Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Udvikling af et fælleseuropæisk nummereringssystem - Grønbog om en nummereringspolitik for teletjenester i Europa« (97/C 287/05)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 26. november 1997 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Udvikling af et fælleseuropæisk nummereringssystem - Grønbog om en nummereringspolitik for teletjenester i Europa«.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Transport og Kommunikation, som udpegede Michael Mobbs til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 5. maj 1997.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 346. plenarforsamling af 28. og 29. maj 1997, mødet den 28. maj 1997, med 89 stemmer for og 1 imod, følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Pr. 1. januar 1998 vil telekommunikationstjenester og -infrastrukturer være fuldstændig liberaliseret i Den Europæiske Union (omend med undtagelsesordninger for visse medlemsstater). Denne dato kan miste sin betydning, hvis ikke alle nationale gennemførelsesforanstaltninger træffes og implementeres.

1.2. Hertil kommer, at der stadig er behov for foranstaltninger, hvis teleoperatører, tjenesteudbydere, erhvervsliv og brugere skal drage fuld nytte af liberaliseringen. Samtidig må man sikre en passende beskyttelse af alle forbruger- og brugerinteresser. En af de påkrævede foranstaltninger er en reform af nummereringssystemet, eftersom antallet af numre er begrænset, samtidig med at enhver hurtig tilvækst i nye tjenester afføder en stigende efterspørgsel efter nye numre fra tjenesteudbydernes side. Adgang til sådanne numre er derfor et nøgleelement, når det gælder om at øge konkurrencen. Det må endvidere erkendes, at stadig flere numre kan blive nødvendige for at dække efterspørgselen efter tjenester, der opstår som følge af teknologiske fremskridt og den stærkt stigende interesse for faciliteter som paging, ekstralinjer til private faxapparater eller modems (ud over stigende anvendelse til erhvervsformål), mobiltelefoner, kabel-tv osv. De nylige resultater af WTO's forhandlinger om grundlæggende teletjenester, hvor 69 deltagerlande tilbød at liberalisere deres nationale telesystemer, forventes at skabe en voldsom vækst på det globale marked for telekommunikation, hvormed de globale tjenesteudbyderes efterspørgsel efter numre vil vokse yderligere.

1.3. I grønbogen fra 1995 om liberalisering af alle teleinfrastrukturer () erkendte Kommissionen, at nummerering er »en af de vigtigste faktorer, når man skal liberalisere markedet og indføre konkurrence«. Kommissionen fandt det nødvendigt at sikre, at »udbygningen af telenet og -tjenester ikke forhindres af nummereringshensyn«, og påpegede, at »det forudsætter en grundig forvaltning af de generelle nummereringsordninger på verdensplan, i Europa og i de enkelte lande«. Med disse mål for øje kræves det i direktiv 96/19/EF (), at medlemsstaterne senest den 1. juli 1997 sikrer, at et passende antal numre står til rådighed for alle teletjenester. En fair, gennemsigtig og ikke-diskriminerende tildeling af numre er en forudsætning for effektiv konkurrence, innovation og valgmuligheder for forbrugerne.

1.4. Kommissionen har nu offentliggjort en grønbog, hvori den foreslår en række muligheder for den fremtidige behandling af nummereringsspørgsmål i Europa og åbner en aktiv debat blandt de interesserede parter med henblik på at tilvejebringe en overordnet ramme inden den 1. januar 1998.

1.5. Nedenfor omtales de vigtigste parter og faktorer, der behandles i grønbogen.

1.5.1. Andre vigtige parter end Kommissionen:

- De nationale myndighedsorganer (NRA). I såvel direktiv 88/301/EØF som direktiv 90/388/EØF kræves det, at medlemsstaterne opretter nationale myndighedsorganer, som skal sikre, at de regulerende funktioner holdes adskilt fra teleselskabernes drift og tjenesteydelser.

- Den Europæiske Konference af Post- og Teleadministrationer (CEPT) (medlemsskaren i denne europadækkende organisation tæller mere end 40 administrationer fordelt over det geografiske Europa), Det Europæiske Udvalg for Retsforskrifter på Teleområdet (ECTRA) og Den Europæiske Telestyrelse (ETO). ECTRA og ETO er organer under CEPT, som er specifikt ansvarlige for licensområdet, nummerering, sammenkobling mv.

