BERETNING FRA KOMMISSIONEN - Første del - XXXII Beretning om Konkurrencepolitikken 2002

INDHOLDSFORTEGNELSE

Indledning

Boks 1: En vigtigere rolle for forbrugerne

I - Karteller og monopoler - artikel 81 og 82; statsmonopoler og monopolrettigheder - artikel 31 og 86

A - Modernisering af rets- og fortolkningsreglerne

1. EKSF-traktatens udløb

2. Modernisering af reglerne for gennemførelse af EF-traktatens artikel 81 og 82

3. Revision af Kommissionens samarbejdsmeddelelse

4. Revision af gruppefritagelsesforordningen inden for bilbranchen

B - Anvendelse af artikel 81, 82 og 86

1. Artikel 81

1.1. Karteller

1.1.1. Oversigt over udviklingen i håndhævelsen af kartelvirksomhed og anvendelse af samarbejdsmeddelelsen af 2002

1.1.2. Konkrete sager i 2002

1.2. Vertikale aftaler

2. Artikel 82 og 86

2.1. Artikel 82

2.2. Artikel 86

C - Udviklingen i konkurrencen i de enkelte sektorer

1. Energi: Liberalisering i elektricitets- og gassektoren

2. Posttjenester

2.1. Nyt postdirektiv

3. Telekommunikation

3.1. Nyt regelsæt for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester

3.2. Afslutning af sektorundersøgelsen af lejede kredsløb

4. Transport

4.1. Lufttransport

4.1.1. Forlængelse af gruppefritagelsesforordning 1617/93

4.1.2. Konkurrencepolitik inden for international luftfart

4.1.3. Transatlantiske alliancer

4.1.4. Europæiske alliancer og fusioner

4.2. Søtransport

4.2.1. Udviklingen i retspraksis

4.2.2. Gennemgang af forordning 4056/86

4.2.3. Individuelle sager

4.3. Jernbaner

5. Medier

5.1. Adgangen til primetime-programmer

5.2. Adgang til New Media-rettigheder

5.3. Kollektiv forvaltning af ophavsrettigheder og licensaftaler

5.4. Trykte medier

6. Salg af biler

6.1. Vedtagelse af den nye fritagelsesforordning for bilsektoren

6.1.1. Baggrund

6.1.2. Vigtige etaper i forbindelse med vedtagelsen af forordningen

6.1.3. De væsentligste træk i forordning (EF) 1400/2002

6.1.3.1. Generelt

6.1.3.2. Salg af nye biler

6.1.3.3. Eftersalgsservice og salg af reservedele

6.1.3.4. Konklusion

6.1.4. Brochure om de nye konkurrenceregler

6.2. Generel evaluering af anvendelsen af fritagelsesforordning (EF) nr. 1475/95 om priser for nye biler

7. Finansielle tjenesteydelser

8. Informationssamfundet

9. Liberale erhverv

9.1. Anvendelsen af EU's konkurrenceregler på liberale erhverv

9.1.1. Følger af EF-Domstolens domme

9.1.2. Undersøgelse af forordningens økonomiske virkning

9.1.3. Koordinering af foranstaltninger med de nationale konkurrencemyndigheder

D - Statistik

II - Fusionskontrol

A - den overordnede politik og udviklingen

1. Indledning

2. domstolsprøvelse af fusionsbeslutninger i 2002

2.1. Airtours mod Kommissionen

2.2. Schneider mod Kommissionen

2.3. Tetra Laval mod Kommissionen

3. Tilsagn

4. Sager henvist efter artikel 9 og artikel 22 - hovedlinjer i udviklingen

4.1. Indledning

4.2 Sager henvist efter fusionsforordningens artikel 9

5. Reform af fusionskontrollen

5.1. Reformens mål

5.2. Den foreslåede reform

5.2.1. Materielle spørgsmål

5.3. Reform af fusionskontrolprocessen

5.3.1. Lovgivningsforanstaltninger

5.3.2. Ikke-lovgivningsmæssige foranstaltninger

6. Internationalt samarbejde

6.1. Det Internationale Konkurrencenet (ICN)

6.2. EU's og USA's fælles arbejdsgruppe

B - Statistik

III - Statsstøtte

A - Generel politik

1. Modernisering af statsstøttekontrollen

1.1. Generel fremgangsmåde

1.2. Gennemsigtighed

1.3. Udvikling af statistiske redskaber

1.4. Resultattavlen for statsstøtte

1.5. Revision af de nugældende rammebestemmelser og retningslinjer

1.5.1. Multisektorale rammebestemmelser

1.5.2. Forskning og udvikling

1.5.3. Beskæftigelsesstøtte

1.5.4. Kul og stål (EKSF-traktaten)

1.5.5. SMV

1.5.6. Statsstøtte og skattepolitik

1.5.7. Dårligt stillede byområder

2. Udvidelsen

B - Støttebegrebet

1. Støttens oprindelse

2. Fordele for en eller flere virksomheder

2.1. Bundne omkostninger

3. Selektivitet

4. Konkurrencefordrejning

5. Påvirkning af samhandelen

C - Undersøgelse af støttens forenelighed med fællesmarkedet

1. Horisontal støtte

1.1. Redningsstøtte

1.2. Omstruktureringsstøtte

1.3. Miljøstøtte

1.4. F&U-støtte

2. Regionalstøtte

2.1. Multisektorale sager

Boks 2: Nye multisektorale rammebestemmelser for regional investeringsstøtte, herunder nye regler for motorkøretøjs- og kunstfiberindustrien

2.2. Støtte til udvikling af virksomhedernes internationale aktiviteter

2.3. Social støtte

2.4. Sektorstøtte

2.4.1. Tovbaner

2.4.2. Skibsbygningsindustrien

2.4.3. Motorkøretøjsindustrien

2.4.4. Kul

2.4.5. Stål

3. Transport

3.1. Jernbanetransport

3.2. Kombineret transport

3.3. Landevejstransport

Boks 3: Landevejstransportvirksomheder

3.4. Passagerer

3.5. Vandveje

3.5.1. Transport ad indre vandveje

3.5.2. Søtransport

3.6. Luftfart

4. Landbrug

4.1. Udvikling af politikker og lovgivningsinitiativer i 2002

4.1.1. Nye rammebestemmelser for statsstøtte til bortskaffelse af slagteriaffald og døde dyr samt til udgifter til screening for transmissible spongiforme encefalopatier (TSE).

4.2 Oversigt over sager

4.2.1. Naturkatastrofer

4.2.2. Salgsfremstød og reklame

4.2.3. Stigning i brændstofpriser

4.2.4. Indledning af formelle undersøgelser

5. Fiskeri

D - Procedurer

1. Eksisterende støtte

2. Fritaget støtte

3. Tilbagesøgning af støtte

4. Manglende gennemførelse af beslutninger

5. Domstolens domme

E - Statistik

IV - Forsyningspligtydelser

1. Generelle principper

2. Den seneste udvikling

2.1. Planlagt grønbog om rammedirektiv for forsyningspligtydelser

2.2. Statsstøttesager behandlet af Kommissionen

Boks 4: Deutsche Post

3. Karteller og monopoler (herunder liberalisering)

4. Liberalisering ved hjælp af lovgivningsforanstaltninger

V - Internationalt samarbejde

A - Udvidelsen

1. Tiltrædelse: forberedelse og forhandlinger

2. Fremskridt med hensyn til tilpasning af konkurrencereglerne

3. Instrumenter under Associeringsaftalerne

4. Faglig bistand til kandidatlandene

B - Bilateralt samarbejde

1. USA

2. Canada

3. Japan

4. Andre OECD-lande

C - Multilateralt samarbejde

1. Det Internationale Konkurrencenetværk (ICN)

2. WTO-Arbejdsgruppen for Handel og Konkurrence

3. OECD's Konkurrenceudvalg

4. UNCTAD's Mellemstatslige Ekspertgruppe (IGE)

VI - Udsigter for 2003

1. Karteller og monopoler og liberalisering

2. Fusioner

3. Statsstøtte

4. Det internationale område

Bilag - Sager omhandlet i beretningen

Indledning

1. Det er almindelig anerkendt overalt i verden, at en effektiv konkurrence på markedet indebærer fordele, fordi den sikrer en effektiv ressourceallokering og fremmer innovation og teknisk udvikling. Det er dog en konstant udfordring at sikre eller skabe betingelserne for konkurrence på markedet, og det gælder både aktørernes adfærd på disse markeder og de hindringer, som statsstøtteforanstaltninger medfører. Konkurrencepolitikken tjener således to formål: Den skal dels rette op på markedssvigt som følge af, at markedsdeltagernes adfærd og en række markedsstrukturer skader konkurrencen, dels bidrage til generelle økonomisk-politiske rammer på tværs af erhvervssektorerne til fremme af en effektiv konkurrence. I en verden med vedvarende globalisering må beskyttelsen af konkurrencen inden for et integreret økonomisk område som EU nødvendigvis også have et eksternt modstykke for at skabe lige konkurrencevilkår på internationalt plan.

