 
2. partner 
3. partner 
4. partner 
5. partner 
andre 19*13 1994 1 1995 1 1996 
i "'* ni samlede iin|«>il 
KU 
DK 
HA 
BY 
DK 53.7 
9.7 
6.2 
3.3 
2.4 
24.7 KU 
DK 
UA 
PL 
BY 39.3 
13.8 
5 
4 
3.8 
34.1 KU 
DE 
PL 
UA 
BY 31.2 
14.3 
4.2 
3.7 
3.6 
43 KU 
DE 
PL 
GB 
DK 26 
15.7 
5.1 
4 
3.8 
45.4 
i % af samlede eksport 
RU 
UA 
BY 
LV 
PL 33.1 
11.2 
7.4 
7.3 
7 
34 RU 
DE 
LV 
BY 
UA 28.2 
11.5 
8.4 
6.5 
6.1 
39.3 RU 
DE 
BY 
UA 
LV 20.4 
14.4 
10.8 
7.5 
7.1 
39.8 RU 
DE 
BY 
LV 
UA 23.8 
13 
10.1 
9.3 
7.7 
36.1 
Eksport fordelt p* vigtigst« handelspartner* 1996 
36,1% 
UA BY 
77% J-V 10.1% 
9,3% Import fordalt pa vigtigste handalapartnare 1996 
45.4% 
DK GB PL 
3.8%4,0% 5.1% 
BY 
DE 
DK 
GB Belarus 
Tyskland 
Danmark LV 
PL 
RU 
Det Forenede Kongerige UA Letland 
Polen 
Den Russiske 
Føderation 
Ukraine 
/l/II 
SOCIALE INDIKATORER 
1991 1992 1993 1994 1995 
Befolkning pr. I. januar 
Aldersfordeling pr. I Januar 1995 
0_14år 
15_24 år 
25_44 år 
45_64år 
65 år og derover 
Levendefødte 
Dødsfald 
Spædbørnsdødelighed 
- Under 1 år 
- Dødfødte 
Vielser 
Skilsmisser 
Vielseskvotient, brutto 
Skilsmissckvotient, brutto 
Naturlig tilvækst 
Nettoindvandring 
Samlet befolkningstilvækst 
Samlet fertilitet 
Spædbørnsdødelighed 
Dødelighed i sent fosterstadium 
Middellevetid 
- Mænd 
- Kvinder 
Middellevetid 
-Mænd 
- Kvinder 3736.5 
56219 
41013 
806 
408 
34241 
15250 
9.2 
4.06 
4.05 
-1.41 
2.64 
1.97 
14.34 
7.21 3746.9 3736.5 3723.97 
i % ulden samlede befolkning 
antal i alt 
53617 
41455 
887 
434 
30112 
13981 46727 
46107 
746 
370 
23709 
13884 
pr. 1000 indbyggere 
8.02 
3.72 
3.25 
-5.91 
-2.66 
1.89 
16.54 
8.03 6.36 
3.72 
0.16 
-3.51 
-3.35 
1.67 
15.97 
7.86 
ved 65 ir 42832 
46486 
603 
297 
23337 
11061 
6.3 
3.0 
-I 
-0.7 
-1.7 
1.54 
14.08 
6.89 3717.7 
21.9 
14.6 
29.5 
22.1 
11.8 
6.0 
2.8 
12.5 
63.6 
75.2 
12.91 
16.9 
Vielser og skilsmisser: Disse tal er blevet omregnet med den residente befolkning som nævner. 
Nettoindvandring: De samlede indvandringstal er beregnet som den samlede ændring minus naturlig tilvækst. Dette er imidlertid ikke et 
præcist udtryk indvandring fra og udvandring til republikkerne i det tidligere USSR som følge af forskellige metoder til beregning af 
indvandring. 
