DA Den Europæiske Unions Tidende C 267/6

85. PLENARFORSAMLING, DEN 9.-10. JUNI 2010

Regionsudvalgets initiativudtalelse: »Den fælles landbrugspolitiks fremtid efter 2013«

(2010/C 267/03)

POLITISKE ANBEFALINGER

REGIONSUDVALGET

Problemstilling

Regionsudvalget vil gerne på baggrund af den igangværende brede debat om landbrugets placering og rolle i Europa, fremsætte følgende bemærkninger:

1. Det indgår naturligt i Regionsudvalgets rolle og prioriteter at udarbejde en initiativudtalelse om de overordnede principper og hovedlinjerne i den fælles landbrugspolitik efter 2013;

2. Det er nødvendigt at skitsere principper og retningslinjer for denne politik, før man begynder at diskutere dens budget;

3. Verden står i dag over for en lang række store udfordringer på vidt forskellige områder: befolkningsvækst, knappe vandressourcer, gradvis udtømning af fossile energi- og mineralressourcer, udpining af jordbunden, trusler mod biodiversiteten og klimaændring;

4. Da de udfordringer, som landbruget, herunder husdyravlen, står over for i dag (ustabilitet på markederne, faldende landbrugsindtægter, globalisering af handelen, demografisk pres og konkurrence fra nye vækstmarkeder, gentagne sundhedskriser, de mindre bedrifters overlevelsesevne og modernisering, udpining af jorder, omstilling fra fossile brændsler og andre miljømæssige, økonomiske og sociale problemer i forbindelse med opretholdelse af landbrugsdrift, især i bjergegne og andre ugunstigt stillede områder) ikke er de samme som før;

5. En reform af den fælles landbrugspolitik er nødvendig, for at Den Europæiske Union kan tilpasse sig og samtidigt bidrage til at dæmpe omfanget og de negative følger for den europæiske befolkning samt landdistrikterne og oplandsområderne af igangværende eller fremtidige udviklingstendenser. Vi må skabe en intelligent og bæredygtig vækst med sikre fødevarer, biologisk mangfoldighed og gode landskabs- og kulturmiljøer. Denne reform bør hvile på følgende ti vigtige principper og retningslinjer:

A. En landbrugspolitik, som fortsat bør være en fælles politik

6. Det europæiske landbrug har som sin vigtigste opgave at producere fødevarer til medlemsstaternes befolkning, som opfylder kravene til fødevaresikkerhed, -kvalitet og rimelige priser, alt imens der også sikres fair konkurrence og beskyttelse af miljøet;

7. Landbruget i EU giver desuden det europæiske samfund en række offentlige goder, som ikke kompenseres af markedet (arealforvaltning, landskabspleje, beskyttelse af miljøet og naturressourcerne, geografisk samhørighed osv.), og som i sig selv tilfører EU som helhed en ekstra værdi;

8. Landbruget og fødevaresektoren er en sektor af strategisk betydning for Europa, og der er i dag mere end nogensinde brug for en koordineret fælles landbrugs- og fødevarepolitik i Den Europæiske Union;

9. Ethvert forsøg på renationalisering af den fælles landbrugspolitik bør afvises.

B. En fælles landbrugspolitik, som bør sikre fødevareuafhængighed og -sikkerhed for den europæiske befolkning

10. EU's fødevareuafhængighed og –sikkerhed bør fortsat være to grundlæggende principper for den fælles landbrugspolitik;

11. Det er vigtigt at sikre tilstrækkelig diversitet, kvalitet og sikkerhed i produktionen på EU plan, samtidig med at man sørger for at opretholde en optimal produktionsfordeling inden for medlemsstaterne og de forskellige europæiske regioner under hensyntagen til disses særlige karakteristika;

12. Målet om fødevareuafhængighed gør det nødvendigt at tage fat på problemet med landbrugsprodukter, som der i dag er stor knaphed på, især hvad angår vegetabilske proteiner;

13. Den europæiske landbrugsproduktion har svært ved at stå sig i konkurrencen med produktionen i alle andre dele af verden, hvis der kun ses på slutprisen, i betragtning af de store forskelle i produktionsomkostninger, lovgivning og udvikling;

14. Det er derfor nødvendigt at opretholde fællesskabspræferencen;

15. Udvalget bakker endvidere kraftigt op om Europa-Parlamentets erklæring (0088/2007) om en undersøgelse af virkningerne af koncentreringen af supermarkedernes indflydelse og om efterfølgende forslag om passende foranstaltninger til afhjælpning heraf;

16. Ensartede og grundlæggende plantesundheds-, veterinær- og miljøstandarder skal finde anvendelse på fødevarer til konsum i EU, uanset om de er produceret i EU eller i tredjelande.