2. EU's konkurrencepolitik hviler på tre nært forbundne grundpiller, som alle skal sikre, at den effektive konkurrence kommer forbrugerne til gode, og samtidig skal fremme det europæiske erhvervslivs konkurrenceevne. For det første skal nævnes den effektive håndhævelse af kartelreglerne, som forbyder virksomheder at anvende aftaler eller praksis, der er urimeligt restriktive, og at misbruge deres dominerende stilling på markedet. I denne forbindelse sættes der i stigende grad ind på at forhindre, at markedsdeltagernes alvorligste former for konkurrencebegrænsende adfærd, såsom markedsdelings- eller priskarteller, ødelægger den effektive konkurrence. Samtidig er der behov for fusionskontrol for at forhindre, at fusioner og virksomhedsovertagelser skaber eller styrker en dominerende stilling på markedet. For det andet gennemføres åbningen af økonomiske sektorer, hvor der endnu ikke er nogen effektiv konkurrence, gennem en gradvis liberaliseringspolitik sideløbende med en række lovgivningsmæssige foranstaltninger til yderligere integration af det indre marked. For det tredje omfatter EU's konkurrencepolitik kontrol med statsstøtte på overnationalt plan for at sikre, at statsinterventioner ikke forvrider konkurrencen på markedet gennem subsidier og skattefritagelser.

3. De største udfordringer, som EU's konkurrencepolitik har stået over for i de sidste par år, og som har dannet grundlag for Kommissionens prioriteringer på det lovgivnings- og håndhævelsesmæssige område, er velkendte: Den forestående udvidelse af EU til 25 medlemmer indebærer, at såvel EU som de 10 kandidatlande udfolder store bestræbelser for at skabe grundlaget for, at traktatens konkurrenceregler kan anvendes effektivt, så snart de nye medlemsstater er tiltrådt. Globaliseringen af markederne kræver øget samarbejde mellem de konkurrencepolitiske myndigheder på internationalt plan. Endelig kan der ikke ses bort fra ændringer i erhvervsklimaet, såsom de dårligere udsigter til økonomisk vækst eller vanskelighederne inden for bestemte sektorer, som vi har set i 2002, selv om der heller ikke derfor er nogen grund til ikke at følge en effektiv konkurrencepolitik.

4. Af hensyn til disse udfordringer har Kommissionen ud over den vedvarende bekæmpelse af konkurrenceskadelige horisontale karteller, der er en af de alvorligste overtrædelser af konkurrenceretten, gennemført en række reformprojekter inden for alle konkurrencepolitiske områder med gode resultater. Som det vigtigste tiltag i 2002 skal nævnes, at en ambitiøs og gennemgribende revision af reglerne om gennemførelse af traktatens artikel 81 og 82 har ført til Rådets vedtagelse af en ny grundforordning. Den vil indlede en ny æra i håndhævelsen af kartelreglerne i EU, idet den vil involvere de nationale konkurrencemyndigheder og domstole mere direkte i anvendelsen af traktatens konkurrenceregler inden for rammerne af det europæiske net af konkurrencemyndigheder. Den nye gruppefritagelsesforordning for motorkøretøjsbranchen er et resultat af en større revision af konkurrencereglerne inden for denne branche. Revisionen af fusionsforordningen er ligeledes skredet fremad med Kommissionens vedtagelse af et forslag til en ny forordning på grundlag af en omfattende høring af interesserede parter og erfaringerne i forbindelse med anvendelsen af den første fusionsforordning. Sidst, men ikke mindst, er erkendelsen af, at en smidig statsstøttekontrol er af stor betydning, kommet til udtryk i en række vigtige reformprojekter for forenkling af statsstøtteprocedurerne for yderligere at styrke dette instruments væsentlige rolle i EU's konkurrencepolitik.

5. I 2002 blev der registreret i alt 1 019 sager, herunder 321 kartelsager (efter EF-traktatens artikel 81, 82 og 86), 277 fusionssager og 421 statsstøttesager. De tilsvarende tal for 2001 var 1 036 nye sager, herunder 284 kartelsager, 335 fusionssager og 417 statsstøttesager (bortset fra klager). Den generelle udvikling i nye sager udviser derfor ikke nogen ensartet tendens på tværs af de konkurrencepolitiske områder. Mens der kan konstateres en kraftig stigning inden for kartelsager, skete der et tydeligt fald i antallet af fusionssager, men antallet af nye statsstøttesager holdt sig konstant.

6. På kartelområdet var antallet af nye anmeldelser forholdsvis beskedent, mens der blev indledt langt flere sager på Kommissionens eget initiativ i 2002 (91) end i 2001 (74). Denne udvikling danner optakt til den udfasning af anmeldelsesordningen, som moderniseringen af kartelreglerne vil medføre. Antallet af klager steg fortsat (129 i 2002 mod 116 i 2001 og 112 i 2000).

7. Det samlede antal afsluttede sager i 2002 var 1 283, herunder 363 kartelsager, 268 fusionssager og 652 statsstøttesager (bortset fra klager). De tilsvarende tal for 2001 var 1 204 afsluttede sager, herunder 378 kartelsager, 346 fusionssager og 480 statsstøttesager. Mens faldet i de afsluttede kartelsager kan tilskrives den fortsatte prioritering af ressourcekrævende kartelsager, blev antallet af sager under behandling yderligere formindsket, idet antallet af afsluttede sager oversteg antallet af nye sager.

8. Antallet af fusioner og alliancer, som Kommissionen undersøgte i 2002, faldt betydeligt efter en begyndende stagnation i væksttendensen i 2001, men var dog fortsat stort (277 nye sager). Kommissionen vedtog 275 formelle beslutninger i årets løb (mod 340 i 2001). Antallet af sager, der kræver indgående undersøgelse, faldt betydeligt til det niveau, der kunne konstateres i midten af 1990'erne (7 sager, hvor der blev indledt en fase II-procedure i 2002, mod ca. 20 om året i 1999-2001). Der måtte dog afsættes yderligere ressourcer til opfølgning af tidligere beslutninger, som var indbragt for Domstolen.

9. På statsstøtteområdet steg antallet af anmeldelser og nye uanmeldte støttesager i forhold til 2001, mens antallet af anmodninger om undersøgelse af støtteordninger svarer til de tidligere års efter at være steget kraftigt i 2001. Antallet af indledte procedurer holdt sig konstant (62 i 2002 mod 66 i 2001), mens antallet af endelige negative beslutninger faldt en smule (37 i 2002 mod 31 i 2001). Generelt set er antallet af statsstøttesager under behandling også blevet reduceret betragteligt (fra 621 i 2001 til 582 i 2002, herunder 255 klager).

Boks 1: En vigtigere rolle for forbrugerne

Et af hovedformålene med den europæiske konkurrencepolitik er at fremme forbrugernes interesser, det vil sige at sikre, at den velstand, der skabes af den europæiske økonomi, kommer forbrugerne til gode. Dette mål, som kommissær Mario Monti har understreget ved flere lejligheder og fortsat betragter som et af sine højest prioriterede, er af horisontal art, det vil sige, at Kommissionen tager hensyn til forbrugernes interesser på alle konkurrencepolitiske områder, såsom bekæmpelse af konkurrenceskadelige aftaler, især ulovlige karteller, og misbrug af dominans, kontrol med fusioner og kontrol med medlemsstaternes statsstøtte.

Kommissionen er klar over, at det undertiden er vanskeligt for de enkelte forbrugere at vurdere, hvilken indvirkning konkurrencepolitikken har på deres hverdag, fordi mange konkrete konkurrencesager er komplekse, og Kommissionens indgriben på dette område ofte påvirker deres interesser indirekte. Hvis for eksempel Kommissionen standser et kartel for forbrugsvarer eller forbyder en teleoperatør med en dominerende stilling at anvende urimeligt høje priser, kan det direkte medføre et prisfald, som kan mærkes på enhver husholdnings budget, mens et effektivt fusionskontrolsystem ikke nødvendigvis vil blive opfattet som gavnligt for de forbrugere, der nyder godt af det. Det skyldes, at EU's fusionskontrol tager sigte på at undgå de negative virkninger for forbrugernes velfærd, som fusioner ellers ville kunne få.

Ofte er fusionskontrollens positive resultater derfor kun synlige på længere sigt. Statsstøttekontrollen er også af betydning for en effektiv ressourceallokering inden for den europæiske økonomi og bidrager dermed til et sundt erhvervsklima for såvel virksomhederne som forbrugerne. Kommissionen tager i sine statsstøttebeslutninger hensyn til forhold, der vedrører en korrekt anvendelse af forsyningspligtydelser [1].

[1] Jf. kapitel IV.

Kommissionen anvender flere forskellige metoder til at få forbrugerne i tale og øge deres opmærksomhed om sit arbejde på konkurrenceområdet. To gange om året afholdes der en europæisk konkurrencedag i det land, der har EU-formandskabet [2], hvor Kommissionen og Europa-Parlamentet deltager aktivt. Disse begivenheder skal gøre konkurrencespørgsmål mere tilgængelige for forbrugerne og deres repræsentanter. Kommissionen samarbejder også indgående med forbrugerorganisationer, især Kontoret for de Europæiske Forbrugerorganisationer, BEUC [3], og ansporer de nationale forbrugerorganisationer til at engagere sig mere aktivt og påpege områder af særlig interesse for forbrugerne. Denne rapport er også en kommunikationskanal til forbrugerne.

[2] Europæiske konkurrencedage i 2002: 26.2.2002 (Madrid) og 17.9.2002(København).

[3] IP/02/415, 14.3.2002.

Den igangværende reform på kartelområdet og inden for fusionskontrollen vil bringe beslutningsprocessen nærmere forbrugerne. Den decentraliserede anvendelse af kartelreglerne vil således give forbrugerne mulighed for at klage til de nationale konkurrencemyndigheder, som kan anvende de europæiske kartelregler fuldt ud. Disse regler er direkte anvendelige i samtlige medlemsstater, og reformen styrker også de nationale domstoles rolle i forbindelse med overtrædelse af disse regler [4]. Som led i den foreslåede reform af fusionsforordningen skal der oprettes en konsulentfunktion [5] i Kommissionen for at give forbrugerne og deres repræsentanter bedre muligheder for at udtale sig om bestemte fusioner i god tid.