- European Public Telecommunications Network Operators' Association (ETNO) (sammenslutningen af europæiske offentlige telenetoperatører), bestående af de europæiske teleselskaber og alle operatører med licens inden for offentlig taletelefoni. Man drøfter for øjeblikket muligheden for også at give uafhængige mobiloperatører adgang.

- Det Europæiske Institut for Telestandarder (ETSI); alle berørte parter, også ikke-europæiske, kan opnå medlemskab.

- European Numbering Forum (ENF) (europæisk nummereringsforum), et industriforum, hvor nummerering og beslægtede spørgsmål drøftes. Medlemskabet er åbent for enhver organisation, der har interesse i nummerering, og som er repræsenteret på europæisk plan.

- Global Systems for Mobile Communications (GSM) Memorandum of Understanding (MOU) og især the European Interest Group (EIG), der repræsenterer 75 mobiloperatører i Europa.

- Den Internationale Telekommunikationsunion - Telekommunikationssektoren (ITU-T), der er et FN-organ med mere end 180 medlemsstater, herunder samtlige EU-lande, har ansvaret for de internationale ordninger på telekommunikationsområdet, bl.a. nummereringen. CEPT og ETSI deltager i møderne som observatører.

1.5.2. Faktorer af betydning for nummerefterspørgselen:

- Liberalisering af telefoni: enhver restriktion for levering af (tale)telefoni bortfalder pr. 1. januar 1998.

- Frit valg af transportør: brugernes mulighed for at vælge deres operatør til ind- eller udlandsopkald.

- Overførbare numre: hovedsageligt omtalt som muligheden for at overføre tjenesterne på et givet telefonnummer fra én operatør til en anden.

- Frikaldsfacilitet (»ring-gratis«): en tjeneste, hvor den kaldende ikke betaler for opkaldet.

- Nummeradgang: en passende og åben nummerforsyning for at sikre, at konkurrencen ikke stækkes.

1.6. Medlemsstaterne skal sikre adgangen til numre, så det bliver muligt at levere effektive og billige tjenester inden for deres eget territorium og samtidig tilgodese kravene i tilknytning til internationale samtaler. Flere medlemsstater har i den senere tid udviklet nye nummereringsplaner. Det skal bemærkes, at forbrugerne er imod omnummereringer, fordi de er omkostningskrævende, forstyrrende og generelt upopulære blandt brugerne/i befolkningen. Derfor skal det ved enhver ændring af de nationale nummereringsplaner godtgøres, at sådanne ændringer er påkrævede, for at telekommunikationssektoren kan udvikle sig hensigtsmæssigt.

1.7. Nummerreformerne tackles yderst forskelligt i de forskellige lande, og de lader måske mange af de fundamentale konkurrencespørgsmål, der er knyttet til et miljø med mange operatører, stå uløste tilbage, ligesom de heller ikke umiddelbart tilgodeser et potentielt krav om ensartede numre på europæisk plan for visse operatører eller tjenester.

2. Kommissionens grønbog

2.1. Kommissionen forklarer i grønbogen, hvorfor en nummerreform er påkrævet, og redegør for de antageligt største problemområder.

2.1.1. Effektive teletjenester betragtes som en nøglefaktor for det kommende informationssamfund. Nummerering er en kommerciel og konkurrencemæssig faktor for hele den europæiske telekommunikationsindustri og har direkte konsekvenser for forbrugerne. Kommissionen mener, at en nummereringspolitik skal baseres på veldefinerede politiske prioriteter. Hertil hører målsætninger, som affødes af liberaliseringsprocessen og de hurtige ændringer i den økonomiske og teknologiske kontekst.

2.2. Den aktuelle situation

2.2.1. I dag er nummereringspolitikken underlagt et indviklet sæt af regler, der er fastsat på internationalt, europæisk og nationalt plan inden for en overordnet ramme, som er fastlagt af ITU-T.

2.2.2. I grønbogen påpeges det, at der allerede er gjort meget:

- Fælleseuropæiske numre for alarmopkald og et europæisk præfiks for udenrigsopkald.

