DA Den Europæiske Unions Tidende C 90/9

Offentliggørelse af en ansøgning i henhold til artikel 50, stk. 2, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 om kvalitetsordninger for landbrugsprodukter og fødevarer

(2017/C 90/10)

Denne offentliggørelse giver ret til at gøre indsigelse mod ansøgningen, jf. artikel 51 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 (1).

ENHEDSDOKUMENT

»KINTOA«

EU-nr.: PDO-FR-02165 — 31.8.2016

BOB ( X ) BGB ( )

1. Betegnelse

»Kintoa«

2. Medlemsstat eller tredjeland

Frankrig

3. Beskrivelse af landbrugsproduktet eller fødevaren

3.1. Produkttype

Kategori 1.1. Kød (og slagteaffald), fersk

3.2. Beskrivelse af produktet med betegnelsen i punkt 1

»Kintoa«-svinekød stammer fra svin (kastrerede orner og hungrise, der aldrig har givet die) af den sortbrogede baskiske race. Svinene slagtes i en alder af mindst 12 måneder og højst 24 måneder. Slagtekroppens kolde vægt er mindst 100 kg. Spæklagets tykkelse uden svær mellem 4. og 5. ryghvirvel er mindst 25 mm.

Kødet kan præsenteres som hele slagtekroppe, halve slagtekroppe eller udskæringer. Betegnelsen må udelukkende anvendes for fersk kød, der ikke har undergået anden forarbejdning end udskæring. Frossent eller dybfrossent kød er udelukket.

»Kintoa«-svinekød har følgende karakteristika: en ensartet rød farve (farven på boven anslås til at ligge på mellem 4 og 6 på Japan-skalaen), en hvid til rosa farve på fedtet, et marmoreret udseende, et stort indhold af intramuskulært fedt (mindst 6 % i nakkekoteletten), et ringe vandtab ved tilberedning (kødet er saftigt i munden), en blød og mør konsistens efter tilberedning og en intens smag, der holder sig længe i munden.

3.3. Foder (kun for produkter af animalsk oprindelse) og råvarer (kun for forarbejdede produkter)

I hele svinenes levetid er det kun tilladt at fodre med planter, biprodukter og fodertilskud, som stammer fra ikkegenmodificerede produkter. Det er forbudt at dyrke genmodificerede planter på hele det areal, der tilhører en bedrift, som opdrætter dyr beregnet til fremstilling af kød med oprindelsesbetegnelsen »Kintoa«.

I dieperioden, indtil en alder af højst 8 uger, overstiger den samlede mængde foder, der tilføres pr. smågris, aldrig 5 kg brutto. Forarbejdet animalsk protein er ikke tilladt.

Efter fravænningen er kun følgende vegetabilske råstoffer tilladt:

— hvede, majs, byg, rug, triticale, sorghum, havre og afledte produkter heraf

— ærter, hestebønner, lupin, vikke, hør og afledte produkter heraf

— soja, solsikke og raps samt oliekager og olier heraf

— melasse fra sukkerrør og sukkerroer

— lucerne og roepulp.

Fodring med valle er tilladt, undtagen i de sidste to måneder inden slagtning. Vallen stammer fra det geografiske område.

Besætningens foder stammer hovedsagelig fra det afgrænsede geografiske område. På grund af det geografiske områdes topografi med mange dale, som ikke er så velegnede til intensivt landbrug og dyrkning af afgrøder, kan visse foderstoffer stamme fra andre områder.

Med et anslået foderindtag på 848 kg tørstof i alt pr. svin fra fødsel til slagtning kan den andel af foderet, som har sin oprindelse i det geografiske område, anslås til mindst 69,5 %.

I perioden efter fravænningen og indtil en alder af tre måneder indeholder foderet mindst 20 % korn (i tørstof), der stammer fra det geografiske område. Den samlede mængde foder, der tilføres pr. smågris, overstiger ikke 60 kg brutto.