[4] Jf.. afsnit I.A.2, især nr. 17.

[5] Jf. nr. 312-313.

Sidst, men ikke mindst, vil revisionen af gruppefritagelsesforordningen for motorkøretøjsbranchen ændre både den måde, hvorpå bilerne sælges, og den eftersalgsservice, der ydes i Europa [6]. Da køb af en (ny) bil er en af de største investeringsbeslutninger for de fleste forbrugere, vil de gennemgribende ændringer i bildistributionen og eftersalgsservice klart være af stor betydning for forbrugerne, selv om det endnu er for tidligt at vurdere reformens indvirkning på bilpriserne i Europa samt serviceydelsernes kvalitet og omfang.

[6] Jf. afsnit I.C.6.

Med hensyn til sagsbehandlingen i 2002 henvises forbrugerne især til kartelbeslutningen i sagen om gipsplader [7], der vedrørte et produkt, som enhver, der har bygget eller renoveret sit hjem, har kendskab til. Nintendo-sagen [8], hvor Kommissionen standsede konkurrencebegrænsende aftaler mellem Nintendo og selskabets forhandlere om konsoller og spil, fortjener ligeledes særlig opmærksomhed i denne forbindelse.

[7] Jf. nr. 50 ff.

[8] Jf. nr. 61 ff.

Endelig gøres forbrugerne opmærksomme på beretningens afsnit om "Udviklingen i konkurrencen i de enkelte sektorer", der indeholder oplysninger om energi-, tele-, post- og transportsektoren, som er af stor betydning for forbrugerne. Kartelsagerne inden for mediesektoren, finansielle tjenester, liberale erhverv og informationssamfundet er også af speciel interesse for forbrugerne.

I - Karteller og monopoler - artikel 81 og 82; statsmonopoler og monopolrettigheder - artikel 31 og 86

A - Modernisering af rets- og fortolkningsreglerne

1. EKSF-traktatens udløb

10. Traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab (EKSF) udløb den 23. juli. Det betyder, at sektorer, der tidligere var omfattet af EKSF-traktaten og af de procedureregler og andre regler, der er afledt af EKSF-traktaten, fra den 24. juli er omfattet af EF-traktaten og af de procedureregler og andre regler, der er afledt af EF-traktaten.

11. Af hensyn til de problemer, der kan opstå ved overgangen til EF-reglerne, især på kartel-, fusions- og statsstøtteområdet, udarbejdede Kommissionens kompetente tjenestegrene (GD COMP, GD TREN) en meddelelse om visse aspekter ved behandlingen af konkurrencesager efter EKSF-traktatens udløb [9]. Meddelelsen, der blev vedtaget den 21. juni, er tænkt som en vejledning for virksomheder, der er omfattet af kartel- og fusionsreglerne, og for medlemsstater, der er undergivet statsstøttereglerne, idet den skal give information og skabe sikkerhed, blandt andet planlægningssikkerhed, i forbindelse med EKSF-traktatens udløb. Meddelelsen påvirker ikke Førsteinstansrettens og EF-Domstolens fortolkning af EKSF- og EF-reglerne, men indeholder en kortfattet gennemgang af de vigtigste ændringer med hensyn til de gældende materielle regler og procedureregler samt en redegørelse for, hvordan Kommissionen vil behandle særlige problemer i forbindelse med overgangen fra EKSF-reglerne til EF-reglerne.

[9] EFT C 152 af 26.6.2002.

12. Generelt anføres det i meddelelsen, at de materielle og proceduremæssige ændringer som følge af EKSF-traktatens udløb sandsynligvis ikke vil skabe større problemer, fordi der i mange år har været udfoldet bestræbelser på at anvende samme praksis efter de to traktater.

13. I det følgende nævnes de vigtigste materielle forskelle mellem de gamle og de nye regler:

a) Kartelreglerne

- Efter EF-reglerne har Kommissionen ikke længere enekompetence, som det var tilfældet under EKSF-reglerne.

- I modsætning, hvad der var tilfældet under EKSF-traktaten, er det en forudsætning for anvendelse af EF-reglerne, at handelen mellem medlemsstater påvirkes.

b) Fusionskontrol

- Efter EKSF-reglerne havde Kommissionen enekompetence uanset eventuelle tærskler, men det er ikke længere tilfældet.

14. Meddelelsen behandler også en række særlige problemer som følge af overgangen fra EKSF-reglerne til EF-reglerne. Det gælder især sager, der ud fra et faktisk eller retligt synspunkt startede før EKSF-traktatens udløb, men fortsætter efter dens udløb. Med hensyn til procedurereglerne er det et grundprincip, at de regler, der finder anvendelse, er dem, der gælder på det tidspunkt, hvor det pågældende proceduremæssige skridt indledes.

Karteller, fusioner og statsstøtte:

Kommissionen vil fra den 24. juli anvende EF-traktatens procedureregler i alle verserende og nye sager. Proceduremæssige skridt, der er indledt korrekt efter EKSF-reglerne inden EKSF-traktatens udløb, vil efter traktatens udløb blive anset for at have opfyldt kravene til tilsvarende proceduremæssige skridt efter EF-reglerne, medmindre andet fremgår af denne meddelelse.

Desuden behandler meddelelsen en lang række spørgsmål på de tre områder:

a) Kartelregler

- Fritagelsesbestemmelserne i EKSF-traktatens artikel 65, stk. 2, og EF-traktatens artikel 81, stk. 3, er stort set de samme, og i betragtning af den forestående modernisering af kartelreglerne, bør Kommissionens indgreb på kartelområdet være koncentreret om forbudsprocedurer.

- Kommissionen meddeler derfor virksomhederne, at den ikke vil indlede procedurer efter EF-traktatens artikel 81 med hensyn til den fremtidige anvendelse af aftaler, der tidligere blev tilladt efter EKSF-reglerne, dog med forbehold af en væsentlig faktisk eller retslig udvikling, som indebærer, at der klart må stilles spørgsmålstegn ved, om aftalerne kan fritages efter EF-traktatens artikel 81, stk. 3.

b) Fusionskontrol

- Behandlingen af joint ventures efter de to regelsæt adskiller sig ved, at flere joint ventures betragtes som fusioner efter EKSF-traktatens artikel 66, end det er tilfældet efter Fællesskabets fusionsforordning, der kun omfatter selvstændigt fungerende joint ventures. Joint ventures, der er anmeldt i henhold til EKSF-traktaten og ikke er færdigbehandlet ved denne traktats udløb, skal måske ikke anmeldes som fusioner efter Fællesskabets fusionsforordning.

- Ifølge meddelelsen kan sådanne anmeldelser konverteres til anmeldelser af samarbejdsaftaler efter forordning nr. 17/62, hvis kravene i gennemførelsesforordningens artikel 5 er opfyldt. Det er blandt andet en forudsætning, at de anmeldende parter anmoder om, at deres anmeldelse konverteres.

c) Statsstøtte

- Når Kommissionen efter EKSF-traktatens udløb skal træffe en beslutning om, hvorvidt støtteforanstaltninger, der er iværksat uden Kommissionens forudgående godkendelse inden traktatens udløb, er forenelige med fællesmarkedet, opstår spørgsmålet om, hvilke kriterier der skal anvendes.

- Kommissionen vil anvende sin meddelelse om fastlæggelse af reglerne for vurdering af ulovlig statsstøtte [10]. Ifølge denne meddelelse skal Kommissionen altid vurdere, om statsstøtten er forenelig med fællesmarkedet, på grundlag af de materielle regler i de gældende instrumenter på det tidspunkt, hvor støtten blev ydet.

[10] EFT C 119 af 22.5.2002, s. 22.

2. Modernisering af reglerne for gennemførelse af EF-traktatens artikel 81 og 82

15. Den 16. december vedtog Rådet forordning 1/2003 [11]. Denne nye forordning, som Kommissionen fremsatte forslag til i september 2000, er den mest omfattende reform af kartelreglerne siden 1962. Forordning 1/2003 erstatter således de 40 år gamle procedureregler i forordning nr. 17 om håndhævelse af traktatens bestemmelser om konkurrencebegrænsende virksomhedsaftaler (EF-traktatens artikel 81) og misbrug af en dominerende stilling (EF-traktatens artikel 82). De nye regler vil gælde fra den 1. maj 2004, det vil sige fra det tidspunkt, hvor EU udvides med 10 nye medlemsstater.

[11] Rådets forordning om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82, EFT L 1 af 4.1.2003, s. 1.

16. Reformen ændrer ikke det materielle indhold i EF-traktatens artikel 81 og 82, men vil i høj grad forenkle håndhævelsen af traktatens kartelregler overalt i EU. Samtidig med at den nye forordning mindsker virksomhedernes administrative byrde ved at afskaffe anmeldelsesordningen for virksomhedsaftaler, vil den styrke håndhævelsen af kartelreglerne gennem en bedre og mere effektiv fordeling af opgaverne mellem Kommissionen og de nationale konkurrencemyndigheder. Den vil give både Kommissionen og de nationale konkurrencemyndigheder mulighed for at koncentrere sig om bekæmpelse af de former for begrænsninger og misbrug, der skader konkurrencen og forbrugerne mest.