- Gradvis udvikling af de nationale myndighedsorganers uafhængige rolle.

- Etablering af en overordnet ramme for nummereringssamarbejde (ENF - European Numbering Forum), som rækker ud over EU.

2.2.3. Inden for europæisk nummerering i telefonsektoren er de offentlige operatører og de nye markedsaktører ifølge Kommissionen klart uenige om den bedste fremgangsmåde.

2.3. Foreslåede tiltag

2.3.1. Sikring af effektiv konkurrence ved at lette valg af transportør, overførbare numre og omlægning af de nationale nummereringsplaner.

2.3.2. Fremme af det indre marked gennem indførelse af et europæisk telefonnummereringsområde (ETNS - European Telephone Numbering Space) samt udvikling af private net og virksomhedsnet og via nationale myndighedsorganer og regulering af nummereringen.

2.3.3. Tilpasning til informationssamfundet ved at skabe en langsigtet nummereringsplan for Europa og en ordning for Internet-navne.

2.4. Kommissionen opstiller en række delmål og tidspunkter for de forslag til målsætninger og foranstaltninger, som den især ønsker kommentarer til.

2.5. I konklusionerne opsummerer Kommissionen sine forslag og nævner de organer og organisationer, herunder brugerne, som den ønsker kommentarer fra.

3. Generelle bemærkninger

3.1. Det Økonomiske og Sociale Udvalg bifalder grønbogen, der må betragtes som et vigtigt element i den påkrævede opfølgning af de store liberaliseringsskridt, Kommissionen har taget siden offentliggørelsen af grønbogen om telekommunikation i 1987 ().

3.2. ØSU finder det prisværdigt, at Kommissionen forudser et behov for tiltag i medlemsstaterne for at sikre, at en knap ressource som nummerering ikke bliver en ny barriere for markedsadgang eller på anden vis kan hindre den frie udvikling af det påkrævede åbne, konkurrenceprægede marked for teletjenester, som de forskellige direktiver lægger op til, med fuld liberalisering pr. 1. januar 1998.

3.3. Når Kommissionen overvejer, hvilke forslag til konkrete foranstaltninger der skal vedtages, bør den ikke udelukke alternative løsninger, der kan tænkes at give (både forbrugerne og operatørerne) »mere valuta for pengene« end grønbogens løsninger.

3.4. Der foretages for indeværende en række analyser af omkostningerne ved de forskellige foranstaltninger, Kommissionen foreslår, og efter ØSU's mening kan der blive behov for yderligere undersøgelser. Det er beklageligt, at de accepterede henstillinger, grønbogen måtte munde ud i, muligvis først vil kunne gennemføres efter den 1. januar 1998. Det er vigtigt, at den fulde liberalisering og de skridt, denne kræver, ikke bringes i fare.

3.5. Set fra en praktisk synsvinkel skal det bemærkes, at den foreslåede tidsramme for de påtænkte ændringer uheldigvis vil falde sammen med euroens planlagte indførelse og årtusindskiftet, så der risikerer at blive mangel på kvalificerede softwareeksperter.

3.6. Numre er en knap ressource. Derfor kan begrænsninger i brugen af numre, som pålægges af medlemsstaterne, deres myndighedsorganer eller de offentlige teleselskaber, fordreje konkurrencen og have uheldige konsekvenser for telemarkedet. Dette aspekt skal overvåges nøje af de instanser, der har ansvaret for at håndhæve EU's konkurrencelovgivning.

4. Særlige bemærkninger

4.1. Nummereringens rolle ved sikringen af effektiv konkurrence

4.1.1. Valg og forvalg af transportør

4.1.1.1. I forbindelse med valg af transportør fokuserer Kommissionen på to hovedmuligheder:

- valg af transportør: en enkel mekanisme, som giver brugeren mulighed for at vælge en transportør ved at anvende en kode eller forprogrammeret udstyr for hvert opkald; hvis brugeren ikke vælger en transportør, vil den lokale adgangsudbyder (den lokale operatør) automatisk vælge en langdistancetransportør, idet der dog er mulighed for fravalg fra brugerens side ved den enkelte samtale (»let adgang«);

- forvalg af transportør: den lokale operatør/tjenesteudbyder vil automatisk lede en brugers langdistance-og udlandsopkald til den langdistancetransportør, brugeren har valgt. Brugeren skal i så fald ikke indtaste en særlig kode for transportørvalget ved hvert enkelt opkald eller sørge for forprogrammering af en sådan kode (»lige adgang«).