C. En fælles landbrugspolitik, som bør sikre indkomststabilitet

17. Det er nødvendigt at sikre varige forsyninger i Europa;

18. Det er altafgørende, at dem, der producerer disse varer, har en passende indkomst af deres produktion;

19. Bevarelsen af beskæftigelsen i landbruget og fødevareindustrien bør være en prioritet;

20. Det er derfor nødvendigt at udvikle effektive mekanismer, som gør det muligt at stabilisere priserne og styre produktionen for at sikre landmændene stabile indkomster. De skal imidlertid skal anvendes med stor forsigtighed;

21. Mekanismerne til produktionsstyring har til formål at hindre alt for store forskelle mellem udbud og efterspørgsel, som er medvirkende til store prisfald;

22. De prisstabiliserende mekanismer (tilbagetrækning, oplagring, garantier over for klimatiske og sanitære nødsituationer) har til formål at afbøde følgerne af ustabiliteten på markederne;

23. Under forudsætning af, at der i WTO-forhandlingerne kan opnås en samlet aftale, bør der gives afkald på eksportrestitutionsordningen og alle andre former for handelsforvridende eksportstøtte;

24. Prisstabilitet inden for landbrugets produktionscyklus er afgørende for at bevare lysten til at producere og fremtidssikre produktionsfaktorerne;

25. Kommissionen opfordres derfor til hurtigst muligt at udarbejde konkrete forslag om produktionsstyrende og prisstabiliserende mekanismer;

26. Konkurrencereglerne bør i landbrugssektoren gøre det muligt for landmændene og deres producent- og brancheorganisationer at opnå rimelige priser, så de bliver betalt for deres arbejde.

D. En fælles landbrugspolitik, som bør komme samtlige produktionssektorer til gode, tilskynde til ændring af driftsmetoderne og fremme beskæftigelsen og en bæredygtig arealudnyttelse

27. På trods af de fremskridt, der kunne registreres i forbindelse med de seneste reformer, er den fælles landbrugspolitik endnu præget af meget store forskelle i støttetildelingen mellem produktionssektorer og i sidste ende mellem bedrifter og regioner;

28. En reformeret landbrugspolitik bør ophøre med enhver uretfærdig og usaglig forskelsbehandling, hvad angår støttevilkårene for de forskellige produktionssektorer såvel som for de forskellige bedriftstyper og bedriftsstørrelser samt regioner;

29. Den fælles landbrugspolitik har støttet produktionsformer, som ikke er tilstrækkeligt skånsomme over for miljøet og naturressourcerne, trods svindende forekomster af fossile brændstoffer og mineraler, ophobning af plantebeskyttelsesmidler, forurening af vandressourcerne, risiko for udpining af jordbunden samt forøgelsen af sundhedsrisiciene;

30. Fremtidens produktionssystemer i landbruget bør være mere vand- og energibesparende, reducere forbruget af gødningsstoffer og plantebeskyttelsesmidler, være mere diversificerede og være i stand til bedre at udnytte fordelene ved at kombinere plante- og husdyravl;

31. Den fælles landbrugspolitik efter 2013 bør prioritere støtten til de landmænd, der har landbrug som hovederhverv;

32. Den fælles landbrugspolitik efter 2013 bør understøtte denne omlægning og bakke landmændene op i udviklingen af deres produktionsformer;

33. Den fælles landbrugspolitik har gennem flere år satset mere på at fremme investeringer end beskæftigelse;

34. Landbruget kan også i fremtiden blive en vigtig beskæftigelseskilde;

35. Reformen af den fælles landbrugspolitik har haft virkninger på lokalt og regionalt plan, som har gjort det vanskeligt at opretholde erhvervsaktiviteter i tilknytning til landbruget i de mest sårbare områder;