17. Reformen i hovedtræk:

1. Godkendelsessystemet, hvor alle aftaler skal anmeldes til Kommissionen for at kunne godkendes efter kartelreglerne, erstattes af en ordning med en direkte anvendelig undtagelse.

Det ville have betydet en urimelig forlængelse af et unødigt bureaukrati og unødige retslige omkostninger for virksomhederne at opretholde anmeldelsessystemet, efter at Domstolen og Kommissionen i årtier har anvendt EF-traktatens artikel 81 og 82. I betragtning af EU's udvidelse vil anmeldelsessystemet heller ikke længere kunne fungere. Reformen lægger således et større ansvar over på virksomhederne, som selv skal vurdere, om deres aftaler begrænser konkurrencen, og om disse begrænsninger i så fald opfylder betingelserne for fritagelse i EF-traktatens artikel 81, stk. 3. I tilfælde, hvor der hersker usikkerhed, fordi der er tale om nye eller uløste problemer med hensyn til anvendelsen af Fællesskabets konkurrenceregler, kan virksomhederne naturligvis søge uformel rådgivning hos Kommissionen, som i så fald kan beslutte at afgive en skriftlig udtalelse.

2. EF-traktatens artikel 81, stk. 3, gøres direkte anvendelig

Kommissionen har ikke længere enekompetence til at indrømme fritagelse efter EF-traktatens artikel 81, stk. 3, og det betyder at Kommissionen, de nationale konkurrencemyndigheder og de nationale domstole kan håndhæve kartelreglerne i fællesskab. Alle de involverede konkurrencemyndigheder vil arbejde nært sammen om anvendelsen af kartelreglerne. Da behandlingen af en lang række individuelle sager har bidraget til fastlæggelsen af Domstolens retspraksis og Kommissionens praksis med hensyn til fritagelseskriterierne i EF-traktatens artikel 81, stk. 3, kan de nationale konkurrencemyndigheder og domstole anvende denne praksis ved fastlæggelsen af betingelserne for anvendelse af denne traktatbestemmelse. Som vejledning for de nationale konkurrencemyndigheder og domstole på dette område vil Kommissionen også udarbejde en meddelelse om anvendelsen af EF-traktatens artikel 81, stk. 3, som vil gennemgå hovedpunkterne i den relevante afledte ret.

Det vil desuden gøre det lettere for de nationale domstole at anvende Fællesskabets konkurrenceregler, at de får større muligheder for at anmode Kommissionen om oplysninger og om at afgive udtalelse om spørgsmål vedrørende reglernes anvendelse. Både Kommissionen og de nationale konkurrencemyndigheder vil også have mulighed for at fremsætte indlæg til støtte for en af parterne i en sag ved nationale domstole, der anvender EF-traktatens artikel 81 eller 82.

3. Det Europæiske Konkurrencenet

Kommissionen og medlemsstaternes konkurrencemyndigheder vil etablere et net af konkurrencemyndigheder, som skal være et centralt led i det nye håndhævelsessystem, og som betegnes Det Europæiske Konkurrencenet. Det vil skabe mulighed for konsultation, samarbejde og informationsudveksling mellem de europæiske konkurrencemyndigheder om anvendelsen af EF-traktatens artikel 81 og 82. Dette vil kunne ske på et hvilket som helst tidspunkt i beslutningsprocessen fra det tidspunkt, hvor en sag tildeles en konkurrencemyndighed, til det tidspunkt, hvor den endelige beslutning træffes. Som traktatens vogter vil Kommissionen få et overordnet ansvar i dette net for at sikre en ensartet anvendelse af Fællesskabets konkurrenceregler. De nærmere betingelser for samarbejdet mellem Kommissionen og de nationale konkurrencemyndigheder er fastsat i Rådets og Kommissionens fælles erklæring om konkurrencenettet, der er vedføjet som bilag til den nye forordning.

4. Forholdet mellem EF-traktatens artikel 81 og 82 og medlemsstaternes konkurrenceret

Selv om de nationale konkurrencemyndigheder og domstole fortsat kan anvende de nationale konkurrenceregler på aftaler, vedtagelser inden for virksomhedssammenslutninger eller samordnet praksis, der kan påvirke handelen mellem medlemsstater, er de forpligtede til samtidig at anvende EF-traktatens artikel 81 eller 82, og anvendelsen af de nationale konkurrenceregler kan ikke medføre et resultat, der afviger fra det resultat, der fremkommer ved anvendelsen af EF-traktatens artikel 81. De regler, der gælder for transaktioner, som falder ind under EF-traktatens artikel 81, vil herved blive mere ensartede og skabe lige konkurrencevilkår. Dette vil gøre det lettere at drive virksomhed i Europa, ligesom det er af central betydning for gennemførelsen af det indre marked og en ensartet anvendelse af Fællesskabets konkurrenceret, når Kommissionen ikke længere har enekompetence til at indrømme fritagelse efter EF-traktatens artikel 81, stk. 3.

5. Kommissionens udvidede undersøgelsesbeføjelser

For at Kommissionens centrale rolle som den myndighed, der håndhæver Fællesskabets konkurrenceregler, fortsat kan gennemføres så effektivt som muligt, er Kommissionens undersøgelsesbeføjelser blevet udvidet. Disse udvidede beføjelser består blandt andet i, at Kommissionen får mulighed for at indhente udtalelse fra enhver person, der kan tænkes at være i besiddelse af nyttige oplysninger i forbindelse med en bestemt undersøgelse, og at den får mulighed for at forsegle lokaler eller dokumenter i den periode, der er nødvendig for en kontrolundersøgelse. Kommissionen vil også kunne kræve adgang til alle lokaler, hvor forretningspapirer kan tænkes at være opbevaret, herunder private hjem. Den kan dog kun få adgang til private hjem, hvis der foreligger en rimelig mistanke om, at der sandsynligvis findes belastende materiale dér, ligesom det er en forudsætning, at der foreligger en tilladelse fra en national domstol. Denne tilladelse afhænger blandt andet af, om undersøgelsen står i forhold til den formodede overtrædelses grovhed og betydningen af det ønskede bevismateriale.

3. Revision af Kommissionens samarbejdsmeddelelse

18. Den 13. Februar vedtog Kommissionen en ny politik for bødefritagelse og bødenedsættelse i kartelsager, som giver virksomhederne større incitament til at afsløre en af de alvorligste overtrædelser af kartelreglerne. Den nye politik øger ikke blot retssikkerheden for virksomheder, der ønsker at samarbejde, men gør også generelt Kommissionens praksis på dette område mere gennemsigtig og forudsigelig. "Kommissionens meddelelse om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager" af 2002 [12] er således endnu et vigtigt skridt til at afsløre og bekæmpe prissamarbejde og andre konkurrenceskadelige karteller. De nye regler er en ajourføring af den tidligere meddelelse af 1996 og gælder for såkaldte klassiske horisontale karteller [13].

[12] EFT C 45 af 19.2.2002; jf. også http://europa.eu.int/comm/competition/ antitrust/leniency.

[13] I modsætning til sager om ulovlig prisfastsættelse mellem virksomheder, der er vertikalt forbundet, dvs. mellem virksomheder i forskellige produktions- og/eller distributionsled, f.eks. en producent og dennes forhandlere.

19. I henhold til meddelelsen af 2002 vil Kommissionen fritage en virksomhed for en bøde, hvis den er den første, der fremlægger beviser på et kartel, som Kommissionen ikke har kendskab til eller ikke kan bevise. Der indrømmes fuldstændig bødefritagelse i følgende tilfælde:

- hvis virksomheden er den første til at fremlægge bevismateriale, som Kommissionen mener vil kunne sætte den i stand til at vedtage en beslutning om at foretage en kontrolundersøgelse i henhold til artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 17 (eller de tilsvarende procedureforordninger for bestemte sektorer) i forbindelse med et påstået kartel, der påvirker Fællesskabet, eller

- hvis virksomheden er den første til at fremlægge bevismateriale, som Kommissionen mener vil kunne sætte den i stand til at fastslå, at der foreligger en overtrædelse af EF-traktatens artikel 81 i forbindelse med et påstået kartel, der påvirker Fællesskabet, når Kommissionen allerede er i besiddelse af tilstrækkelige oplysninger til at kunne indlede en kontrolundersøgelse, men ikke til at fastslå, at der foreligger en overtrædelse. Denne type bødefritagelse forudsætter, at ingen andre kartelmedlemmer er blevet indrømmet "betinget bødefritagelse" (jf. nr. 21 nedenfor) som omhandlet i foregående afsnit.

20. For at opnå bødefritagelse skal en virksomhed også

- samarbejde fuldt ud og permanent under hele Kommissionens procedure og fremlægge alt det bevismateriale, den er i besiddelse af

- omgående bringe overtrædelsen til ophør, og

- ikke have taget skridt til at tvinge andre virksomheder til at deltage i kartellet.

21. En virksomhed, der opfylder betingelserne under nr. 19 ovenfor, vil hurtigt modtage et brev fra Kommissionen med en bekræftelse på, at den indrømmes bødefritagelse, hvis betingelserne i meddelelsen er opfyldt.

22. Meddelelsen af 2002 indeholder også bestemmelser om bødenedsættelse for virksomheder, der ikke kan opnå bødefritagelse, men som fremlægger bevismateriale, der repræsenterer en "betydelig merværdi" i forhold til det materiale, Kommissionen allerede er i besiddelse af, og bringer deres deltagelse i kartellet til ophør. Den første virksomhed, der opfylder disse betingelser, får nedsat den bøde, som den ellers ville være blevet pålagt, med 30-50 %, den anden virksomhed får en nedsættelse på 20-30 %, og de efterfølgende virksomheder får nedsat bøden med op til 20 %. Inden for hvert af disse intervaller vil den endelige bødenedsættelse afhænge af tidspunktet for fremlæggelsen af bevismaterialet og dettes relevans.