4.1.1.2. Kommissionen foreslår, at transportørvalget indføres i to faser:

- pr. 1. januar 1998 valg af transportør (»let adgang«) og

- pr. 1. januar 2000 forvalg af transportør (»lige adgang«) med mulighed for fravalg fra brugerens side ved det enkelte opkald.

4.1.1.3. Nogle medlemsstater har allerede indført valg af transportør. I forbindelse med »let adgang« antages det, at de eksisterende operatører vil forblive default-operatører for de fleste brugeres vedkommende. Det vil give de eksisterende operatører en mulighed for at genvurdere deres stilling på det nationale, det europæiske og det internationale marked, mens man forbereder gennemførelsen af »lige adgang«, hvor flere brugere (antageligt) vil skifte til en anden operatør. Kommissionens forslag om at bruge »let adgang« som et mellemtrin i indfasningen og bruge »lige adgang« som et middel til at nå det langsigtede mål kunne således medføre en mere glidende overgang til det åbne, konkurrenceprægede marked. Den faktiske virkning vil imidlertid afhænge af det pågældende markeds karakteristika.

4.1.1.4. ØSU er ikke blind for, at transportørvalg generelt indebærer en række fordele, herunder lavere priser, og umiddelbart vil stimulere økonomien. ØSU er sig også bevidst, at industrikredse er bekymrede over de konsekvenser, det kan have for konkurrencen på det indre marked, hvis der i nogle medlemsstater indføres valg af transportør og i andre forvalg af transportør. ØSU er af den opfattelse, at en uensartet indførelse af transportørvalgsmekanismer kan medføre fordrejninger på EU's indre marked. ØSU mener derfor, at man alvorligt bør overveje at harmonisere/synkronisere indførelsen af henholdsvis valg og forvalg. Det vil være påkrævet at inddrage omfattende cost-benefit-analyser i overvejelserne. Derudover bør Kommissionen i den sammenhæng være mere opmærksom på de grænseoverskridende aspekter og på problemer med valg af operatører i andre lande.

4.1.1.5. Der er en række gode argumenter, der taler for »lige adgang«, dvs. forvalg af transportør. I lande, hvor konkurrencen er mindre veludviklet, og hvor der ikke findes andre fremmemekanismer som f.eks. en effektiv konkurrencelovgivning, vil forvalget (»lige adgang«) stimulere konkurrencen mere effektivt end blot valg af transportør (»let adgang«). Fravalgsmuligheden skal sikre, at brugerne får optimale muligheder for at vælge mellem alternative operatører, hvis de ønsker det. Forvalg, eventuelt kombineret med afstemning(er) og/eller markedsføringskampagner, øger brugernes bevidsthed om deres valgmuligheder og tilskynder dem til at drage størst mulig nytte af mulighederne.

4.1.1.6. I det omfang, man vælger »lige adgang«, slår ØSU til lyd for, at brugerne på et hvilket som helst tidspunkt skal kunne vælge en ny transportør ved hjælp af en enkelt, omkostningsfri mekanisme. ØSU går derfor ind for indførelse af forvalg af transportør som ét vigtigt middel til at fremme konkurrencen på de største telemarkeder, forudsat der sker en harmonisering/synkronisering som nævnt i punkt 4.1.1.4.

4.1.2. Overførbare numre

4.1.2.1. Kommissionen foreslår, at man hurtigst muligt fjerner alle tekniske begrænsninger, som hindrer muligheden for overførbare numre blandt operatører i den lokale abonnentledning og brugen af overførbare numre for mobil- og personkommunikationstjenester samt ikke-geografiske tjenester. Det foreslås, at muligheden for overførbart nummer skal være til stede i de større befolkningscentre senest den 1. januar 2000. Samme deadline foreslås for ovennævnte overførbare numre for mobil- og personkommunikationstjenester.