/Me 
ARBEJDSMARKEDET 
Den erhvervsaktive del af befolkningen (ILO-mctodcn) 
Gennemsnitligt antal beskæftigede 
Arbejdsløshed (ILO's metode) 
-lait 
- under 25 år 
- 25 år og derover 
Registreret arbejdsløshed (periodens udgang) 1993 | 1994 1995 | 1996 
* i % af befolkningen pa 15 ar og derover 
65.3 61.1 61.4j 62.3 
1000 
1778.21 1675 1643.6 1659 
i % af arbejdsstyrken 
3.5 
3.5 
3.5 4.5 
4.3 
4.5 7.3 
5.9 
7.7 6.2 
5.1 
6.4 
i % af den erhvervsaktive befolkning 
3.5 4.5 7.3| 6.2 
(iciincmsnitsindcks for lønnet beskæftigelse efter NACK 
-1 .andbrug. jagt. skovbrug og fiskeri 
- Råstofudvinding 
- Fremstillingsvirksomhed 
- Produktion og distribution af elektricitet, gas og vand 
- Bygge- og anlægsvirksomhed 
- Transport, oplagringsvirksomhed og kommunikation 
Indekser for månedslønninger 
- reallønninger 
- nominelle lønninger 1993 1994 1995 1996 
fiiiudgftciulca KM) 
110.2 
66.7 
84.1 
109.5 
74.9 
80.6 
61 
311.2 97.7 
100 
80 
112.9 
87.5 
92.2 
114.2 
196.6 100 1 
97.5 
90 
112.2 
103.4 
103.3 
103.2 
144 102.2 
89.7 
95.3 
100 
100.8 
98.8 
104.0 
129.6 
Arbejdsløshed (ILO-mctodcn): Registeret arbejdsloshed i % af den erhvervsaktive befolkning. Denne procentsats udledes af 
arbejdsstyrkcundcrsogclscn under anvendelse af folgcndc ll.O-dcfinilioncr og -henstillinger. 
Arbejdsstyrke: beskæftigede og arbejdsløse i overensstemmelse med nedenstående ILO-dcfinitioner. 
Beskæftigede: alle personer pa 15 ar og derover, som i referenceperioden arbejdede mindst en time mod Ion eller andet vederlag som 
arbejdstagere, iværksæliere. deltagere i kooperativer eller medhjælpende familiemedlemmer. Personel i de væbnede styrker og 
kvinder, der har orlov for al passe bom. er medregnet. 
Arbejdslose:: alle personer på 15 ar og derover, som opfylder alle tre betingelser i ILO's definition af arbejdslose: (i) være uden 
arbejde, (ii) aktivt soge arbejde og (iii) være klar til at påbegynde et arbejde inden for en periode på fjorten dage. 
Registreret arbcjdsloshcd (periodens ud<>ang): Registreret arbejdsloshed i procent - registrerede arbejdslose i procent af den civile 
erhvervsaktive befolkning, hascrci pa arbejdsslyrkcundcrsogclsen. Registret arbejdsloshed omlaller personer, der er registivrede som 
arbejdssøgende pa arbejdsformidlingen i del omrade, hvor de er bosiddende. 
Indekser for måncdslmtiiingei : - nominelle lønninger er netto nominelle lønninger. 
^13 
OFFENTLIGE FINANSER 
Det offentliges budget 
-Den statslige forvaltnings konsoliderede indtægter 
-Tilskud 
- Den statslige forvaltnings konsoliderede udgifter 
- Den offentlige forvaltnings konsoliderede udgifter 
- Den statslige forvaltnings konsoliderede 
underskud/overskud 
- Den offentlige forvaltnings underskud/overskud 
Det offentliges budget 
- Den statslige forvaltnings konsoliderede udgifter 
- Den offentlige forvaltnings konsoliderede udgifter 
- Den statslige forvaltnings konsoliderede 
underskud/overskud 
- Den offentlige forvaltnings underskud/overskud 1990 1991 1992 1993 1994 1995 
i mio. nationale valutaenheder 
133.3 
0.5 
120 
139.2 
13.8 
17.4 2688.1 
5.5 
2475.3 
3253 
218.3 
244 4031.9 
2.2 
4292.1 
5660.1 
-258 
-282.8 5661.1 
0 
6079.1 
7860.4 
-418 
-384.5 
i % af bruttonationalproduktet 
22.3 
29.3 
2.0 
2.2 25.3 
33.3 
-1.5 
-1.7 27.4 
35.4 
-1.9 
-1.7 
Det offentliges budget Disse data vedrører den statslige forvaltning og den offentlige forvaltning og service 
Der er vedlagt arbejdstabeller, der viser hvorledes serier for den offentlige forvaltnings konsoliderede udgifter og den offentlige 
forvaltnings underskud/overskud er blevet beregnet på grundlag af data offentliggjort i IMF's Government Finance Statistics 
Yearbook (1996) (GFSY); også data for landet som helhed er inkluderet i GFSY. 