23. Virksomheder, der kan opnå bødenedsættelse, vil også modtage et brev med angivelse af, inden for hvilket interval bødenedsættelsen principielt vil ligge. Brevet vil blive fremsendt senest på det tidspunkt, hvor der udsendes en klagepunktsmeddelelse.

24. Meddelelsen af 2002 trådte i kraft den 14. februar og gælder for virksomheder, der henvender sig til Kommissionen for at nyde godt af den favorable behandling i en kartelsag efter dette tidspunkt, medmindre en anden virksomhed allerede samarbejder med Kommissionen i forbindelse med en undersøgelse af samme kartel på grundlag af meddelelsen af 1996.

4. Revision af gruppefritagelsesforordningen inden for bilbranchen

25. I juli vedtog Kommissionen forordning 1400/2002 om anvendelse af artikel 81, stk. 3, på vertikale aftaler og samordnet praksis inden for motorkøretøjsbranchen. Denne forordning behandler ganske vist sektorbestemte problemer, men bygger dog på Kommissionens generelle politik for vurdering af vertikale begrænsninger, som fastsat i forordning 2790/1999 og Kommissionens respektive retningslinjer. De nye regler for vertikal distribution inden for motorkøretøjsbranchen behandles nærmere i afsnit C 6.

B - Anvendelse af artikel 81, 82 og 86

1. Artikel 81

1.1. Karteller

1.1.1. Oversigt over udviklingen i håndhævelsen af kartelvirksomhed og anvendelse af samarbejdsmeddelelsen af 2002

26. Konkurrenceskadelige karteller hører til de alvorligste overtrædelser af konkurrencereglerne. De adskiller sig fra andre former for konkurrencebegrænsende praksis ved at være hemmelige aftaler eller hemmelig samordnet praksis mellem konkurrenter. Det er på grund af denne karakteristik, at de betragtes som "dødssynder". Karteller er især skadelige for de europæiske virksomheder og forbrugere. De mindsker den sociale velfærd, skaber en ineffektiv allokering og overfører velstand fra forbrugerne til karteldeltagerne ved at ændre produktionen og/eller priserne i forhold til det niveau, som markedskræfterne ville have skabt. Karteller er også skadelige på lang sigt. Deltagelse i karteller for at undgå skarp konkurrence kan medføre etablering af kunstige, urentable og ustabile erhvervsstrukturer, lavere produktivitetsgevinster eller færre teknologiske forbedringer og vedvarende højere priser. Desuden medfører en svækkelse af konkurrencen en dårligere konkurrenceevne og udgør en trussel mod beskæftigelsen.

27. Af alle disse årsager er det et af de centrale elementer i Kommissionens konkurrencepolitik at afsløre, forfølge og straffe hemmelige kartelaftaler, og der er indført en lang række instrumenter til dette formål.

28. Kommissionen har afsat ressourcer specielt til kartelbekæmpelse siden 1998, hvor der blev oprettet et særligt kartelkontor i Generaldirektoratet for Konkurrence. Beslutningen om at oprette et særligt kontor blev udløst af, at karteldeltagere anvender stadig mere avancerede metoder til at skjule deres aktiviteter og dække deres spor.

29. Den gradvise forøgelse af ressourcerne kulminerede i 2002 med oprettelse af endnu et kartelkontor. De to nye kontorer har draget fordel af indførelsen af mere fleksible og effektive administrationsmetoder. De benytter avanceret informationsteknologi, der er udviklet internt i Kommissionen på grundlag af dens kontrolundersøgelser og behandling af dokumenter. De ansatte er specielt uddannet i undersøgelsesmetoder og er desuden specialiseret i de komplicerede proceduremæssige aspekter ved store tvister.

30. Prioriteringen af kartelbekæmpelsen og behandlingen af kartelsager i 2001 blev opretholdt og endda styrket i 2002. Det antal sager, der er blevet behandlet, er forholdsmæssigt set steget mere end de supplerende ressourcer, der er stillet til rådighed herfor i denne periode.

31. Efter 2001 var også 2002 et rekordår, når det gælder kartelbeslutninger. Kommissionen vedtog 9 beslutninger, hvor den pålagde bøder på i alt ca. 1 mia. EUR: "Østrigske banker", "Methionin" "Industrielle og medicinske gasser", "Kunstauktionshuse", "Gipsplader", "Methylglucamin", "Rundt betonjern", "Specialgrafit" og "Smagsfremmende stoffer".

32. Antallet af uanmeldte kontrolundersøgelser er også steget betydeligt, og heriblandt var den største uanmeldte kontrolundersøgelse, som Kommissionen nogensinde har foretaget. Denne stigning skyldes, at Kommissionen har fastsat som højeste prioritet, at den vil standse ulovlig kartelvirksomhed og gøre dette hurtigt. I denne forbindelse skal det bemærkes, at der kun er meget kort tid, mellem 4-6 uger til at reagere, når man opdager et ulovligt kartel. De hidtidige erfaringer har vist, at karteller normalt bryder sammen efter en kontrolundersøgelse, og at den ulovlige virksomhed dermed indstilles.

33. Det spørgsmål, der politisk set var vigtigst, var vedtagelsen af den nye samarbejdsmeddelelse i februar 2002 [14]. Siden 1996 har Kommissionens samarbejdspolitik været en af hjørnestenene i Kommissionens kartelpolitik. Den nye meddelelse forbedrer samarbejdsmeddelelsen af 1996 på flere punkter. Den indeholder en række ændringer, der skal gøre det mere attraktivt for virksomhederne at henvende sig til Kommissionen og dermed gøre Kommissionens bekæmpelse af karteller mere effektiv. Den nye meddelelse indeholder følgende nøgleelementer. For det første fritages den første virksomhed, der henvender sig, for bøder. For det andet skal det bevismateriale, der fremlægges, være tilstrækkeligt til, at Kommissionen kan iværksætte en kontrolundersøgelse. For det tredje tillader Kommissionen henvendelser baseret på formodninger, hvor de faktiske beviser først behøver at blive fremlagt senere. For det fjerde giver det den virksomhed, der henvender sig, stor retssikkerhed, at der træffes beslutninger om betinget bødefritagelse i løbet af et par uger. For det femte er der stadig mulighed for bødefritagelse under visse omstændigheder, efter at Kommissionen har foretaget en kontrolundersøgelse. For det sjette kan virksomheder, der leverer bevismateriale, som repræsenterer en betydelig merværdi for Kommissionens sag, opnå bødenedsættelse på op til 50 %, hvis der allerede er indrømmet bødefritagelse, eller hvis Kommissionen i forvejen har tilstrækkelige beviser til at kunne fastslå, at der er tale om en overtrædelse. Sidst men ikke mindst vedtager Kommissionen en foreløbig beslutning om intervallet for bødenedsættelsen snarest muligt efter virksomhedens henvendelse, med det formål at indføre mere sikkerhed med hensyn til bødenedsættelser.

[14] EFT C 45 af 19.2.2002, s. 3-5.

34. Den nye meddelelse har i det første ti måneder, hvor den har været anvendt, medført afsløring af ca. 10 forskellige karteller i Europa, og dette er et klart tegn på, at den fungerer effektivt. Dette har også en bredere virkning. Frygten for, at en karteldeltager kan gå til myndighederne og opnå bødefritagelse har en tendens til at destabilisere kartelvirksomhed generelt. På denne baggrund er det sandsynligt, at anvendelsen af meddelelsen af 2002 ikke blot vil sikre afsløring af et stort antal karteller og iværksættelse af sanktioner for kartelvirksomhed i fremtiden, men også vil kraftigt underminere andre, eksisterende kartellers stabilitet.

35. I 2002 fik Kommissionen lejlighed til at fremhæve et andet aspekt, der skal afskrække virksomhederne fra at deltage i kartelaktiviteter, nemlig forhøjelsen af eventuelle bøder i tilfælde af gentagne overtrædelser af konkurrencereglerne. Et eksempel herpå er Kommissionens beslutning i sagen om gipsplader. I denne sag fik to virksomheder, som tidligere havde fået pålagt bøder for en tilsvarende overtrædelse, pålagt højere bøder på grund af deres gentagne overtrædelse. I denne forbindelse skal det dog understreges, at selv virksomheder, der begår gentagne overtrædelser, stadig kan opnå en favorabel behandling i henhold til samarbejdsmeddelelsen, hvis de vælger at samarbejde med Kommissionen.

36. Afskrækkende virkninger er også, hvad Kommissionen forsøger at opnå ved at pålægge højere bøder eller tvangsbøder for virksomhedernes praksis med at obstruere eller afslå et samarbejde under kontrolundersøgelser. Som reaktion på visse former for obstruerende praksis, der hovedsagelig opstod i 2002, vil Kommissionen træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at konkurrencereglerne overholdes, især i forbindelse med kontrolundersøgelser.

37. I henhold til retningslinjerne for beregning af bøder vil Kommissionen derimod ikke i fremtidige sager betragte det som en skærpende omstændighed i forbindelse med fastlæggelsen af bødens størrelse, at den pågældende virksomheds egne jurister havde advaret ledelsen om, at den adfærd, der er genstand for Kommissionens beslutning, var ulovlig. En sådan advarsel kan dog anvendes som bevis på, at der forelå en overtrædelse.

