Udtalelse om meddelelse fra Kommissionen til Raadet og Europa-Parlamentet og Det OEkonomiske og Sociale Udvalg: Groenbog om erstatning for miljoeskader (94/C 133/02)

Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber besluttede den 3. juni 1993 under henvisning til EOEF-traktatens artikel 198 at anmode om Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om Groenbog om erstatning for miljoeskader.

Det forberedende arbejde henvistes til OESU's Sektion for Miljoe-, Sundheds- og Forbrugerspoergsmaal, som udpegede Giampaolo Pellarini til ordfoerer. Sektionen vedtog sin udtalelse den 1. februar 1994.

Det OEkonomiske og Sociale Udvalg vedtog paa sin 313. plenarforsamling af 23. og 24. februar 1994, moedet den 23. februar 1994, med 75 stemmer for, 38 imod og 11 hverken for eller imod foelgende udtalelse.

De emner, der er genstand for Kommissionens meddelelse, har Det OEkonomiske og Sociale Udvalg droeftet grundigt under inddragelse af alle beroerte parter, bl.a. gennem afholdelse af en hoering. OESU oensker at videreformidle resultaterne for saaledes at yde et konstruktivt bidrag til udformningen af EU-regler, der tager sigte paa forebyggelse og afhjaelpning af miljoeskader samt ydelse af erstatning herfor.

1. Indledning

1.1. Med den foreliggende groenbog om erstatning for miljoeskader oensker Kommissionen at aabne en bred debat, hvis resultater vil vaere retningsgivende for de initiativer, den vil tage paa omraadet.

1.2. I groenbogen vurderer Kommissionen foerst, hvorvidt det er hensigtsmaessigt at anvende det civilretlige ansvar som et middel til at paaligne omkostningerne ved afhjaelpning af miljoeskader og som et instrument i forureningsforebyggelsen. Derefter undersoeges muligheden for at anvende kollektive erstatningsordninger til afhjaelpning af miljoeskader i de tilfaelde, hvor foerstnaevnte loesning ikke er anvendelig.

1.3. Med denne udtalelse oensker OESU atter en gang, som saa mange gange tidligere i aarenes loeb (1), at slaa fast, at det er yderst aarvaagent over for miljoeproblemer og dybt bekymret over den miljoeforringelse, der er sket. Det har en raekke bemaerkninger og forslag til Kommissionens udspil.

1.4. OESU bifalder, at Kommissionen har taget initiativ til at udarbejde lovforskrifter om erstatning for og genopretning af miljoeskader, hvori det civilretlige ansvar er det grundlaeggende juridiske instrument. Dette instrument falder godt i traad med de to grundlaeggende principper, der allerede blev knaesat i Faellesakten og nu er stadfaestet i Maastricht-traktaten, nemlig forebyggelsesprincippet og »forureneren-betaler-princippet«. Kommissionens initiativ stemmer i oevrigt overens med de grundlaeggende tanker og maalsaetninger i Faellesskabets program for politik og handling i forbindelse med miljoe og baeredygtig udvikling.

1.5. Et saadant initiativ fra Kommissionens side har laenge vaeret efterlyst. Det er nok at henvise til OESU's udtalelse af 28. februar 1990 om Kommissionens forslag til Raadets direktiv om erstatningsansvar for person- og tingsskader samt miljoeskader foraarsaget af affald (1), hvori OESU undrede sig over, at Kommissionen endnu ikke havde afsluttet sit arbejde med spoergsmaalet og ikke havde stillet det specifikke direktivforslag i bero, indtil hele problemkomplekset var afklaret. Den meget indviklede problematik som helhed er uden tvivl en del af forklaringen paa, at dette direktivforslag endnu ikke er blevet vedtaget af Ministerraadet.

1.6. OESU haaber, at Raadet (miljoe) vil paatage sig udtrykkelige forpligtelser paa dette omraade og give Kommissionen mandat til hurtigt at gaa i gang med at udarbejde et forslag.

2. Baggrunden for et EU-initiativ

2.1. I de seneste aartier har vi gang paa gang vaeret vidne til store uheld med alvorlige miljoeskader til foelge, ikke mindst skader paa oekosystemet. Det har fremkaldt saa staerke reaktioner i befolkningen, at der har dannet sig en miljoefilosofi med tilhoerende etiske normer, ideologier og politiske krav.

