Alle disse metoder er velfungerende, bygger på den økonomiske teori og har styrker og svagheder (). Med hensyn til, hvilken metode der er bedst egnet til at måle inflation, afhænger dette af brugerbehov og formålet med indekset. For HICP er nettoerhvervelsesprincippet blevet vurderet til at være det mest egnede, fordi det er den metode, der bedst svarer til formålet med HICP, dvs. at måle ændringer over tid i de samlede udgifter forbundet med alle faktiske monetære transaktioner foretaget af husholdninger til at erhverve varer og tjenesteydelser med henblik på forbrug. Alle andre alternativer bruger imputering og afviger derfor fra de faktiske monetære transaktioner. Dette er hovedårsagen til, at Eurostat i 2000 valgte at basere ejerboligprisindekset på nettoerhvervelsesprincippet.

Ejerboligomkostninger er de omkostninger, der er forbundet med at erhverve, vedligeholde og bo i sit hjem. De vigtigste metoder til at måle den inflation, der gør sig gældende for boligejere, i et forbrugerprisindeks, er:

Artikel 7, stk. 1 og 3, i forordningen pålægger medlemsstaterne at tilvejebringe deres fuldstændige HICP-data senest 15 kalenderdage efter udgangen af referencemåneden (20 kalenderdage for så vidt angår januarindeksene). De medlemsstater, der har euroen som valuta, fremsender flashestimatet af HICP senest den næstsidste kalenderdag i den måned, flashestimatet vedrører.

Da HICP blev offentliggjort for første gang (i 1997), var der ikke enighed om, hvorvidt det burde omfatte boligejeres omkostninger. Muligheden for at udarbejde et indeks baseret på "nettoerhvervelsesprincippet" blev undersøgt på daværende tidspunkt og blev anset for at indebære betydelige praktiske vanskeligheder for medlemsstaterne. I 2000, efter samråd med ECB, iværksatte Eurostat et pilotprojekt for at tilskynde medlemsstaterne til at se på mulighederne for at oprette et ejerboligprisindeks baseret på dette princip. Vedtagelsen af Kommissionens forordning (EU) nr. 93/2013() udgjorde et retsgrundlag for oprettelsen af et selvstændigt kvartalsvis ejerboligprisindeks baseret på "nettoerhvervelsesprincippet". Efterfølgende blev der ved forordning (EU) 2016/792 indført et krav om at udarbejde og formidle et sådant indeks.

HICP er et forbrugerprisindeks beregnet til måling af inflation på en harmoniseret måde på tværs af medlemsstaterne. Det blev udviklet til brug for Kommissionen og ECB til vurdering af prisstabiliteten i medlemsstaterne i henhold til artikel 140 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. Før vedtagelsen af forordning (EU) 2016/792 blev udarbejdelsen, indsamlingen og formidlingen af HICP reguleret af forordning (EF) nr. 2494/95() og dens gennemførelsesforordninger.

Artikel 3, stk. 7, i forordning (EU) 2016/792() fastsætter, at Kommissionen senest den 31. december 2018 skal udarbejde en rapport med en vurdering af, i hvilket omfang ejerboligprisindekset er egnet til at indgå i det harmoniserede forbrugerprisindeks (HICP). I forbindelse med udarbejdelsen af denne rapport anmodede Kommissionen Den Europæiske Centralbank (ECB) om dennes synspunkt, som den primære bruger af HICP, og hørte medlemsstaterne om muligheden for at udarbejde ejerboligprisindekset i overensstemmelse med HICP-kravene.

·Ét synspunkt er forudsat i HICP's dækningsområde som defineret i artikel 3, stk. 3, i forordning (EU) 2016/792: "husholdningernes pengeudgifter til konsum", dvs. den del af nationalregnskabet, der omfatter udgifter til forbrug afholdt af husholdninger i monetære transaktioner. Nationalregnskabet behandler bygninger som producerede ikke-finansielle aktiver og jord som ikke-producerede ikke-finansielle aktiver. Set i nationalregnskabets perspektiv hører køb af boliger ikke til husholdningernes udgifter til konsum. Dette betyder, at inkluderingen af ejerboligprisindekset baseret på nettoerhvervelsesprincippet ville indebære en udvidelse af det nuværende dækningsområde for HICP.