38. Endelig blev det omfattende internationale samarbejde opretholdt i 2002. Især blev der opnået gode resultater ved samordning af kontrolundersøgelser og informationsudveksling (ikke fortrolige oplysninger) med konkurrencemyndighederne i USA og Canada. Desuden var Kommissionen involveret i tre civile sager i USA, som rejste spørgsmål om virkningerne af USA's undersøgelsesprocedurer på Kommissionens politik for bødefritagelse og bødenedsættelse.

1.1.2. Konkrete sager i 2002

Østrigske banker [15]

[15] Sag COMP/D-1/36.571, IP/02/844, 11.6.2002.

39. Den 11. juni pålagde Kommissionen otte østrigske banker bøder på i alt 124,26 mio. EUR for deres deltagelse i et omfattende priskartel. Der redegøres nærmere for denne sag i kapitlet om finansielle tjenester nedenfor [16].

[16] Jf. nr. 190 ff.

Methionin [17]

[17] Sag COMP/37.519; IP/02/976, 2.7.2002.

40. Den 2. juli pålagde Kommissionen Degussa AG og Nippon Soda Company Ltd bøder på henholdsvis 118 mio. EUR og 9 mio. EUR for at have deltaget i et priskartel om methionin sammen med Aventis SA (samt dets helejede datterselskab Aventis Animal Nutrition SA). Methionin er en af de vigtigste aminosyrer, der anvendes ved sammensætning af dyrefoder og forblandinger til alle dyrearter. På grundlag af en undersøgelse, der blev indledt i 1999, konstaterede Kommissionen, at disse virksomheder havde deltaget i et verdensomspændende kartel fra februar 1986 til februar 1999.

41. Aventis SA (tidligere Rhône-Poulenc) blev fritaget for bøder efter Kommissionens samarbejdsmeddelelse, fordi det afslørede kartellets eksistens over for Kommissionen og fremlagde afgørende beviser på det.

Industrielle og medicinske gasser [18]

[18] Sag COMP/36.700; EFT L 84 af 1.4.2003.

42. Den 24. juli 2002 pålagde Kommissionen AGA AB, Air Liquide BV, Air Products Nederland BV, BOC Group plc, Messer Nederland BV, NV Hoek Loos og Westfalen Gassen Nederland NV bøder på i alt 25,72 mio. EUR for deltagelse i et hemmeligt kartel inden for sektoren for industrielle og medicinske gasser i Nederlandene.

Carlsberg og Heineken [19]

[19] Sag COMP/F-3/37.851.

43. Den 4. november indstillede Kommissionen sin undersøgelse af en formodet markedsdelingsaftale mellem det danske bryggeri Carlsberg og det nederlandske bryggeri Heineken, da den ikke havde fundet beviser på, at den overtrædelse, som den mente var begået, var fortsat efter maj 1995. En eventuel overtrædelse ville derfor være forældet, så der ikke kunne idømmes bøder for den.

44. Den 1. marts 2002 fremsendte Kommissionen en klagepunktsmeddelelse til Carlsberg og Heineken, hvori den fremførte, at de to bryggerier havde indgået en uformel aftale om at begrænse deres virksomhed, især opkøb, på hinandens "hjemmemarkeder" i perioden 1993-1996 [20]. Kommissionen tog udgangspunkt i dokumenter, der var blevet fundet ved uanmeldte kontrolundersøgelser hos de to virksomheder i foråret 2000.

[20] IP/02/350, 1.3.2002.

45. De to parter svarede skriftligt på klagepunktsmeddelelsen. De afviste Kommissionens påstande og understregede, hvor vanskeligt det var at komme ind på hinandens hjemmemarked. Carlsberg fremlagde også sine synspunkter under en mundtlig høring. På baggrund af parternes argumenter besluttede Kommissionen at komplettere sin undersøgelse ved at foretage yderligere kontrolundersøgelser hos de to bryggerier i august 2002. Disse kontrolundersøgelser gav dog ikke nye beviser, der faldt ind under den femårige forældelsesfrist for pålæggelse af bøder [21]. På denne baggrund besluttede Kommissionen at indstille sagen [22].

[21] Rådets forordning (EØF) nr. 2988/74 af 26. november 1974 om forældelse af adgangen til at pålægge økonomiske sanktioner inden for Det Europæiske Fællesskabs transport- og konkurrenceret og af adgangen til tvangsfuldbyrdelse af disse sanktioner (EFT L 319 af 29.11.1974, s. 1). I denne sag begyndte forældelsesfristen at løbe fra maj 1995, dvs. fem år før Kommissionens første kontrolundersøgelse hos Carlsberg.

[22] IP/02/1603, 4.11.2002.

Kunstauktionshuse [23]

[23] Sag COMP/37.784.

46. Kommissionen fastslog ved en beslutning den 30. oktober, at Christie's og Sotheby's, der er verdens to førende kunstauktionshuse, havde overtrådt EU's konkurrenceregler ved at samordne deres gebyrer og andre handelsbetingelser fra 1993 til begyndelsen af 2000. Formålet med kartelaftalen var at mindske den konkurrence mellem de to førende auktionshuse, der havde udviklet sig i 1980'erne og i begyndelsen af 1990'erne. Aftalens vigtigste punkt var en forhøjelse af det gebyr, som sælgerne betaler ved en auktion, men den omfattede også andre handelsbetingelser, såsom forskud, der udbetales til sælger, garantierne for auktionsresultatetet og betalingsbetingelserne.

47. Ved anvendelse af samarbejdsmeddelelsen af 1996 fastslog Kommissionen, at Christie's burde fritages for bøder, fordi selskabet leverede afgørende beviser på kartellet på et tidspunkt, hvor Kommissionen ikke havde indledt nogen undersøgelse, og fordi selskabet var det første til at udlevere bevismateriale. Sotheby's fik pålagt en bøde på 20,4 mio. EUR, dvs. 6 % af selskabets omsætning på verdensplan. Med dette beløb er der taget højde for en nedsættelse på 40 % for selskabets samarbejde ved undersøgelsen.

Methylglucamin [24]

[24] Sag COMP/37.978; IP/02/1746, 27.11.2002.

48. Den 27. november pålagde Kommissionen Aventis Pharma SA og Rhône-Poulenc Biochemie SA (med solidarisk ansvar) en bøde på 2,85 mio. EUR for at have deltaget i et markedsdelings- og priskartel inden for methylglucamin sammen med Merck KgaA. Methylglucamin er et kemisk produkt, der anvendes i røntgenapparater og til medicinalvarer og farvestoffer. Kommissionen fastslog, at disse virksomheder havde deltaget i et verdensomspændende kartel fra november 1990 til december 1999.

49. Merck KgaA blev fritaget for bøder efter Kommissionens samarbejdsmeddelelse, fordi selskabet afslørede kartellets eksistens over for Kommissionen og fremlagde afgørende bevismateriale.

Gipsplader [25]

[25] Sag COMP/37.152.

50. Den 27. november vedtog Kommissionen en beslutning, hvorved den pålagde virksomhederne Société Lafarge SA, BPB PLC, Gebrüder Knauf Westdeutsche Gipswerke KG og Gyproc Benelux SA/NV bøder på i alt 478 mio. EUR. Kommissionen betegnede disse virksomheders adfærd som en meget alvorlig overtrædelse af EU's konkurrenceret. Kommissionens undersøgelse, som den indledte på eget initiativ, viste, at de største europæiske producenter af gipsplader havde deltaget i et hemmeligt kartel, som omfattede de fire største markeder i EU (Tyskland, Det Forenede Kongerige, Frankrig og Benelux). Gennem kartellet enedes de om at mindske konkurrencen på disse markeder til et niveau, der opfyldte deres interesser, ligesom de udvekslede oplysninger om salgsmængder og underrettede hinanden om prisstigninger på det britiske og det tyske marked. Værdien af de pågældende markeder er en af de højeste i Kommissionens kartelbeslutninger i de sidste ti år. BPB, Knauf og Lafarge deltog i kartellet fra 1992 til 1998, og Gyproc tilsluttede sig i 1996.

51. De store bøder skyldes overtrædelsens varighed og for Lafarges (249,60 mio. EUR) og BPB's (138,60 mio. EUR) vedkommende den skærpende omstændighed, at de gentagne gange har overtrådt artikel 81. BPB og Gyproc var de eneste der samarbejdede med Kommissionens tjenestegrene, og de fik derfor bøden nedsat.

52. Denne beslutning er et nyt bevis på, at Kommissionen er fast besluttet på at afsløre og straffe overtrædelser af konkurrenceretten, hvad enten det sker på grundlag af undersøgelser, den har indledt på eget initiativ, eller på grundlag af anmodninger om en favorabel behandling i henhold til samarbejdsmeddelelsen. Kommissionen prioriterer i sin kartelbekæmpelse store europæiske erhvervssektorer, og især sektorer, hvor dens indgriben direkte kan forbedre forbrugernes velfærd. Desuden bekræfter denne beslutning, at Kommissionen er indstillet på at straffe virksomheder, der gentagne gange udøver en notorisk konkurrencebegrænsende adfærd, ved i så fald at forhøje de bøder, de skal betale.

Smagsfremmende stoffer [26]

[26] Sag COMP/37.671; IP/02/1907, 17.12.2002.