2.1.1. Paa den anden side er borgerne sig ogsaa mere og mere bevidste, at uheld kun er den mest ioejnefaldende del af miljoeskaderne, og at skader fra fortiden, der skyldes kumulerede virkninger af industriel og landbrugsmaessig virksomhed, men ogsaa menneskelig aktivitet generelt (f.eks. de negative miljoevirkninger som foelge af store byomraader, energiproduktion, motorkoeretoejers udstoedning osv.), klart er mere udbredte og »lumske« og kraever omgaaende genopretning.

2.1.2. Betryggende miljoebeskyttelsesniveauer maa derfor i dag betragtes som en oekonomisk og social noedvendighed; ikke blot forbrugerne kraever stadig renere og mere miljoevenlige produkter, ogsaa mange producenter naerer de samme bekymringer som forbrugerne.

2.1.3. At forene strenge miljoekrav med oekonomisk udvikling og beskaeftigelsesvaekst er en udfordring, som vi vil staa over for i den naermeste fremtid, og som videnskaben, teknologien, produktionssektoren og politikerne, ja kort sagt hele samfundet, vil vaere tvunget til at tage op.

2.1.4. Faellesskabet har forlaengst taget miljoeproblematikken til efterretning og gjort miljoebeskyttelsen til et centralt element i sine strategiske maalsaetninger ved at give miljoeet en saerlig plads i sine grundlaeggende traktater.

2.1.5. Som understreget ved flere lejligheder er OESU af den overbevisning, at skal man op paa et hoejt aktivt beskyttelsesniveau og hindre fortsat miljoeforringelse, er det ikke tilstraekkeligt at forebygge nye miljoeskader - der maa ogsaa laegges en politik og udarbejdes programmer for genopretning af og erstatning for skader, der maatte indtraeffe.

2.1.6. Det kraever, at der udformes et saet nye juridiske, oekonomiske og sociale instrumenter, som muliggoer en retfaerdig paaligning og fordeling af ansvar og omkostninger.

2.2. I en miljoepolitik, der sigter mod at forebygge miljoeskaderne ved kilden, maa der tages hensyn til de betragtelige omkostninger, som medlemsstaterne, EU, erhvervslivet og forbrugerne til stadighed maa paatage sig for at udbedre miljoeskader, der skyldes menneskelig aktivitet, og de betydelige skader, der skyldes naturfaenomener. En erstatningsordning kan bidrage til at lette disse byrder.

2.2.1. Det er hensigtsmaessigt at kunne placere et eventuelt ansvar med stoerre sikkerhed, fordi man dermed kan styrke det forebyggende element, idet de, der paatager sig en risiko ved at udoeve potentielt miljoefarlige aktiviteter, saa vil traeffe egnede forholdsregler for saa vidt muligt at undgaa skader og det tilknyttede ansvar. Paa den maade vil omkostningerne i hvert fald blive delvist internaliseret, hvor det er muligt. Det civile erstatningsansvar kan saaledes blive et vigtigt oekonomisk instrument paa miljoeomraadet.

2.3. En faelles ordning, der fastsaetter specifikke og ensartede normer og procedurer, er noedvendig ikke alene for at loese problemet med graenseoverskridende skader, men ogsaa for at afhjaelpe den manglende harmonisering af lovgivningen paa omraadet, som kan skabe konkurrenceforvridninger og haemme det indre markeds funktion.

2.3.1. Lovgivningen varierer faktisk betydeligt fra medlemsstat til medlemsstat, og dermed er der selvsagt ogsaa store forskelle i de enkelte staters beskyttelsesniveau og sanktioner.

2.3.2. I mangel af ensartede principper for ansvar i forbindelse med miljoeskader i hele EU kan man saaledes forestille sig, at nogle aktoerer i stoerre eller mindre udstraekning holdes oekonomisk ansvarlige for de skader, de forvolder, medens andre unddrager sig denne byrde. Dette vil have den uheldige konsekvens, at »forureneren-betaler-princippet« ikke anvendes ensartet overalt, hvilket i praksis vil foere til en maerkbar forskelsbehandling og dermed til en farlig tendens til konkurrenceforvridninger og »miljoedumping«.

2.4. For et EU-initiativ taler endelig de talrige lovforskrifter om ansvar for miljoeskader, som udarbejdes i de enkelte medlemsstater og ligeledes paa internationalt plan, bl.a. som foelge af de forpligtelser, der blev indgaaet paa konferencen i Rio.