4.1.2.2. Rundspørger har vist, at ca. 80-90 % af erhvervskunderne ikke vil overveje at skifte operatør, hvis de ikke kan tage nummeret med sig.

4.1.2.3. ØSU går stærkt ind for, at der - i det omfang det er teknisk gennemførligt - hurtigst muligt efter 1. januar 1998 indføres fuld overførbarhed af numre ved ændring af opholdssted inden for området og ligeledes ved skift til en anden tjeneste og ved skift til en anden tjenesteudbyder (herunder overførbare numre for tjenesterne). For øjeblikket skønnes det uhensigtsmæssigt at indføre overførbare numre i andre tilfælde, fordi væsentlige prisinformationer ville gå tabt.

4.1.2.4. Hvis Kommissionen ikke presser på, vil medlemsstaterne sandsynligvis ikke indføre overførbare numre, i hvert fald ikke inden for en rimelig tidshorisont.

4.1.2.5. Når man fastlægger den tidligst mulige dato, skal der tages højde for en række bekymringer fra industriens side, hvad angår de praktiske aspekter af og det ønskelige i (omkostninger og fordele ved) at fastlægge fælles metoder for og sikre kompatibiliteten mellem forskellige operatører, der bruger forskellige teknologier, samt mulighederne for at løse de forskellige problemer i tilknytning til forvaltningen af tjenester og andre teknologiske spørgsmål, især i forbindelse med mobil- og personkommunikationsnettene ().

4.1.3. Omstrukturering af de nationale nummereringsplaner

4.1.3.1. Med hensyn til omstrukturering af de nationale nummereringsplaner foreslår Kommissionen en trinvis tilgang:

- før den 1. juli 1997 skal der være et tilstrækkeligt antal numre til rådighed, således at især nye aktører kan udbyde alle telefonitjenester til offentligheden;

- fra den 1. juli 1997 skal de nationale planer gennemgås med henblik på yderligere integration af de nationale nummereringssystemer;

- efter færdiggørelsen af det tekniske arbejde i ETO bør medlemsstaterne påbegynde tilpasningen af deres nationale nummereringssystemer efter de aftalte fælles retningslinjer, og denne proces bør være afsluttet senest år 2000. I mellemtiden bør medlemsstaterne ikke tildele numre på over 13 cifre (inklusive landekoden, men eksklusive det internationale præfiks eller præfiks for transportørforvalg).

4.1.3.2. Kommissionens forslag skal blot skabe rammen for gennemførelsen af en nummereringsreform. Nummereringsreformen som sådan skal gennemføres af medlemsstaterne og deres respektive myndighedsorganer.

4.1.3.3. ØSU er enig med Kommissionen i, at det under alle omstændigheder vil være nødvendigt at ændre de nationale nummereringsplaner for at kunne klare den store tilvækst i teletrafikken, der forventes i kølvandet på den fuldstændige liberalisering pr. 1. januar 1998 og de nyligt afsluttede forhandlinger i WTO-regi. Under alle omstændigheder foregår der også i dag ændringer på nationalt plan, og de er ikke altid led i en klar, langsigtet europæisk strategi.

4.1.3.4. ØSU erkender, at enhver omstrukturering af de nationale nummereringsplaner vil have konsekvenser for forbrugerne. Forbrugerne modsætter sig ændringer af deres telefonnumre, så de må overbevises om, at ændringerne er nødvendige og vil give dem nogle fordele på længere sigt. Sådanne ændringer er tidligere stødt på modstand, og det bør man tage ved lære af. Da hyppige ændringer i de nationale nummereringsplaner kræver store investeringer i omprogrammering af udstyr og opdatering af software, bør medlemsstaterne undgå unødige ændringer.

4.1.3.5. Derfor bør en reform af de nationale nummereringsplaner gennemføres »én gang for alle« på en korrekt og samordnet måde, for så vidt det er muligt og praktisk gennemførligt.