53. Den 17. december 2002 pålagde Kommissionen Ajinomoto Co. Inc. (Japan), Cheil Jedang Corporation (Sydkorea), Daesang Corporation (Sydkorea) en bøde på henholdsvis 15,54 mio. EUR, 2,74 mio. EUR og 2,28 mio. EUR for at have deltaget i et pris- og kundetildelingskartel inden for nukleotider sammen med Takeda Chemical Industries Ltd (Japan). Nukleotid eller nukleinsyre fremstilles af glukose og anvendes som smagstilsætningsstoffer inden for fødevareindustrien. På grundlag af en undersøgelse, der blev indledt i 1999, fastslog Kommissionen, at disse virksomheder havde deltaget i et verdensomspændende kartel fra 1988 til 1998.

54. Med hensyn til samarbejdsmeddelelsen er det vigtigt at bemærke, at Takeda Chemical Industries Ltd (Japan) blev fritaget for bøder, fordi selskabet fremlagde afgørende beviser på kartellet på et tidspunkt, hvor Kommissionen ikke havde noget kendskab til det.

Specialgrafit [27]

[27] Sag COMP/37.667 ; IP/02/1906, 17.12.2002.

55. Den 17. december pålagde Kommissionen SGL Carbon AG, Le Carbone-Lorraine S.A., Ibiden Co., Ltd., Tokai Carbon Co., Ltd, Toyo Tanso Co., Ltd., NSCC Techno Carbon Co., Ltd., Nippon Steel Chemical Co., Ltd., Intech EDM B.V. og Intech EDM AG en bøde på i alt 51,8 mio. EUR for at have deltaget i et priskartel på markedet for isostatisk specialgrafit [28]. Desuden fik SGL Carbon AG pålagt en bøde på 8,81 mio. EUR for sin deltagelse i en anden hemmelig prisaftale på markedet for ekstruderet specialgrafit. GrafTech International, Ltd. (tidligere UCAR), der også blev fundet skyldig i begge overtrædelser, blev fritaget for bøder, fordi selskabet afslørede kartellets eksistens over for Kommissionen og fremlagde afgørende beviser på det.

[28] "Specialgrafit" er den generelle betegnelse i industrien for en gruppe grafitprodukter med forskellige anvendelsesformål.

Rundt betonjern [29]

[29] Sag COMP/37.956.

56. Den 17. december vedtog Kommissionen en beslutning, hvorved den pålagde en række virksomheder (Alfa Acciai SpA, Feralpi Siderurgica SpA, Ferriere Nord SpA, IRO Industrie Riunite Odolesi SpA, Leali SpA og Acciaierie e Ferriere Leali Luigi SpA (i likvidation), Lucchini SpA, Siderpotenza SpA, Riva Acciaio SpA, Valsabbia Investimenti SpA og Ferriera Valsabbia SpA) og en virksomhedssammenslutning (Federacciai), en bøde på i alt 85 mio. EUR for at have deltaget i et kartel på det italienske marked for rundt betonjern. Der er tale om en meget alvorlig overtrædelse af EKSF-traktatens artikel 65, stk. 1.

57. Denne komplekse og vedvarende aftale bestod af flere dele: fastsættelse af priserne for usædvanlige dimensioner (tillæg til basisprisen afhængigt af betonjernenes diameter), fastsættelse af basisprisen, fastsættelse af betalingsfrister og begrænsning eller kontrol med produktion og/eller afsætning.

58. De pågældende virksomheder fik pålagt bøder på mellem 3,57 mio. EUR og 26,9 mio. EUR. Kommissionen tog hensyn til, at Riva og Lucchini er store koncerner, hvis omsætning er langt større end de øvrige karteldeltageres.

59. I overensstemmelse med retspraksis i Eurofer-dommen [30] blev Kommissionens beslutning rettet til Federacciai, men denne sammenslutning fik ikke pålagt nogen bøde. Ferriere Nord har gentagne gange begået overtrædelse, hvilket er en skærpende omstændighed; samtidig var selskabet dog det eneste, der samarbejdede med Kommissionens tjenestegrene, og det havde derfor ret til at få sin bøde nedsat som fastsat i Kommissionens samarbejdsmeddelelse.

[30] Dom af 11.3.1999 i sag T-136/94.

60. Kommissionen anvendte i denne sag EKSF-traktatens bestemmelser, efter at denne traktat var udløbet, jf. Kommissionens meddelelse af 26. juni 2002 om visse aspekter ved behandlingen af konkurrencesager efter EKSF-traktatens udløb [31], hvori den har anført, at den vil følge de generelle retsprincipper ved overgang fra et sæt regler til et andet. I meddelelsen er der således fastsat følgende: «Hvis Kommissionen, når den anvender Fællesskabets konkurrenceregler på aftaler, påviser en overtrædelse på et område, der er omfattet af EKSF-traktaten, vil de materielle regler, der finder anvendelse, uanset tidspunkt, være de gældende regler på det tidspunkt, hvor de forhold, der indebærer overtrædelse, fandt sted. Hvad proceduren angår, er det under alle omstændigheder EF-reglerne, der finder anvendelse efter EKSF-traktatens udløb».

[31] EFT C 152 af 26.6.2002, s. 5.

1.2. Vertikale aftaler

Nintendo [32]

[32] Sag COMP/C-3/35.587, COMP/C-3/35.706 og COMP/C-3/36.321.

61. Den 30. oktober 2002 pålagde Kommissionen Nintendo Corporation Ltd og Nintendo of Europe GmbH (Nintendo-koncernens øverste moderselskab og dens største europæiske datterselskab), John Menzies plc, Soc. Rep. Concentra L.DA, Linea GIG S.p.A, Nortec S.A., Bergsala A.B., Itochu Corporation og CD-Contact Data GmbH bøder på i alt 167,9 mio. EUR.

62. Kommissionen konkluderede i beslutningen, at de pågældende virksomheder medvirkede ved en overtrædelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, der begrænsede parallelhandelen med Nintendos konsoller og spil overalt i EØS. Ud over formelle distributionsaftaler, der begrænsede paralleleksporten arbejdede parterne nært sammen om at opspore enhver kilde til parallelhandel og identificere parallelhandlende.

63. Nintendo var initiativtager til overtrædelsen, men de øvrige virksomheder, Nintendos uafhængige forhandlere i forskellige EØS-lande, samarbejdede aktivt og i de fleste tilfælde beredvilligt med Nintendo om at gennemføre overtrædelsen, som de drog fordel af. Ved fastlæggelsen af bødernes størrelse blev virksomhederne opdelt i grupper på grund af de store forskelle mellem dem, for at det kunne fastslås, hvorledes de enkelte virksomheders adfærd påvirkede konkurrenceforholdene. Desuden blev der anvendt en multiplikationsfaktor på grundbeløbet for den bøde, der blev fastlagt for Nintendo, John Menzies plc og Itochu Corporation, for at sikre en tilstrækkelig afskrækkende virkning i betragtning af deres størrelse og samlede ressourcer.

64. En række skærpende omstændigheder førte til forhøjelse af bødens størrelse: Leder af og initiativtager til overtrædelsen (Nintendo), fortsættelse af overtrædelsen efter at Kommissionen havde indledt sine undersøgelser (Nintendo, John Menzies plc) og et forsøg på at vildlede Kommissionen med hensyn til overtrædelsens egentlige omfang ved at fremsende ukorrekte oplysninger som svar på en formel begæring om oplysninger (John Menzies plc). Kommissionen tog dog også formildende omstændigheder i betragtning: En rent passiv rolle (Soc. Rep. Concentra L.DA) og samarbejde med Kommissionen under den administrative procedure (Nintendo, John Menzies).

65. Ved at nedsætte Nintendos og John Menzies plc's bøder betragteligt som følge af deres samarbejde understregede Kommissionen, at den tillægger et sådant samarbejde stor betydning, selv om der er tale om overtrædelser af vertikal art, som ikke er omfattet af samarbejdsmeddelelsen. Endelig blev der taget hensyn til, at Nintendo tilbød en betydelig erstatning til tredjemand, der havde lidt finansiel skade som følge af overtrædelsen.

66. Som denne beslutning understreger, er begrænsninger i parallelhandelen en meget alvorlig overtrædelse af EF-traktatens artikel 81, som Kommissionen vil forfølge og straffe på samme måde som de klassiske horisontale karteller.

2. Artikel 82 og 86

2.1. Artikel 82

67. Selv om der ikke i årets løb er vedtaget formelle beslutninger om misbrug af en dominerende stilling, er Kommissionen fortsat meget opmærksom på de negative virkninger, som virksomheders misbrug af dominans har på konkurrenceforholdene på markederne. Kommissionen er for øjeblikket ved at undersøge en række sager, som den har indledt på grundlag af klager eller på eget initiativ, og som vedrører forskellige sektorer, såsom telekommunikation, transport og medier [33].

[33] Der redegøres nærmere herfor i denne beretning i afsnit I.C.4.3 om jernbanetransport, nr. 133 og afsnit I.C.8 om informationssamfundet, nr. 196.

IMS Health [34]

[34] Sag COMP/38.044, IMS Health/NDC.

68. I 2002 opstod der flere nye forhold i denne sag, hvor Kommissionen havde besluttet at iværksætte foreløbige forholdsregler [35] over for IMS Health den 3. juli 2001. Beslutningen blev senere udsat af domstolene, indtil der forelå en endelig dom i annullationssøgsmålene [36]. Disse sidstnævnte søgsmål er blevet udsat, indtil der foreligger et resultat af Landgericht Frankfurts henvisning med anmodning om præjudiciel afgørelse om spørgsmålet vedrørende Kommissionens beslutning [37].