2.4.1. Disse lovgivningsinitiativer opregnes i Kommissionens groenbog. Det seneste i raekken er udkastet til Europaraadets konvention om civilretligt ansvar for miljoeskader; her deltager Kommissionen aktivt i det forberedende arbejde.

3. Generelle bemaerkninger

3.1. Gennem de seneste aar har der i den europaeiske offentlighed vaeret en staerkt voksende bekymring og interesse for miljoeproblematikken. Det fremgaar bl.a. af undersoegelser, som er foretaget af De Europaeiske Faellesskabers Statistiske Kontor.

3.2. Da befolkningen kraever konkrete og omgaaende miljoetiltag, maa EU noeje overveje, hvilke interventionsformer der er mest hensigtsmaessige under hensyntagen til naerhedsprincippet, saa alle europaeiske borgere kan sikres et hoejt miljoebeskyttelsesniveau.

3.2.1. OESU kan derfor kun bifalde, at Kommissionen har taget initiativ til at igangsaette en bred debat om anvendelse af det civilretlige ansvar med henblik paa genopretning af miljoeskader. I den forbindelse har OESU's og Europa-Parlamentets hoeringer vaeret meget nyttige midler til at sammenholde de forskellige holdninger.

3.2.2. Denne debat, der udmaerker sig ved sin gennemsigtighed, goer det muligt - under inddragelse af alle beroerte parter - bedre at vurdere, hvilke fordele og ulemper der kan vaere knyttet til EU-foranstaltninger eller mangel paa samme, saaledes som det er fastsat i traktatens artikel 130 R, stk. 3.

3.2.3. Der har vist sig at vaere bred enighed om, at der maa tilvejebringes en lovmaessig referenceramme, som bygger paa faelles principper, herunder anvendelsen af det civilretlige ansvar. Dette summariske billede daekker over nogle nuancer, som traekkes op under de saerlige bemaerkninger.

3.2.4. Debatten har dog ogsaa afsloeret en vis bekymring for en alt for streng og detaljeret harmonisering, som ville belaste den europaeiske industris konkurrenceevne. Nogle mener i skarp modsaetning til forannaevnte, at den gaeldende lovgivning i de enkelte medlemsstater er mere end fyldestgoerende og lever op til de aktuelle krav.

3.3. Hvad angaar bekymringerne for konkurrenceevnen, maa man holde sig for oeje, at det generelt set er de mest velstillede og socialt mest stabile lande, der har vaeret i stand til rettidigt at forudse de aendringer, der var undervejs, og som har imoedegaaet dem med passende regulering og lovgivning.

3.3.1. Et samfund, som bliver stadig mere kompliceret og mere integreret internationalt, maa paatage sig en lokomotiv- og stimuleringsfunktion, om ikke andet saa for at fungere som referencepunkt for de industrialiserede lande, hvor miljoebeskyttelsen ikke er tilstraekkelig effektiv (f.eks. de oesteuropaeiske lande), og for at undgaa tilfaelde af miljoedumping.

3.3.2. Det er derfor af allerstoerste interesse for Faellesskabet, der har en stor tiltraekningskraft for mange, at befaeste og styrke sit image som foregangssamfund, hvis idégrundlag og politiske, oekonomiske og sociale modeller er en kilde til inspiration for omverdenen.

3.3.3. Der maa ogsaa huskes paa, at erhvervslivet i lande, der har en strengere miljoelovgivning end den, der er under udformning i EU, efter alt at doemme ikke stilles ringere end konkurrenterne; i mange tilfaelde har strenge miljoekrav tvaertimod baade foert til kvalitative forbedringer i produktionsprocessen og hoejnet produkternes kvalitet og altsaa medfoert oekonomiske fordele.

3.4. Miljoebeskyttelse kan ses som en mulighed for at forbedre erhvervslivets konkurrenceevne og oege beskaeftigelsen; denne betragtningsmaade er netop ledetraaden i Kommissionens hvidbog om vaekst, konkurrenceevne og beskaeftigelse, paa grundlag af hvilken Raadet for Den Europaeiske Union vedtog en handlingsplan paa sit moede i december 1993.