4.2. Fremme af det indre marked

4.2.1. Det europæiske telefonnummereringsområde

4.2.1.1. I grønbogen foreslås det, at der pr. 1. januar 1998 etableres et europæisk telefonnummereringsområde (ETNS - European Telephone Numbering Space), dvs. et nummereringsområde, som indføres parallelt med de eksisterende nationale nummereringssystemer for specialtjenester såsom fælleseuropæiske ring-gratis-tjenester, tjenester med delt indtægt og personlige numre. Pr. 1. januar 2000 foreslås der endvidere ændringer i de europæiske landekoder (idet tallet »3« sættes foran de eksisterende koder) og en integration af de nationale nummereringssystemer, hvilket især vil kræve vidtrækkende ændringer i medlemsstaternes adgangskoder.

4.2.1.2. Det skal bemærkes, at ansøgningen om anvendelse af de europæiske 388-landekoder i forbindelse med det europæiske telefonnummereringsområde allerede er indgivet til ITU med fuld opbakning fra de nationale myndighedsorganer, ENF og ECTRA.

4.2.1.3. Med det overordnede mål in mente er det umagen værd at gøre sig overvejelser om nogle af de vigtigere spørgsmål vedrørende det europæiske telefonnummereringsområde:

- UIFS (Universal International Freephone Service) betragtes som den platform, der vil skabe et ægte fælleseuropæisk marked for ring-gratis-tjenester;

- stigende efterspørgsel efter fælleseuropæiske numre, fordi salg, markedsføring og kundestøtte i forbindelse med globalt udbredte produkter ofte organiseres på europæisk plan;

- forholdet mellem den globale udvikling og det latente behov for fælleseuropæiske tjenester såsom overtakseringstjenester og tjenester med delte omkostninger;

- liberaliseringen skrider hurtigere frem i EU end i andre dele af verden. EU kan ikke vente på udviklingen i ITU på de punkter, hvor denne langt fra følger trop med EU's behov, men er tværtimod nødt til at tage egne initiativer på dette område;

- ETSI's task force vil først afslutte sine undersøgelser af dette spørgsmål ved udgangen af 1997, og det skønnes, at det vil kræve mindst atten måneder at nå til enighed om og gennemføre den valgte løsning;

- forvaltningen af et europæisk telefonnummereringsområde vil kræve, at der oprettes en ny europæisk myndighed på området, da der ikke findes en sådan. Nogle industriaktører mener, at oprettelsen af en sådan myndighed, der kræver forhandlinger mellem de nationale myndighedsorganer og Kommissionen, vil tage længere tid end forudset i grønbogen;

- hvis det europæiske telefonnummereringsområde baseres på ECTRA's reservation af landekode 388, skal ITU-aftalens tidshorisont nødvendigvis inddrages og respekteres;

- indførelsen af et europæisk telefonnummereringsområde vil afhænge af operatørernes og tjenesteudbydernes interesse i at lancere fælleseuropæiske tjenester. De tjenester, der udbydes inden for det europæiske telefonnummereringsområde, bør reguleres via markedet og ikke gennem lovgivningstiltag.

4.2.1.4. ØSU mener, at det europæiske telefonnummereringsområde bør vedtages hurtigst muligt, men at de økonomiske og sociale fordele heraf bør evalueres løbende.

4.2.1.5. ØSU går ind for indførelsen af et europæisk telefonnummereringsområde på de områder, hvor der for øjeblikket ikke findes nogen tilsvarende global tjeneste eller europæisk løsning, der kan gennemføres hurtigere. Globale tjenester kan være fælleseuropæiske tjenester, som også kan udbydes på verdensplan eller af multinationale operatører, som har deres egne internationale nummereringsressourcer.

4.2.2. Styring af europæisk nummerering på EU-niveau

4.2.2.1. Kommissionen foreslår, at der senest pr. 1. januar 1998 oprettes en ny europæisk myndighed. Efter ØSU's opfattelse er Kommissionens oplysninger om den nye myndighed dog ikke tilstrækkeligt detaljerede til, at ØSU kan udtale sig. Der er behov for flere oplysninger om dens karakter og rolle (den vil naturligvis skulle have en klar koordineringsrolle i forbindelse med det europæiske telefonnummereringsområde og enhver efterfølgende udvikling på området).

4.2.2.2. Der må indføres en overordnet ramme for nummerering på europæisk plan. Denne ramme kunne f.eks. etableres ved at styrke de eksisterende internationale organisationer (f.eks. ved at give ETO, der allerede er en juridisk enhed i Danmark, et stærkere retsgrundlag).