36. Den fælles landbrugspolitik efter 2013 bør finde en ny balance i sin støtte til beskæftigelsen og opretholdelsen af landbrugsdrift i sårbare områder, bl.a. oplandsområder;

37. For at slå ind på denne ændrede kurs går Regionsudvalget ind for, at de historiske referencer gradvist bortfalder på hele det europæiske område efter 2013 og erstattes med en enkeltbetaling pr. hektar, der tager hensyn til den enkelte regions produktions- og transportomkostninger, de forskellige typer landbrugsbedrifter samt produktionen af offentlige goder;

38. Navnlig foreslår Regionsudvalget, at hektarstøtten og andre former for støtte på den ene side gøres betinget af reel gennemførelse af en landbrugsmæssig aktivitet og på den anden side i højere grad og på en mere rationel måde gøres betinget af indførelsen af miljøvenlige og ressourcebesparende produktionssystemer;

39. Regionsudvalget opfordrer til, at den offentlige støtte fra EU tager hensyn til beskæftigelsen på hver enkelt bedrift, og opfordrer Kommissionen til at overveje, om der bør fastsættes et loft for støtten til den enkelte bedrift.

E. En fælles landbrugspolitik, som især bør komme de mest miljøvenlige og ressourcebesparende produktionssystemer til gode

40. Respekt for miljøet og skånsom omgang med naturressourcerne er helt klart et meget vigtigt element i reformen af den fælles landbrugspolitik for tiden efter 2013;

41. Landmændene bør desuden tilskyndes til og hjælpes med at anvende de produktionssystemer, som udmærker sig mest på dette område;

42. Ud over de minimumskrav, som skal opfyldes for at opnå det første støtteniveau (enkeltbetaling pr. hektar), foreslår Regionsudvalget, at der for at tilskynde til og opgradere de mest miljøvenlige og ressourcebesparende produktionssystemer (økologisk landbrug, begrænsning af inputtet, reduktion af drivhusgasemissionerne, beskyttelse af vandressourcerne, bevarelse af biodiversiteten, landskabspleje osv.) indføres specifikke supplerende incitamenter (f.eks. ved hjælp af territoriale dyrkningskontrakter);

43. Ligeledes foreslår Regionsudvalget, at man i særligt miljømæssigt sårbare områder i udpræget grad tilpasser støtteniveauet i den fælles landbrugspolitik, således at støtten i disse områder underkastes strengere miljøkrav, idet det bør undgås, at den bureaukratiske byrde bliver uforholdsmæssig stor;

44. I lyset af udfordringerne og følgerne for regionerne gentager Regionsudvalget sin anmodning om at blive inddraget i fastsættelsen på EU-plan af, hvordan de konventionelle og genetisk modificerede afgrøder skal fungere sammen.

F. En fælles landbrugspolitik, som bør tage hensyn til naturbetingede og geografiske handicap (bjergområder, øer, tyndt befolkede områder, regioner i den yderste periferi)

45. Bjergområder, øer og tyndt befolkede områder såvel som andre ugunstigt stillede områder er underlagt specifikke produktionsvilkår, som skyldes varige ulemper (skrånende terræn, høj beliggenhed, klima, isoleret beliggenhed, mager landbrugsjord) og særlige socioøkonomiske vilkår;

46. Disse vilkår betyder, at landbrugsdrift på én gang er vanskelig (dårlig rentabilitet) og alligevel nødvendig for den miljømæssige balance (kamp mod naturens luner, beskyttelse af biodiversiteten, pleje af åbne og diversificerede landskaber) og for udviklingen af landdistrikterne i disse områder;

47. Skønt landbrugsproduktionen i disse egne med naturbetingede handicap generelt er mere kvalitetsorienteret, har landbruget på grund af det ringe udbytte og de vedvarende højere omkostninger i disse egne behov for en særlig bevågenhed og behandling;

48. Regionsudvalget foreslår, at der i dette øjemed indføres en specifik supplerende støtte for at fremme opretholdelse af landbrugsproduktion og levering af offentlige goder og dermed sikre borgernærhed, høj miljøkvalitet og geografisk, social og kulturel samhørighed;

49. Der er utallige instrumenter og politiske foranstaltninger til rådighed, men på grund af det store antal aktører kan indsatsen ikke blive virkeligt sammenhængende, hvilket er en forudsætning for at opretholde landbrugsdrift i bjergområder, på øer og i de nordlige områder;

50. Der kræves en mere integreret strategi - på et relevant niveau (f.eks. bjergegne og øer) - for regioner med vedvarende naturbetingede handicap for at udnytte potentialet i disse områder fuldt ud og opnå størst mulig nytteværdi af EU-foranstaltningerne. Udvalget ønsker derfor, at art. 174 i TEUF gøres fuldt gældende i programperioden 2014-2020.