3.4.1. Overvejelserne om at anvende det civilretlige ansvar som et muligt instrument til forebyggelse og genopretning af miljoeskader skal ses i denne kontekst. Man skal i disse overvejelser ogsaa tage hoejde for de oekonomiske foelger, den meget strenge haandhaevelse af miljoeansvarsreglerne i USA har haft.

3.4.2. Efter OESU's opfattelse vil det civilretlige ansvar muliggoere en fordelagtig kombination af lovregulering med tilhoerende kontrol paa den ene side og oekonomiske instrumenter og frivillige aftaler paa den anden. Relationerne mellem miljoeansvaret og de oevrige instrumenter skal undersoeges noeje, saa resultatet ikke bliver en uoensket overregulering paa omraadet.

3.5. OESU er ogsaa opmaerksom paa, at det vil vaere en delloesning med store begraensninger, hvis man i dag anlaegger en rent juridisk indfaldsvinkel paa miljoeproblematikken, isaer fordi der ikke findes en ensartet, indarbejdet faelleseuropaeisk lovgivning. Der maa derfor ogsaa saettes ind paa andre omraader som f.eks. myndighedernes kontrol med overholdelsen af den gaeldende lovgivning, specifik og objektiv information, etablering af nye etiske normer, renere produktionsprocesser, forebyggende kortlaegning paa videnskabeligt plan af potentielle risici og tilhoerende loesninger samt styrkelse af miljoebevidstheden.

3.6. Endelig mener OESU, at det er hensigtsmaessigt at reagere med konkrete udspil paa visse grundlaeggende krav, selv om problemstillingen er kompliceret og giver anledning til usikkerhed og modstand.

3.6.1. Maalet paa det korte sigt maa vaere at udforme en ordning til afhjaelpning af miljoeskader baseret paa civilretligt, isaer objektivt ansvar. Det betyder, at der paa nuvaerende stadium skal opstilles et saet grundlaeggende principper, der tilgodeser behovet for gradvis indfoerelse af en sammenhaengende regulering; disse principper vedroerer foelgende begreber:

- miljoe og miljoeskade,

- genopretning, erstatning,

- aktiviteter, som omfattes af en ordning med objektivt ansvar,

- retten til at anlaegge soegsmaal,

- bevisbyrden, aarsagsforbindelsen og den formodede skadevolders forsvarsmuligheder,

- forsikringers og kreditinstitutters rolle,

- kollektive erstatningssystemer,

- sanktioner.

3.6.2. Som juridisk form kunne man vaelge et rammedirektiv paa grundlag af traktatens artikel 130 R og S, idet der ogsaa tages hensyn til problemet med ratificeringen af Europaraadets konvention, som ikke alle medlemsstater har tilsluttet sig.

3.6.2.1. Denne konvention har dog visse begraensninger, idet den f.eks. ikke loeser problemerne med skader fra forurening, der stammer fra andre omraader, eller skader, for hvilke der er flere ansvarlige. Det er derfor tilraadeligt at udforme et faellesskabsinstrument, ikke mindst i lyset af konventionens artikel 25, stk. 2, der fastsaetter, at EU-landene ikke anvender konventionens bestemmelser, hvis der findes faellesskabsregler paa omraadet.

4. Saerlige bemaerkninger

4.1. Miljoe og miljoeskade

4.1.1. Det er noedvendigt af fastslaa det princip, at miljoeet er et »grundlaeggende kollektivt gode«. Dermed bliver genopretning af miljoeskader et legitimt krav.

4.1.2. Begrebet »miljoe« boer defineres bredt, saaledes som det er tilfaeldet i Europaraadets konvention. Det betyder, at det skal omfatte alle biotiske og abiotiske naturressourcer (flora, fauna, luft, vand, jord) samt de goder, der udgoer de forskellige omraaders kulturarv.

4.1.3. Den juridiske definition af begrebet »miljoeskade« boer formuleres bredt og omfatte enhver fysisk, kemisk og biologisk forringelse af miljoeet. Der kan foretages foelgende graduering:

a) efter skadens karakter:

- sundhedsmaessige og biologiske skader, som skyldes miljoeforurening,

- tingsskader af mere eller mindre alvorlig karakter,

og dens raekkevidde:

- akut: direkte og umiddelbar skade,

- kronisk: skade med langtidskonsekvenser,

- latent: skade, som viser sig paa laengere sigt;

b) efter omraadets karakter:

- oekosystemernes biologiske beskaffenhed,

- saarbart omraade (naturparker, drikkevandsressourcer osv.),

- bevaringsvaerdigt omraade (turisme, landskab, kulturelle og kunstneriske traditioner osv.),

- omraader af betydelig oekonomisk og produktionsmaessig vaerdi.