For svin, der er over tre måneder gamle, består foderet af mindst 70 % råstoffer (i tørstof), der stammer fra det geografiske område. Fodersammensætningen indeholder mindst 60 % korn og afledte produkter (i tørstof). Den maksimale daglige mængde foder, der tilføres pr. svin, er 3,2 kg brutto for svin, der er mellem 3 og 8 måneder gamle, og 2,7 kg brutto for svin, der er over 8 måneder gamle.

3.4. Specifikke etaper af produktionen, som skal finde sted i det afgrænsede geografiske område

Svinene bliver født, opdrættet og slagtet i det geografiske område.

3.5. Særlige regler for udskæring, rivning eller emballering osv. af det produkt, som betegnelsen henviser til

—

3.6. Særlige regler for mærkning af det produkt, som betegnelsen henviser til

Ud over de lovpligtige oplysninger, der skal indgå i mærkningen af svinekød, skal mærkningen af produkter med oprindelsesbetegnelsen »Kintoa« indeholde følgende oplysninger:

— slagtedatoen

— oprindelsesbetegnelsen »Kintoa« skrevet med bogstaver, der mindst er lige så store som de største bogstaver på etiketten

— farvelogoet »Kintoa«, som stilles til rådighed af sammenslutningen, og som består af ordet »Kintoa«, der er placeret under kongerne af Navarras krone, og en tegning af hovedet på et svin af den baskiske race.

4. Kort angivelse af det geografiske områdes afgrænsning

Det geografiske område består af følgende kantoner, kommuner eller dele af kommuner:

— Kommuner, som indgår i sin helhed: — Departementet Landes: Hastingues, Oeyregave og Sorde-L’Abbaye — Departementet Pyrénées-Atlantiques: Abitain, Ance, Andrein, Anglet, Angous, Aramits, Araujuzon, Araux, Aren, Arette, Athos-Aspis, Audaux, Auterrive, Autevielle-Saint-Martin-Bideren, Barraute-Camu, Bastanès, Biarritz, Bugnein, Burgaronne, Carresse-Cassaber, Castagnède, Castetbon, Castetnau-Camblong, Charre, Dognen, Escos, Espiute, Esquiule, Féas, Géronce, Gestas, Geüs-d'Oloron, Guinarthe-Parenties, Gurs, Issor, Jasses, Lanne-en-Barétous, L'Hôpital-d'Orion, Laàs, Labastide-Villefranche, Lay-Lamidou, Léren, Lourdios-Ichère, Méritein, Montfort, Moumour, Nabas, Narp, Navarrenx, Oraàs, Orin, Orion, Orriule, Ossenx, Poey-d’Oloron, Préchacq-Josbaig, Préchacq-Navarrenx, Rivehaute, Saint-Dos, Saint-Gladie-Arrive-Munein, Saint-Goin, Saint-Pé-de-Léren, Salies-de-Béarn, Sarrance, Saucède, Sauveterre-de-Béarn, Sus, Susmiou, Tabaille-Usquain, Verdets og Viellenave-de-Navarrenx.

— Kommunerne i følgende kantoner: Baïgura et Mondarrain, Hendaye-Côte Basque-Sud, Montagne Basque (undtagen Alçay-Alçabéhéty-Sunharette, Haux, Lacarry-Arhan-Charritte-de-Haut, Larrau, Mendive og Sainte-Engrâce, som er delvist omfattet), Nive-Adour, Pays de Bidache, Amikuze et Ostibarre, Saint-Jean-de-Luz.

— Kommuner, som delvist indgår: — Departementet Landes: Cauneille og Peyrehorade. — Departementet Pyrénées-Atlantiques: Arette, Bayonne, Lanne-en-Barétous og Oloron-Sainte-Marie.

5. Tilknytning til det geografiske område

Det geografiske område omfatter hele det franske Baskerland og nogle tilgrænsende kantoner og/eller kommuner mod øst og mod nord. Mod syd afgrænses dette område af Pyrenæernes vestlige bjergfod. Atlanterhavet afgrænser området mod vest.