Medtagelsen af erhvervelsen af boliger (bygninger og tilhørende jord) inden for rammerne af det harmoniserede forbrugerprisindeks er dog kontroversiel. Selv om der er generel enighed om, at formålet med ethvert forbrugerprisindeks er at måle udviklingen i priserne på forbrugsvarer og tjenesteydelser, er begrebet konsum upræcist. I officiel statistik hersker der delte meninger om, hvorvidt det bør omfatte omkostningerne til bygningen og jorden, som tilsammen udgør omkostningen ved at erhverve boliger:

Nettoerhvervelsesprincippet for ejerboliger er det eneste, der opfylder kravet om udelukkende at være baseret på faktiske monetære transaktioner. Som sådan opfylder ejerboligprisindekset baseret på nettoerhvervelsesprincippet automatisk den første betingelse.

·praktiske — disse henviser til muligheden for at udarbejde et indeks i henhold til HICP-normerne for hyppighed og aktualitet.

-den eventuelle udvidelse af anvendelsesområdet for HICP til at omfatte aktiver (bygninger, jord) og

-behovet for kun at dække de faktiske monetære transaktioner og

Der kan på grundlaf af ovenstående fastlægges to typer kriterier for vurdering af, i hvilket omfang ejerboligprisindekset er egnet til at indgå i HICP

·Da det pilotprojekt, der skal udvikle et ejerboligprisindeks, var under udarbejdelse i 2000, drøftede Eurostat med ECB og medlemsstaterne, hvordan de skulle anvende nettoerhvervelsesprincippet for ejerboligprisindekset i HICP. Under disse drøftelser fremkom et alternativt synspunkt (med et perspektiv, der var anderledes end nationalregnskabets), i henhold til hvilket man kunne betragte omkostningen til jord som en investering (aktiv) og omkostningen til bygningen som forbrug. Baggrunden for dette synspunkt er, at mens bygningen (som en slags forbrugsgode med meget lang levetid) vil blive forbrugt (dvs. forbrug af fast realkapital), har jorden normalt en konstant kvalitet (undtagen under meget usædvanlige omstændigheder). Dette synspunkt anser ejerboligprisindekset baseret på nettoerhvervelsesprincippet som begrebsmæssigt levedygtigt til at indgå i HICP, men kræver, at bygninger og jord adskilles med henblik på priser og vægte. Det var den holdning, som ECB indtog ved høringen i forbindelse med udarbejdelsen af denne rapport.

I praksis er det normalt kun muligt at adskille priskomponenter for jord og bygninger ved modellering, idet jord og bygninger som regel købes som en enkelt pakke med en samlet transaktionspris. Imidlertid ville adskillelsen af priser ved modellering betyde, at HICP ikke længere var begrænset til faktiske monetære transaktioner. Desuden viser den akademiske litteratur, at de deraf følgende prisestimater kan variere betragteligt afhængigt af de underliggende antagelser.

·En tredje betragtning er baseret på en analogi med HICP for faktisk (markeds-)leje, der måler omkostningerne til både bygningen og den jord, der tilhører boliger, som udlejes. Ifølge denne betragtning kunne man argumentere for at optage både bygningen og jorden i ejerboligprisindekskomponenten i forbrugerprisindekset på samme måde, som prisindekset for husleje gør. Dette synspunkt anser ejerboligprisindekset baseret på nettoerhvervelsesprincippet som begrebsmæssigt egnet til at indgå i HICP uden at adskille bygninger og jord.

Man kan konkludere, at integration af ejerboligprisindekset baseret på nettoerhvervelsesprincippet ville indebære en afvigelse fra dækningsområdet for HICP, som stammer fra nationalregnskabet. I officiel statistik er der forskellige meninger om, hvorvidt omkostningerne til bygninger og jord (som tilsammen udgør omkostningen til erhvervelse af en bolig) kan betragtes som udgifter til konsum, der kan indgå i et forbrugerprisindeks, eller bør betragtes som aktiver og dermed udelukkes fra indekset. Ud fra et begrebsmæssigt synspunkt er medtagelsen af udgifter til boliger i HICP derfor fortsat kontroversiel.

4.2. Praktiske aspekter

Ejerboligprisindekset udarbejdes for øjeblikket hvert kvartal og frigives 100 dage efter udgangen af referencekvartalet. For at opfylde HICP-kravene vil det skulle udarbejdes hver måned og frigives ved udgangen af referencemåneden som et flashestimat og 15 dage senere med fuldstændige tal.