4.1.4. Det er desuden noedvendigt at udarbejde en aaben liste med eksempler paa »beroerte aktiviteter«. Den skal ikke blot omfatte industrielle aktiviteter med hoej risikograd, men ogsaa processer, handlinger og beslutninger, som rummer risici for miljoeskader. Herved vil man undgaa vilkaarlige »afgraensninger«, der kan bevirke, at visse traditionelle produktionssektorer kommer til at baere hele byrden i forbindelse med eventuelle forsikringer, fonde eller beskatninger.

4.1.4.1. F.eks. boer listen omfatte aktiviteter, der direkte eller indirekte indvirker paa miljoeet, idet ansvaret gradueres efter den forudsigelige skades raekkevidde:

- generelle aktiviteter bortset fra egentlig produktionsvirksomhed, i det omfang de er omfattet af en almindelig forpligtelse til at traeffe miljoebeskyttelsesforanstaltninger (stoej, udledninger i vand og luft, osv.),

- specifikke aktiviteter, som i den gaeldende lovgivning er paalagt bindinger med hensyn til lokaliseringsvalg af hensyn til offentlighedens beskyttelse og velfaerd, og som er underlagt myndighedskontrol som led i beskyttelsen af almenvellet (f.eks. forbud mod, at visse produktionsaktiviteter udfoeres i beboelsesomraader eller inden for en vis afstand fra disse),

- saerlige aktiviteter, som allerede er reguleret i saerlige nationale love paa grund af specifikke risici (kernekraft, transport og haandtering af farlige stoffer osv.) eller vidt forgrenede risici (goedskning i landbruget, energiproduktion osv.),

- fejl og forsoemmelser i den offentlige administration i forbindelse med udstedelse af tilladelser, kontrol, vurdering af miljoevirkninger osv., hvor der er tale om et ansvar.

4.1.5. Da det i foerste raekke drejer sig om at fastlaegge visse grundprincipper, boer man ikke undlade at inddrage nedenstaaende overvejelser om skader i fremtiden og fra fortiden, om vurdering samt om genopretning af skader.

4.1.5.1. Der boer sondres mellem to kategorier af skader: 1) skader i fremtiden; her maa hovedvaegten laegges paa forebyggelse og placering af ansvaret; 2) skader fra fortiden eller skader, hvor ansvaret ikke kan placeres med sikkerhed; her er det egentlige problem at begraense og gradvist udbedre skadens foelger, indtil man til sidst opnaar en optimal genetablering af de tidligere forhold, uden at man dog af den grund undlader at forsoege at placere ansvaret.

4.1.5.2. Sidstnaevnte form for skader antager normalt et betydeligt omfang og skyldes ofte en ubetaenksom eller forceret udviklingspolitik, huller i lovgivningen, manglende videnskabelig viden og kumulative virkninger af forskellige handlinger, som isoleret betragtet maaske er uskadelige. Saadanne skader kan derfor ikke imoedegaas alene ad juridisk vej, her spiller politikernes prioritering og den kollektive solidaritet ogsaa ind.

4.1.5.3. Med hensyn til vurderingen af den samlede skade foreligger der saedvanligvis tilstraekkelige fortilfaelde til, at man kan foretage en sammenligning og kortlaegge miljoeskaden. I modsaetning til, hvad der gaelder i forbindelse med personskade, tingsskade eller kraenkelse af ejendomsret kan man ved miljoeskader ikke anlaegge en ren oekonomisk erstatningsbetragtning. Det drejer sig frem for alt om at genetablere den oprindelige tilstand, og derfor boer skaden opgoeres paa grundlag af genetableringsomkostningerne.

4.1.6. Endelig skal der tages hoejde for, at de generelle ansvarsregler intetsteds i EU paalaegger skadevolder at yde erstatning for alle miljoeskader; tvaertimod anvendes der i de fleste medlemslande andre retsinstrumenter end civilretligt ansvar, naar det drejer sig om genopretning af miljoeskader. Kommissionen laegger i sin groenbog med rette vaegt paa sammenhaengen mellem ansvar for miljoeskader og mulighederne for at forsikre sig mod skaderne.