Havstrømmene fra Atlanterhavet har indflydelse på klimaet, som er præget af stærk nedbør (1 200-2 000 mm om året), der er fordelt over hele året uden tørre perioder, og af milde temperaturer, selv om vinteren. Fønvinden fra syd, der kaldes haïze hegoa i Baskerlandet, giver stærk varme og tør luft i perioder hele året og navnlig om efteråret og om foråret, skiftevis med mere fugtige og kolde perioder, der skyldes påvirkningerne fra havet.

Den komplekse geologi i dette område, der er stærkt præget af Pyrenæernes nærhed, forklarer det særlige bjergrelief, som består af det ene bjergmassiv efter det andet, middelhøje bjergkæder (1 000-2 000 m), store og skrånende bakker, dybe dale og udstrakte dalgryder. Nedre Navarra, som ligger midt i Baskerlandet, består af bjergmassiver og dalgryder, der ligger tilfældigt spredt ligesom »knust glas«, i modsætning til Labourd i vest og Soule i øst, hvor bjergmassivernes relieffer følger parallelle akser i generelt vestlig-østlig retning. Denne særlige geomorfologi ligger til grund for en sameksistens mellem en mangfoldighed af miljøer, der ligger side om side, med uensartede geologiske, pedologiske og morfologiske egenskaber, som danner et varieret landskab.

Vegetationen er kendetegnet ved den dominerende forekomst af almindelig eg, som både ses i skovene sammen med kastanjetræer, sammen med bøgetræer på højdedragene, på hedeområder ved Atlanterhavet og på græsområder eller enge, hvor denne vegetation findes. Den baskiske hede er specifik for dette område, og den breder sig ud over bjergrelieffernes skråninger og tinder op til en betydelig højde (1 200 m). Den udgør et menneskeskabt miljø, som de lokale landbrugere har dyrket i flere tusinde år. Det dominerende landskab består af dyrkede områder og enge i dalgryderne og i alle lave områder i nærheden af bebyggelse, af engområder, heder og skove ved siden af hinanden på skråningerne samt af heder og naturlige græsområder på bjergmassivernes tinder og kamme.

Betegnelsen »Kintoa« har sin oprindelse i den afgift for at have svin i skovene, i folkemunde kaldet »quinta«-afgiften, som Navarras konger mindst siden det 13. århundrede opkrævede for svin, der kom på græsningsskifte i Navarras kongelige skove. Navarras konger udtog således hvert femte svin som betaling, deraf navnet på denne afgift. Den eksisterende dokumentation gør det muligt at anslå omfanget af det område, hvor »quinta«-afgiften var gældende, nemlig Nedre Navarra i den centrale del af Baskerlandet, beliggende i departementet Pyrénées-Atlantiques.

De enorme områder dækket af vegetation, som var velegnede til svineopdræt, har bidraget til den kraftige udvikling i svineopdrættet blandt dalenes indbyggere. Selv om indbyggerne var fritaget for betaling af »quinta« for deres egne besætninger, skulle de deklarere alle svin, der kom fra andre områder længere væk, som de vogtede, eller som de købte magre med henblik på opfedning og salg. Der eksisterer et omfattende historisk vidnesbyrd om disse to former for kommercielt opdræt, navnlig i rapporterne fra de udsendinge, som Navarras konge regelmæssigt sendte ud for at føre regnskab over de fremmede svin, der var underlagt afgift. Under oldenhøsten kom de »fremmede« svin, der var på græsningsskifte, navnlig fra Béarn, Gascogne og Guipuzkoa.

På grund af denne lange historie og den såvel økonomiske som sociologiske betydning har svineopdræt i Kintoa en ganske særlig betydning. De naturlige betingelser fik svineopdrættet til at blomstre, og det har til gengæld været med til at forme landskabet helt op til i dag.

»Kintoa«-kød stammer fra sortbrogede svin af den baskiske race, som er en middelhavsrace, der ligeledes betegnes som den iberiske race. Skindet og børsterne er grå til sorte på hovedet, på bagpartiet og på eventuelle pletter på ryggen, og de er hvide på resten af kroppen. Forhovedet er retlinjet med en lang og bevægelig tryne (svin med »muldvarpehoved«), benene er lange og ikke så fyldige, og klovene er kraftige. Svinet er langsomtvoksende. Dets hårdførhed er bemærkelsesværdig, og det er i stand til at klare store variationer i klimaet og føden og til hurtigt at opbygge fedtdepoter, når der er rigeligt med føde.