Da GFSY ikke indeholder statistikker for den offentlige forvaltning som helhed, men kun for de forskellige niveauer inden for 
denne, er de konsoliderede data, der angives her, beregnet på grundlag af data fra den statslige forvaltning og den kommunale 
forvaltning, og ved konsolideringen er der justeret for identificerede overførsler inden for det offentlige. 
Selv om statistikkerne dækker data vedrørende den statslige forvaltning og den kommunale forvaltning offentliggjort i GFSY, 
er det muligt, at dækningen er ikke fuldstændig, hvis nogle enheder inden for statslig forvaltning eller kommunal forvaltning ikke 
indgår. Et mål for, hvor udtømmende dækningen er, kan opnås ved at sammenligne anmærkningen om dataenes dækning (note 
on the coverage of data) tor de enkelte lande i GFSY med fortegnelsen over enheder inden for den statslige forvaltning og den 
kommunale forvaltning. 
Det bør bemærkes, at det underskud/overskud, der anvendes her, svarer til indtægter og tilskud minus udgifter, og at låntagning 
minus tilbagebetaling af lån ikke indgår (se nedenfor). 
Den nettoficering af overførsler inden for det offentlige, der er foretaget i tabellerne, er begrænset til løbende overførsler og 
kapitaloverførsler, som består af identificerede tilskud og løbende subsidier og kapitalsubsidier fra ét niveau inden for det 
offentlige til et andet. Andre former for transaktioner mellem niveauer inden for det offentlige som f.eks. skatteindbetalinger og 
socialsikringsbidrag samt gensidig køb af varer og tjenester, der normalt ikke klassificeres som overforsier inden for det 
offentlige, er ikke blevet elimineret ved konsolideringen. Endelig er det uklart, om manglende data for løbende overførsler og 
kapitaloverførsler skyldes, at der ingen overførsler har fundet sted, eller at der ikke findes data for sådanne; i alle de tilfælde, hvor 
der ikke foreligger data, er det blevet antaget, at ingen overførsler har fundet sted. 
a. Udgifter omfatter den offentlige forvaltnings kontantudgifter til løbende transaktioner med varer og tjenester, kapital goder, 
renter samt lobende overførsler og kapitaloverførsler, men omfatter ikke transaktioner, der ikke foregår kontant. 
b. Underskud/overskud svarer til kontantindtægter og kontanttilskud minus kontantudgifter. Den metode til opgørelse af 
underskud/overskud afviger fra ckn. der anvendes i GFS s hvor underskud/overskud er lig kontantindtægter og kontanttilskud 
minus kontantudgifter og minus netto-fordringserhvervelse. Denne udelukkelse af netto-fordringserhvervelse (der i GFS-
metodologien består af operationer i finansielle aktiver og passiver til specifikke fonnål i forbindelse med forskellige initiativer, 
snarere end til likviditetsformål) betyder, at angivelsen af underskud/overskud i dette dokument ligger tættere på, hvad der i 
nationalregnskabet forstås ved netto-fordringserhvervelse. Som folge af denne udelukkelse indgår indtægterne fra privatiseringer 
(i GVvS-metodologien klassificeret som tilbagebetalinger) heller ikke i beregningen af underskud/overskud i tabellerne (og 
bidrager derfor ikke til at reducere underskuddet). 
44<<-f 
FINANSSEKTOREN 
Monetære aggregater 
- Pengeforsyning: M1 
- Quasipenge 
Samlede reserver (ekskl. guld, periodens udgang) 
Gennemsnitlige kortfristede rentesatser 
- udlån 
- indlån 
Officiel diskonto (periodens udgang) 
Vekselkurser i forhold til USD 
Gennemsnit for perioden 
Periodens udgang 
Vekselkurser i forhold til LCD 
Gennemsnit tor perioden 
Periodens udgang 1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 
mia (10*»)) USD 
0.45 
0.24 0.62 
0.47 0.88 
0.55 0.91 
0.49 
mio (10*6) USD 
350.35 525.45 757.07 777.21 
V. pr år 
91.9 
48.7 62.3 
27.4 27.1 
8.4 16 
6 
1 USD I.TI. 
1.773 
3.79 4.344 
3.9 3.978 
4 4 
4 4 
4 
1 lid! I.TI. 