4.2. Retten til at anlaegge soegsmaal

4.2.1. Ud over at lovfaeste de kompetente, offentlige myndigheders praeventive indgreb og de skadelidtes ret til at anlaegge soegsmaal med henblik paa genopretning af skader boer man - medmindre det strider mod national lovgivning og retspraksis - ogsaa give foelgende parter adgang til at anlaegge soegsmaal i tilfaelde, hvor det ikke er muligt at identificere skadelidte:

- offentlige myndigheder paa EU-plan eller nationalt plan,

- nationale miljoe- og forbrugerorganisationer, som arbejder uden gevinst for oeje og er anerkendt af EU eller en medlemsstat,

- faglige sammenslutninger eller arbejdstagerorganisationer, naar der er tale om problemer vedroerende sundhed eller biologiske skader,

- lokale miljoe- eller forbrugergrupper, naar der er tale om lokale miljoespoergsmaal.

4.

3. Bevisbyrden og aarsagsforbindelsen

4.3.1. I forbindelse med miljoeskader er det ofte vanskeligt at etablere en entydig aarsagsforbindelse, fordi forureningskilderne er saa mangfoldige, og fordi skaderne ofte foerst viser sig med en forskydning i tid og rum. Som eksempler kan naevnes grundvandsforurening og syreregn.

4.3.2. Hvis skadelidte har bevisbyrden, staar vedkommende over for en meget vanskelig opgave, navnlig i tilfaelde af kronisk forurening. Hertil kommer, at aarsagsforbindelsen mellem forurening og skade ikke er tilstraekkeligt kortlagt videnskabeligt.

4.3.3. Det boer derfor undersoeges, om man ikke boer lette bevisbyrden ved at opstille en form for formodningsregel om aarsagssammenhaeng, som det er tilfaeldet i artikel 10 i Europaraadets konvention, som opfordrer dommeren til at tage hoejde for, at visse farlige aktiviteter rummer en oeget iboende risiko for miljoeskader. Den anklagede part skal naturligvis have mulighed for at foere bevis for sin uskyld, ligesom der maa tages hoejde for eventuelle tilfaelde af konkurrerende culpa.

4.3.4. Til brug for ansvarsvurderingen kan der hentes nyttige oplysninger fra virksomhedernes deltagelse i miljoerevisionsordningen (1), der fremmer en miljoemaessigt forsvarlig tilrettelaeggelse af produktionen og udgoer et nyttigt instrument til forebyggelse af miljoeskader.

4.4. Forsikringsselskaber og kreditinstitutter

4.4.1. Disse organismer yder laan og stiller sikkerhed herfor, saa det bliver muligt at sikre en optimal indsats.

4.4.2. Der er en direkte sammenhaeng mellem anvendelsen af det civilretlige ansvar og tilstedevaerelsen af disse instrumenter- men instrumenterne skal dimensioneres rimeligt efter risikograden.

4.4.3. Det er derfor noedvendigt at beskytte disse organismer ved at undgaa at paalaegge dem et urimeligt ansvar som f.eks. en forudgaaende vurdering af risici, der ikke traditionelt hoerer ind under deres arbejdsomraade.

4.5. Kollektive erstatningsordninger

4.5.1. OESU mener, at kollektive fonde paa ingen maade maa substituere det civilretlige ansvar, som under alle omstaendigheder skal opretholdes uanset den naermere form.

4.5.2. Under hensyntagen til forureneren-betaler-princippet stiller OESU sig positivt til, at der - som subsidiaer foranstaltning - oprettes fonde, der er baseret paa en kollektiv risikodeling og derfor goer det muligt at fordele eventuelle omkostninger og sikre en praeventiv akkumulering af fondsmidler, som umiddelbart staar til raadighed i noedstilfaelde; hertil kommer, at en fondsdannelse goer det muligt at udbetale acontobeloeb i afventning af ansvarsplaceringen, eller at yde kompensation til skadelidte, hvor disse ikke modtager fuld erstatning.

4.5.3. OESU mener dog ikke, at en faelles europaeisk fond er en hensigtsmaessig loesning. En saadan fond vil naeppe vaere et tilstraekkeligt fleksibelt instrument i de meget varierende situationer. Hertil kommer, at en saadan fond indirekte kunne foere til en svaekkelse af begrebet civilretligt ansvar eller kunne blive opfattet som en kilde til yderligere beskatning.