G. En fælles landbrugspolitik, som bør koncentrere sig om landbrug og fødevarer

51. Den fælles landbrugspolitik bør først og fremmest koncentrere sig om landbrug og fødevarer, og den bør styrke landbruget i alle regioner i EU;

52. Det er en kendsgerning, at det inden for den anden søjle kan være vanskeligt at skelne mellem foranstaltninger til udvikling af landbruget og foranstaltninger til ikke-landbrugsmæssig udvikling af landdistrikterne og at de kan overlappe hinanden. Det er derfor nødvendigt at foretage en bedre afgrænsning mellem de to kategorier af foranstaltninger. Regionsudvalget opfordrer derfor mere generelt Kommissionen til at definere politikken for landdistriktudvikling bedre. Det opfordrer ligeledes Kommissionen til at definere sammenkædningen mellem politikken for landdistriktudvikling og regional- og samhørighedspolitikken bedre for at sikre sammenhæng mellem foranstaltninger af samme art inden for ét og samme område;

53. Regionsudvalget fremhæver generelt betydningen af den støtte, der ydes til landdistrikterne, for opnåelsen af målet om territorial samhørighed.

H. En fælles landbrugspolitik, som bør gå nye veje mht. gennemførelsen

54. En effektiv støtte til de mest miljøvenlige og ressourcebesparende produktionssystemer og hensyntagen til naturbetingede og geografiske handicap samt en øget opmærksomhed på livskvaliteten i landdistrikterne og lokale initiativer kræver tilpasning af bestemmelserne og instrumenterne på regionalt plan;

55. Det er nødvendigt at tage hensyn til såvel særlige regionale forhold og som regionalpolitiske prioriteter, eftersom de kan variere betydeligt fra region til region;

56. Der er brug for en ændring af gennemførelsen og forvaltningen af den fælles landbrugspolitik. Det kan ikke længere alene være EU og medlemsstaterne, som tager sig af gennemførelsen og forvaltningen, således som det endnu er tilfældet i de fleste medlemsstater;

57. Det er af fundamental betydning, at det regionale niveau nu bliver inddraget, selv om der stadig vil være behov for europæiske og nationale rammer;

58. Regionsudvalget opfordrer desuden Kommissionen til at gøre sig overvejelser om, hvorvidt den aktuelle afgrænsning mellem den fælles landbrugspolitiks første og anden søjle er relevant og hensigtsmæssig;

59. De specifikke foranstaltninger i landbrugssektoren til gavn for regionerne i den yderste periferi, som indgår i POSEI-programmerne, bør opretholdes og styrkes for at tage hensyn til de specifikke vilkår for landbruget i disse regioner, hvor det møder særlige vanskeligheder på grund af særligt høje omkostninger ved produktion og markedsføring og de ringe muligheder, der er for at diversificere landbrugsproduktionen;

60. Regionsudvalget opfordrer til, at der sideløbende med de regionale tiltag udvikles multiregionale og overregionale foranstaltninger som supplement til dem, der gennemføres af regionerne;

61. Regionsudvalget bekræfter nærhedsprincippets praktiske betydning som et princip om at forvalte på det niveau, der er tættest på borgerne;

62. Den fælles landbrugspolitik efter 2013 må være enkel for bedrifterne at anvende, samtidig med at det skal sikres, at den forbliver gennemskuelig og forståelig for borgerne i EU.