2.787 
2.147 5.675 
4.846 5.820 
4.893 6.876 
5.257 6.364 
5.012 
Monetære aggregater: Pengeforsyning (Ml) inkluderer anfordringsindskud og valuta uden for bankerne. Quasipenge (QjM): inkluderer 
tidsindskud og indlån i fremmed valuta. Tidsindskud i national valuta, konvertibel valuta eller ikke-konvertibel udenlandsk valuta Eurostat 
har konverteret de nationale valutaer til USD på grundlag af IMF's årlige kurser ved periodens udgang. 
Gennemsnitlige kortfristede rentesatser: Dataene er hentet fra IMF's månedlige publikation International Financial Statistics (IFS). De 
gennemsnitlige udlåns- og indlånsrenter er gennemsnit over en periode. Udlånsrenten er normalt den gennemsnitlige rentesats, der kræves af 
den indberettende bank for udlån. Indlånsrenten er den gennemsnitlige rente for anfordringsindskud og tidsindskud eller den gennemsnitlige 
rente for tidsindskud. Disse satser er ikke altid direkte sammenlignelige mellem landene, idet de indberettende bankers repræsentativitet og 
vægtningssystemerne kan være forskellige. 
Samlede reserver (ekskl. guld, periodens udgang): Statistikken for de officielle valutareserver er udledt al IMF's månedlige publikation 
International Financial Statistics (IFS). Samlede reserver (ekskl. guld) defineres som summen af centralbankernes beholdninger af fremmed 
valuta og andre (brutto) fordringer på ikke-residente; denne definition udelukker fordringer på residcnlc i udenlandsk valuta. I henhold til 
definitionen beregnes de officielle valutareserver til den gældende markedskurs ved den pågældende periodes udløb. De samlede reserver 
(ekskl. guld), der oifentliggøres i 1FS, kan være forskellige fra de lal, der oifentliggøres af de nationale myndigheder. Nogle af de faktorer, der 
kan give anledning til forskelle, er vurderingen af reserve-stillingen i IMF saml forskellig behandling af fordringer i ikke-konvcrtiblc valutaer. 
Vekselkurser i forhold til l'SI): valulakurscrne fra IMF som offentliggjort i publikationen: "Slalisliqucs Financières Internationales*'. 
n^) f 
INFLATION (udviklingen over 12 måneder) 
Ændring i forbrugerprisindekset i % for den pågældende måned sammenlignet med samme måned året før (t/t-12) 
1993 
1994 
1995 
1996 Jan Feb Mar Apr Maj .lun Jul Aug Sep Okt Nov Dec 
797.9 594.9 613.6 708.8 753.5 707.1 553.2 477.0 364.5 319.2 247.0 188.6 
176.3 158.1 119.5 78.5 68.4 61.9 60.7 62.8 59.8 53.1 48.4 45.1 
46.4 47.8 45.1 44.9 39.3 37.7 38.5 36.1 35.7 36.3 37.2 35.7 
32.4 30.4 31.6 31.4 28.8 28.1 24.9 24.3 22.3 18.6 15.0 13.1 
800.0 
700.0 
600.0 
,500.0 
400.0 
300.0 
200.0 
100.0 
0.0 Inflation (ændring i forbrugerprisindekset i %) 
H—f—I—I I "1 • H i i i i < i i-"! i i \ t;:i:q::::p:: J:::;:::H:P^ 
Mar Maj 
Jan-93 j Jul SeP Nov Mar Maj Jul SeP Nov Mar Mai JU' SeP Nov Mar Mai M SeP Nov 
Jan-94 Jan-95 " Jan-96 
Inflation (udviklingen over 12 måneder): Inflationstakten (udvikling over 12 måneder) er den procentuelle ændring i 
forbrugerprisindekset for den pågældende måned i forhold til samme måned året før. Inflationstakten er baseret på nationale 
forbrugerprisindeks, som ikke fuldt ud kan sammenlignes mellem ansogerlandene eller med indeks baseret på FU's harmoniserede 
forbrugerprisindeks (HICP) (forskellige metoder, begreber og praksis ved beregning af forbrugerprisindeks). 