Svinene tilbringer som minimum de sidste syv måneder af deres liv på et bestemt areal. Det er her, de danner fedtlaget og det intramuskulære fedt. Føden, som de finder på dette areal, er mangeartet. Den varierer alt efter arealets type og omfatter først og fremmest græs og græsplanter samt, i varierende grad, tørrede frugter (agern, kastanjer osv.), insekter, orme, rødder og andre planter.

Svin, som er beregnet til fremstilling af »Kintoa«-kød, slagtes, når de er relativt gamle (12-24 måneder sammenlignet med 5-6 måneder for konventionelle slagtesvin) og efter et liv, som er præget af en betydelig muskelaktivitet.

Kødet har en ensartet rød farve takket være det høje indhold af myoglobin, og det har en fasthed, som man ikke finder hos konventionelt opdrættede dyr.

Svin, som er beregnet til fremstilling af »Kintoa«-kød, er tunge og fede. Slagtekroppens kolde vægt er mindst 100 kg, rygfedtlagets tykkelse er mindst 25 mm, og der er meget intramuskulært fedt.

Kødet er mørt, marmoreret og har en ensartet rød farve og en intens aroma.

Årsagssammenhæng

Produktionssystemet for svin, der er beregnet til fremstilling af »Kintoa«-kød, er hovedsagelig baseret på udnyttelse af det landområde, der er opstået som følge af menneskets indvirkning på det naturlige miljø gennem århundreder. Det lokale landbrug har tilpasset sig til en topografi med mange dale, som ikke er så velegnede til intensivt landbrug og dyrkning af afgrøder (undtagen i lave og flade områder), og har skabt et landskab med skiftevis skove, enge og heder, og i højden et landskab, der domineres af den baskiske hede og naturlige græsområder. Med opdrættet får man det bedste ud af dette miljø ved at udnytte diversiteten til at skabe arealer, hvor svinene kan leve i mindst syv måneder.

I det geografiske områdes milde og fugtige klima vokser græsset på arealerne næsten hele året, og dermed kan arealerne give føde til svinene under hele deres ophold i det fri. Denne føde suppleres eventuelt med frugterne fra de træer, der er karakteristiske for Baskerlandets naturlige miljø (eg, kastanje og bøg).

Svin af den sortbrogede baskiske race er med sine fysiske egenskaber tilpasset til livet på arealerne i dette landskab: Det er et hårdført svin, som bevæger sig meget, og som er særdeles god til at udnytte vegetationen på arealerne. Den føde, som arealerne giver, varierer naturligt alt efter årstiden, men i færdigfedningsperioden udgør den ca. 50 % af svinets daglige fødeindtag.

Desuden giver arealerne svinene mulighed for — og tvinger dem til — regelmæssig fysisk aktivitet, som udvikler musklerne, så kødet bliver fastere og også rødere, fordi indholdet af myoglobin øges.

Opdrættets varighed på mindst et år gør det muligt at opnå tunge og fede slagtekroppe med et stort indhold af intramuskulært fedt, som gør kødet smagfuldt og mørt. Svinenes liv på arealerne og navnlig den omfattende motion og deres indtag af klorofylholdige planter forklarer kødets ensartede røde farve og dets organoleptiske kvaliteter, som hænger sammen med den muskelfibertype, der er karakteristisk for svin, som bevæger sig meget.

Henvisning til offentliggørelsen af varespecifikationen

(artikel 6, stk. 1, andet afsnit, i gennemførelsesforordning (EU) nr. 668/2014)

https://info.agriculture.gouv.fr/gedei/site/bo-agri/document_administratif-2bfd574b-c6d1-4ebd-9877-68f0e53d0554/telechargement

(1) EUT L 343 af 14.12.2012, s. 1.