4.5.4. Principielt boer kollektive fonde, europaeiske som nationale, opdeles i to kategorier: generelle fonde, der tager sigte paa genopretning og afhjaelpning af miljoeskader fra fortiden, og sektorspecifikke fonde for sektorer, hvor risikoen for miljoeskader er saerlig stor.

4.5.5. Sektorspecifikke fonde boer bygge paa forsikringslignende principper, bl.a. med henblik paa at begraense omkostningerne. De kunne tage sigte paa saerlige former for produktionsvirksomhed eller bestemte erhvervssektorer som f.eks. smaa og mellemstore virksomheder samt haandvaerksvirksomheder.

4.5.6. Eventuelle fonde boer efter OESU's mening kunne goere krav gaeldende ved domstolene om tilbagebetaling af erlagte udgifter, medmindre det udtrykkeligt er fondenes opgave at yde skadeserstatning.

4.5.7. OESU er sig bevidst, at byrderne ved finansieringen af generelle fonde ikke blot skal baeres af de mest beroerte sektorer, men ogsaa af borgerne, det vaere sig over forbrugerpriserne eller skatterne.

4.5.8. Det er derfor vigtigt, at ikke blot arbejdsgivernes organisationer, men ogsaa andre organisationer, der repraesenterer brede samfundsinteresser, f.eks. forbruger-, arbejdstager- og miljoeorganisationer, faar mulighed for at deltage i forvaltningen af de generelle fonde.

Bryssel, den 23. februar 1994.

Susanne TIEMANN

Formand for

Det oekonomiske og sociale Udvalg

(1) Jf. isaer OESU's udtalelse om Det Europaeiske Faellesskabs program for politik og handling i forbindelse med miljoe og baeredygtig udvikling (EFT nr. C 287 af 4. 11. 1992).

(2) EFT nr. C 112 af 7. 5. 1990.

(3) EFT nr. L 168 af 10. 7. 1993.

BILAG til Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

Forkastede aendringsforslag

Foelgende aendringsforslag, som opnaaede mindst 25 % af stemmerne, blev forkastet under forhandlingerne:

Punkt 4.3.4.1 (nyt punkt)

Som nyt punkt indsaettes foelgende:

»Enhver form for ansvar skal modsvares af, at den anklagede har rimelige forsvarsmuligheder. Foelgende boer derfor overvejes:

- fritagelse for ansvar, naar skaden kan foeres tilbage til en aktivitet, der er godkendt af det offentlige, og de til godkendelsen knyttede vilkaar er overholdt,

- fritagelse for ansvar, naar skaden er forvoldt ved en aktivitet, hvis skadelige indvirkning paa miljoeet ikke var videnskabeligt bevist paa det tidspunkt, hvor skaden blev forvoldt,

- skadevolders ansvar begraenses til den af ham forvoldte del af en samlet skade, som flere identificerede eller uidentificerede skadevoldere har forvoldt,

- ansvaret lempes, hvis skadelidte selv er medansvarlig.«

Afstemningsresultat

Stemmer for: 53, stemmer imod: 57, stemmer hverken for eller imod: 5.

Punkterne 4.5.2 til 4.5.8

De paagaeldende punkter udgaar og erstattes med foelgende nye punkt 4.5.2:

»Erstatningsfonde udmaerker sig ved, at der straks er midler til raadighed til genopretning af miljoeet. Det angives imidlertid ikke i groenbogen, hvor omfattende midler der i givet fald skulle indskydes i en eller flere fonde. I USA har staten og erhvervslivet udstyret »superfonden« med mange mia. dollars, selv om fonden kun varetager en begraenset opgave. Generel afhjaelpning af miljoeskader via fonde ville ogsaa kraeve enorme summer i Europa, hvis fondene skulle kunne betale enhver form for skovoedelaeggelse, skader paa bygninger eller oprensning af forurenede erhvervsarealer, hvor det ikke er muligt at placere ansvaret. Saa laenge den oekonomiske dimension ikke er afklaret, ser OESU sig ikke i stand til at tage stilling for eller imod erstatningsfonde.«

Afstemningsresultat

Stemmer for: 47, stemmer imod: 55, stemmer hverken for eller imod: 6.