/i 1 & 
INDUSTRI 
BNP-struktur efter økonomiske aktiviteter (NACE, løbende priser) 
- Råstofudvinding 
- Fremstillingsvirksomhed 
- Produktion og distribution af elektricitet, gas og vand 
Mængdeindeks for industriproduktionen efter NAŒ 
-1 alt 
- Råstofudvinding 
- Fremstillingsvirksomhed 
- Produktion og distribution al elektricitet, gas og vand 1993 | 1994 | 1995 | 1996 
i % af bruttonationalproduktet 
24.8 
5.6 23.1 
2.7 25.9 
3 25.2 
3.1 
forudgående år - HK) 
65.3 73.4 
70.2 
88.4 105.3 
100.9 
121.9 103.7 
101.3 
110.8 
INFRASTRUKTUR 
Jernbanenet 
Motorvejsnet 
Antal indbyggere pr. personbil 1985 1990 1995 1996 
i km per 1000 Icm2 
40.8 39.8 
km 
318 421 394 404 
iiulbygKcrc 
10.7 7.8 5.4 
A^ 
LANDBRUG 
Arealanvendelse 
-1 alt 
- landbrugsarealer 
- skov 
- dyrkede arealer 
- permanente græsgange og cngarcaler 
Landbrugsarealer efter ejendomsforhold 
- statsvirksomheder 
- kooperativer 
- andet 1992 1993 1994 1995 1996 
i 1000 hektar 
6530.1 
3524 
3007.9 
459.8 6530.1 
3519.3 
1972.7 
2979.9 
473.6 6530.1 
3513 
1975.5 
2958.3 
495.9 6530.1 
3506.8 
1990.2 
2946.8 
500.5 6530.1 
3504 
1978.8 
2567.9 
500.5 
i % ni' hiiHllmigsminkt 
31.3 
1310.4 
2177.6 26.6 
935.4 
2551 25.4 
679 
2802.4 24.5 
547.7 
2931.8 
Andel af BNP 
- Landbrug, jagt, skovbrug og fiskeri (NACF. A+H) 
Mængdeindeks for landbrugsproduktionen, brutto 
Vigtigste afgrøder efter areal 
- Korn 
- heraf hvedet 
- Kariotier 
- Sukkerroer 
- Foderroer 
Vigtigste afgrøder efter høstudbytte 
- Korn 
-heraf hvede 
- Kartofler 
- Sukkerroer 
- Foderroer 1992 1993 1994 1995 1996 
i % af bruttonationalproduktet 
11.1 7.4 9.4 11.4 
forudgående år 1 00 
92 82 110 115 
i lOOOhcklai 
1134 
283.5 
114 
33 
56 1268.4 
375.5 
122 
35 
54 1194.5 
270 
117 
27 
55 1026.7 
260.6 
125 
24 
65 1084 
351.7 
126 
32 
54 
i lOOkg/licklni 
19.4 
29.4 
94.9 
190.6 
251.8 21.1 
23.7 
145.4 
246.5 
371.4 17.6 
20.4 
94.1 
173.5 
239.4 18.5 
24.5 
128 
283.7 
338.8 
Salg eller indkøb af husdyr til slagtning 
- svin 
-kvæg 
- fjerkræ 
Husdyravl (periodens udlob) 
- kvæg 
- heraf køer 
-lår 
- svin 1992 1993 1994 1995 1996 
i 1000 ton levende vægt 
30.1 
195.4 
13.2 23.5 
116.7 
15.8 32.5 
90.2 
20.7 45.0 
103.9 
20.4 
anliil pr KHXlliekliir landbrugsareal 
426 
208 
14 386 
206 
13 319 
175 
10 315 
176 
8 
antal pr. 1000 licktiir dyrkel areal 
434.6 499.9 452.2 400.5 
on? 
BELARUS 
POLAND Lithuania 
1995 
Legend: 
A/ Country boundary 
A/ Region boundary 
(XXJNTRYNAME 
REGION NAME 
CTTYNAME 
Selected major settlements: 
(1 000 inhabitants) 
o 200- 250 
• 260- 500 
• 500- 1000 
• >1000 
General information about the country: 
Age groups (in years): C = <15 
15- 65 
>65 
Living standard (in 1993): ECU 585 
(QDPpareapta) 
Area: 65 300 km2 
Administrative regions: 10 provinces 
Population: 3 712 500 
8ouro«: Lithuanian Dapartmant of Stattittca 
I I I =i 
0 25 75km 
eurosU 


ISSN 0254-1459 
KOM(97) 2007 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 11 01 06 
Katalognummer : CB-CO-97-375-DA-C 
ISBN 92-78-22870-2 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
s>2 O