4.2.2.3. Gennemførelsen af accepterede regler og forskrifter bør påhvile de enkelte medlemsstater og deres respektive myndighedsorganer. Medlemsstaterne bør derfor bibeholde deres ret til at tildele numre.

4.2.3. Konvergens i nummereringen

4.2.3.1. I et samfund med flere operatører og i et Europa, hvor flere og flere rejser, arbejder og bor i forskellige dele af EU, bør brugen af telefonen ganske rigtigt være enkel og brugervenlig, og numrene bør give et fingerpeg om taksten.

4.2.3.2. ØSU er enig med Kommissionen i, at opkaldssystemerne i hele Europa bør harmoniseres.

4.3. Europæisk nummererings tilpasning til informationssamfundet

4.3.1. Udvikling af en langsigtet europæisk nummereringsplan

4.3.1.1. Kommissionen foreslår, at der senest pr. 1. januar 1998 udvikles en langsigtet, strategisk plan for nummerering på europæisk niveau, således som skitseret nedenfor.

4.3.1.2. Det er hensigten, at de nationale nummereringsplaner og det europæiske nummereringsområde skal »forenes« i et samlet europæisk nummereringssystem inden år 2000. Ligeledes fra år 2000 vil interne opkald i Europa ikke længere blive behandlet som internationale opkald, og der vil blive indført et egnet præfiks, som kan anvendes overalt i Europa. Kommissionen mener, at dette vil lette opkaldsfunktionen, fjerne psykologiske barrierer og åbne op for en række korte koder for forskellige faciliteter, f.eks. transportørvalg.

4.3.1.3. Det er imidlertid vigtigt at holde sig for øje, at ændringer i de eksisterende landekoder ikke blot har konsekvenser i de lande, der skifter kode, men overalt i verden, hvor de internationale omstillinger skal omprogrammeres. Hver gang, der sker en ændring med henblik på at nå grønbogens målsætninger, har det konsekvenser for den øvrige verden, som ikke umiddelbart vil have gavn af ændringerne. Hertil kommer, at der ikke er nogen oplagte migrationsruter for de foreslåede ændringer.

4.3.1.4. ØSU er enig med Kommissionen i, at brugerne skal inddrages aktivt i fastlæggelsen af den langsigtede nummereringsstrategi. ØSU støtter Kommissionens langsigtede strategi for europæisk nummerering, som sikkert vil være til gavn for de europæiske brugere og bidrage til at skabe en europæisk identitet, men Kommissionen bør give flere oplysninger om spørgsmålet.

4.3.2. Navne og adresser i forbindelse med Internettet og andre nye multimedietjenester

4.3.2.1. Kommissionen mener, at man bør overveje spørgsmålet om tildeling af Internet-navne og -adresser i medlemsstaterne og om nødvendigt foreslå foranstaltninger for at sikre en rimelig, ikke-diskriminerende tildeling.

4.3.2.2. Der er her tale om et globalt marked, som i høj grad styres af markedskræfterne. ØSU opfordrer Kommissionen til at undersøge, hvilken rolle Europa kan spille som initiativtager i internationale fora (især fora, der beskæftiger sig med navne og adresser), efterhånden som Internet udvikler sig.

Bruxelles, den 28. maj 1997.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() Kommissionens grønbog om liberalisering af teleinfrastruktur og kabel-tv-net - Anden del: Fælles principper for udbud af teleinfrastruktur i Den Europæiske Union (KOM(94) 682 endelig udg.). EFT C 301 af 13. 11. 1995, s. 24.

() Kommissionens direktiv 96/19/EF af 13. 3. 1996 om ændring af direktiv 90/388/EØF for så vidt angår gennemførelse af liberaliseringen af markederne for teletjenester (EFT L 74 af 22. 3. 1996, s. 13). EFT C 39 af 12. 2. 1996, s. 52.

() Grønbogen om etablering af et fælles marked for teletjenester og -udstyr (KOM(87) 290 endelig udg. af 30. 6. 1987).

() Jf. ØSU's udtalelse om samtrafik på teleområdet og sikring af interoperabiliteten, EFT C 153 af 28. 5 . 1996, s. 21.