Oplysningerne i dette afsnit er baseret på medlemsstaternes besvarelse af en undersøgelse foretaget af Eurostat i sommeren 2017. De tre vigtigste delindeks i ejerboligprisindekset (som tilsammen tegner sig for 85 % af de samlede udgifter i ejerboligprisindekset) drøftes nedenfor i prioriteret rækkefølge i forhold til deres gennemsnitlige vægt i det samlede ejerboligprisindeks i 2010-2017 i de medlemsstater, for hvilke der forelå data:

-O.1.1.1.2. Indeks for selvbyggede boliger og større renoveringsarbejder

-O.1.1.1.1. Indeks for køb af nye boliger og

-O.1.2.1. Indeks for større reparationer og vedligeholdelsesarbejder.

For indekset for selvbyggede boliger og større renoveringsarbejder er de kilder, som anvendes af de fleste medlemsstater, byggeomkostningsindekset, produktionsprisindekset for byggeri eller en kombination af de to. I de fleste lande udarbejdes disse indeks hvert kvartal, jf. forordning (EF) nr. 1165/98() og Kommissionens forslag til rammeforordning, der integrerer erhvervsstatistik(). Kun to medlemsstater har rapporteret, at de har indsamlet et månedligt byggeomkostnings- eller prisindeks, men i ét tilfælde er indekset delvist baseret på estimater (snarere end transaktionsdata, som krævet for HICP), og i det andet tilfælde er aktualiteten ikke egnet til det harmoniserede forbrugerprisindeks.

Til indekset for køb af nye boliger anvender de fleste medlemsstater administrative datakilder (transaktionsregistre). I de fleste tilfælde anses antallet af transaktioner over en måned for utilstrækkelige til at frembringe et pålideligt indeks: resultaterne vil være langt mere ustabile og mindre nøjagtige end kvartalsdata. Desuden ville tallene normalt være midlertidige op til et år efter referencemåneden, mens et foreløbigt indeks skal foreligge i endelig version den efterfølgende måned for så vidt angår HICP (artikel 9 i forordning (EF) nr. 1921/2001() ).

Aktualitetskravene for HICP er endnu mere udfordrende end den månedlige hyppighed på grund af de administrative tidsplaner for registrering af boligtransaktioner. Når notaren har afsluttet den endelige købskontrakt, tager det normalt mindst to uger (i nogle tilfælde op til to måneder) at fremsende data til registret. Dette betyder, at kun en brøkdel af de transaktioner, der foretages i referencemåneden, vil blive registreret ved udgangen af denne måned, hvilket yderligere mindsker de data, der er tilgængelige for den statistikproducerende institution.

For indekset for større reparationer og vedligeholdelsesarbejder anvender de fleste lande byggeomkostningsindekset, produktionsprisindekset for byggeri eller en kombination af de to. Derfor gælder ovennævnte bemærkninger i relation til indekset for selvbyggede boliger og større renoveringsarbejder også her.

Der kan således drages følgende konklusioner:

·Indekset for selvbyggede boliger og større renoveringsarbejder og indekset for større reparationer og vedligeholdelsesarbejder er baseret på byggeomkostningsindekset og/eller produktionsprisindekset for byggeri, hvilket i størstedelen af medlemsstaterne udarbejdes hvert kvartal, og

·til indekset for køb af nye boliger anvender de fleste medlemsstater administrative datakilder, som i visse tilfælde ville kunne gøre det muligt at udarbejde et ustabilt og mindre nøjagtige månedligt indeks, men dette ville ikke opfylde aktualitetskravene for HICP.

Samlet set forekommer det umuligt at udarbejde et ejerboligprisindeks med månedlig hyppighed og en aktualitet, som (endda groft set) opfylder HICP-kravene.

5. ECB's opfattelse()

Et centralt krav med hensyn til ECB's analyser, vurderinger og prognoser for inflationen i euroområdet er, at integration af ejerboligprisindekset hverken bør forværre hyppigheden eller aktualiteten af HICP. ECB bemærker, at ejerboligprisindekset kun udarbejdes hvert kvartal og frigives 100 dage efter udgangen af referencekvartalet.