I. En fælles landbrugspolitik, som bør gå nye veje på forvaltningsområdet

63. Regionerne og landdistrikterne kan ikke længere stille sig tilfreds med kun at bidrage til finansieringen uden at være med til at fastlægge visse retningslinjer og regler for gennemførelsen og forvaltningen;

64. Hvis omlægningen af den fælles landbrugspolitik skal lykkes, forudsætter det en generel inddragelse af de regionale og i visse tilfælde lokale forvaltningsniveauer;

65. Det regionale og i visse tilfælde lokale niveau er i dag det eneste, som kan muliggøre:

— en mere effektiv og proaktiv forvaltning

— målretning af støtten, så der tages hensyn til særlige landbrugs- og miljømæssige samt regionale forhold

— effektiv nyorientering af den fælles landbrugspolitik til gavn for miljøvenlige og ressourcebesparende produktionssystemer

— støtte til landbrugssektorer (gartnerier, trædyrkning og vinavl) og produktionssystemer (økologisk landbrug), som hidtil ikke er blevet tilstrækkeligt tilgodeset af den fælles landbrugspolitik

— tilpasning af støtten til nye landmænds etablering, så der tages hensyn til de regionale og i visse tilfælde lokale rammebetingelser

— tættere sammenkædning mellem landbrugets produktionssektorer og fødevareindustrien

— støtte til en kort vej fra jord til bord

— bedre sammenhæng mellem den fælles landbrugspolitik og regional- og samhørighedspolitikken

— en mere afbalanceret og bæredygtig fysisk planlægning af landområderne i Europa;

66. Etableringen af en ramme for forvaltning på flere niveauer – europæisk, nationalt og regionalt – er en absolut forudsætning for en vellykket reform af den fælles landbrugspolitik for tiden efter 2013.

J. En fælles landbrugspolitik, som bør udstyres med et budget, der står mål med de forestående opgaver

67. En reform af den fælles landbrugspolitik efter 2013 er uomgængelig for at sætte EU i stand til at tage de mange udfordringer og problemer op inden for denne erhvervssektor, som har enorm betydning menneskeligt, socialt, økonomisk, miljømæssigt samt lokalt og regionalt set. Den skal også bidrage med større effekt til de mål, der opstilles i strategipapiret »Europa-2020« (intelligent vækst, bæredygtig vækst, inklusiv vækst), som burde tildele den europæiske fødevaresektor en mere fremtrædende plads i kraft af dens strategiske betydning for EU i forbindelse med disse mål;

68. Denne reform, som især bør føre til prioriteret offentlig støtte til miljøvenlige og ressourcebesparende produktionssystemer, vil kræve en stor indsats for at tilpasse eller omstrukturere bedrifter og produktionssektorer i alle regioner i Europa. I denne forbindelse er det fortsat yderst vigtigt, at universitetsverdenen forbliver tæt knyttet til landbrugets videre udvikling og at inddragelsen af videnskabelig bistand øges i forbindelse med udformning og gennemførelse af den fælles landbrugspolitik og de aktioner, foranstaltninger og kontrolmekanismer, som denne omfatter. Videninstitutionerne gør det muligt at omsætte de mange ønsker om fornyelse af landbrugssektoren i reelle, brugbare alternativer. En god sammenkobling med innovationsprogrammer og –midler er nødvendig;

69. EU bør tilvejebringe de nødvendige midler, hvis denne reform skal lykkes;

70. For at opnå dette må den fælles landbrugspolitik for perioden 2014-2020 udstyres med et konsolideret og forhøjet budget, som står mål med de forestående opgaver.

Konklusion

71. Regionsudvalget minder Kommissionen, Europa-Parlamentet og Rådet om, at nytteværdien af den fremtidige fælles landbrugspolitik og dens bidrag til opfyldelsen af de prioriterede mål for EU 2020-strategien vil blive vurderet ud fra dens evne til at:

— garantere Europa fødevareuafhængighed og fødevaresikkerhed gennem en sund, diversificeret og kvalitetspræget landbrugsproduktion

— sikre landmændene og fødevaresektoren stabile og tilstrækkelige indkomster med det mål at bevare og skabe varige arbejdspladser

— bidrage til at modvirke klimaændringen og bevare biodiversiteten ved generelt at indføre krydsoverensstemmelse og støtte de mest miljøvenlige og ressourcebesparende produktionsformer

— fremme geografisk samhørighed i EU ved at sikre, at der også fremover vil blive drevet landbrug og være blomstrende landbosamfund i alle Europas regioner;

72. Kun en fælles landbrugspolitik, som reformeres på grundlag af klare principper og et langt perspektiv og udstyres med de nødvendige finansielle midler, kan give Den Europæiske Union mulighed for at tage de forestående store udfordringer op.