[35] Beslutning af 3.7.2001, EFT L 59 af 28.2.2002, der pålagde IMS at meddele licens på sin '1860-blokstruktur', der opdeler Tyskland i 1 860 salgsområder.

[36] Kendelse af 26.10.2001 i sag T-184/01 R og af 11.4.2002 i sag C-481/01 P(R).

[37] Sag C-418/01.

69. Mens Kommissionen fortsatte sin vurdering af IMS' adfærd i hovedsagen i 2002, afsagde de tyske domstole en række domme, der var relevante for IMS' intellektuelle ejendomsrettigheder i forbindelse med 1860-blokstrukturen [38]. Kommissionen havde vedtaget sin beslutning ud fra den præmis, at blokstrukturen og forhold i denne forbindelse var omfattet af ophavsret [39]. Den nyeste dom, der blev afsagt af Oberlandesgericht i Frankfurt den 17. september i sagen IMS mod Pharma Intranet (PI) [40], fastslog, at IMS ikke kunne anlægge søgsmål i henhold til ophavsretsloven, hverken når det drejer sig om en ophavsret eller en sui generis-ret, men at selskabet kunne kræve nedlagt et forbud mod PI's overtrædelse af den tyske konkurrencelov. Domstolen fastslog dog, at denne sidstnævnte rettighed ikke gav IMS mulighed for at monopolisere alle strukturer, der svarede til eller stammede fra 1860-strukturen. Kommissionen vil fortsat følge de verserende sager ved de tyske domstole, når den skal træffe beslutning om, hvordan den skal gribe ind i hovedsagen.

[38] Opdeling af det nationale område i 1 860 geografiske områder med det formål at samle salgsdata for medicinalvareindustrien i Tyskland.

[39] Beslutning, nr. 36.

[40] Pharma Intranet AG blev opkøbt af NDC den 16. oktober 2000.

2.2. Artikel 86

70. I max.mobil-dommen af 30.1.2002 i sag T-54/99 skulle Førsteinstansretten afgøre et annullationssøgsmål, som den næststørste østrigske mobiltelefonoperatør, max.mobil havde anlagt efter EF-traktatens artikel 230. Dette søgsmål var anlagt på grund af et brev, hvorved Kommissionen havde meddelt max.mobil, at den ikke ville foretage nogen yderligere behandling af den klage, hvorved max.mobil havde anmodet Kommissionen om at gribe ind over for Østrig på grundlag af EF-traktatens artikel 86, stk. 3, fordi Østrig angiveligt havde overtrådt EF-traktatens artikel 86, stk. 1, sammenholdt med artikel 82 i forbindelse med fastsættelse af koncessionsafgifter.

71. Efter EF-traktatens artikel 86, stk. 3, skal Kommissionen påse, at artikel 86, stk. 1 og stk. 2, bringes i anvendelse, ligesom den, hvis det er påkrævet, skal meddele medlemsstaterne passende direktiver eller beslutninger. Fællesskabets retsinstanser har længe bekræftet Kommissionens synspunkt, nemlig at den efter eget skøn kan afgøre, om og hvordan den vil bruge sine beføjelser efter artikel 86, stk. 3, uden at den i denne forbindelse pålægges begrænsninger på grund af klager fra tredjemand. Det betød i de tilfælde, hvor en privatperson havde indbragt en klage over en medlemsstat for overtrædelse af artikel 86, stk. 1, og hvor Kommissionen undlod eller afslog at handle på grundlag af denne klage, at den pågældende privatperson ikke havde ret til at anlægge sag med påstand om henholdsvis passivitet eller annullation. I en dom af 20.2.1997 [41] afslog EF-Domstolen på ny at tage en anmodning om annullationssøgsmål fra en klager på grund af Kommissionens afslag på at gribe ind efter artikel 86, stk. 3, til påkendelse, men fastslog samtidig, at det ikke kunne udelukkes, at en privatperson under ekstraordinære omstændigheder kunne have ret til at anlægge en sådan sag [42].

[41] EF-Domstolens dom af 20.2.1997 i sag C-107/95 P, Bilanzbuchhalter.

[42] På grundlag af EF-Domstolens dom i Bilanzbuchhalter fastslog Førsteinstansretten for første gang i sin TF 1-dom (3.6.1999, sag T-17/96) at et passivitetssøgsmål mod Kommissionen kunne tages til påkendelse. Retten var af den opfattelse, at klageren befandt sig i en usædvanlig situation. Men da Kommissionen havde taget stilling, før dommen blev afsagt, var der ingen grund til at tage begæringen om passivitetssøgsmålet til påkendelse. I en appelsag fastslog Domstolen (12.7.2001, forenede sager C-302/99 og C-308/99 P), at Kommissionen havde fastlagt sin holdning og dermed gjort passivitetssøgsmålet ubegrundet, og at det derfor ikke havde været nødvendigt, at Retten undersøgte, om søgsmålet kunne tages til påkendelse.

72. I ovennævnte dom i max.mobil-sagen afveg Førsteinstansretten væsentligt fra sin tidligere retspraksis. Den fastslog, at individuelle klagere efter artikel 86, stk. 3, havde ret til at få deres klage undersøgt af Kommissionen på en omhyggelig og objektiv måde. Ifølge Retten kunne denne forpligtelse prøves ved Domstolen, hvilket betød, at klageren havde ret til at anlægge søgsmål efter EF-traktatens artikel 230 med påstand om annullation af en retsakt, hvorved Kommissionen afslog at anvende sine beføjelser efter artikel 86, stk. 3. I korte træk fastslog dommen, at Fællesskabets retsinstanser kun havde til opgave at kontrollere Kommissionens retsakt på følgende tre punkter: (1) om den indeholdt en begrundelse, der umiddelbart var relevant og afspejlede et behørigt hensyn til sagens relevante aspekter, (2) om de forhold, der var lagt til grund, materielt set var nøjagtige, og (3) om den umiddelbare vurdering af disse forhold ikke blev ugyldiggjort af åbenlyse fejl.

73. Ved behandlingen af Kommissionens ovennævnte brev fulgte Retten disse kriterier og afslog max.mobils begæring som ubegrundet. I betragtning af at denne sag har rejst vigtige principielle spørgsmål, har Kommissionen dog appelleret den til EF-Domstolen med påstand om annullation af Rettens dom og med påstand om, at max.mobils søgsmål afvises [43].

[43] Jf. EFT C 169 af 13.7.2002, s. 15.

C - Udviklingen i konkurrencen i de enkelte sektorer

1. Energi: Liberalisering i elektricitets- og gassektoren

74. 2002 var et meget afgørende år for liberaliseringen af de europæiske el- og gasmarkeder. Der blev gjort store fremskridt med en ny lovgivning (direktiv om gennemførelsen af det indre marked for gas og elektricitet - herefter "accelerationsdirektiv", regulering af grænseoverskridende handel med elektricitet og et direktiv om forsyningssikkerhed i gassektoren). Samtidig afsluttede Kommissionen en række meget vigtige konkurrencesager vedrørende energisektoren.

75. Årets vigtigste begivenhed var energiministrenes møde den 25. november 2002. På dette møde blev der nået politisk enighed om accelerationsdirektivet [44] (ændringer af direktiv 96/92/EF for elektricitets vedkommende og direktiv 98/930/EF for gas vedkommende) og om regulering af grænseoverskridende handel med elektricitet. Denne politiske enighed er et afgørende skridt for energiliberalisering, der - når den formelt er vedtaget (forventes at ske sommer 2003) - vil give markedsdeltagerne den nødvendige retssikkerhed ved gennemførelsen af deres forretningsaktiviteter i energisektoren i de kommende år.

[44] Rådsdokument 14867/02 af 27.11.2002 vedrørende gas og rådsdokument 14869/02 af 27.11.2002 vedrørende elektricitet.

76. Hvad angår accelerationsdirektivet, kan hovedelementerne i det politiske kompromis mellem EU-medlemsstaterne i november 2002 resumeres som følger: (1) markedsåbning for alle udenlandske gas- og el-kunder pr. 1. juli 2004 og for alle andre kunder - inklusive private husholdninger - pr. 1. juli 2007; (2) styrket forsyningspligt i el-sektoren (forsyningssikkerhed til rimelige priser); (3) retslig og driftsmæssig udskilning for transmissionssystemoperatører pr. 1. juli 2004 (for distributionssystemoperatører driftsmæssig udskilning pr. 1. juli 2004, retslig udskilning pr. 1. juli 2007); (4) indførelse af en reguleret ordning for tredjemands adgang til transmissions- og distributionsnet og LNG [45]-faciliteter. Hvad angår oplagring, kan EU-medlemsstaterne vælge mellem regulerede og forhandlede ordninger for tredjemands adgang; (5) der skal indføres reguleringsmyndigheder med kompetence til at fastsætte eller godkende metoder til beregning af tariffer, inden de træder i kraft; (6) Kommissionen kan godkende undtagelser fra de fastsatte tariffer, hvis der er tale om omfattende ny gasinfrastruktur.

[45] LNG står for Liquified Natural Gas (flydende naturgas).

77. Formålet med forordningen om grænseoverskridende elektricitetsudveksling er at indføre rimelige regler for grænseoverskridende udveksling af elektricitet, og på den måde fremme konkurrencen i det indre marked for elektricitet. Hovedelementerne i det politiske kompromis mellem EU-medlemsstaterne kan resumeres som følger: (1) indførelse af en kompensationsmekanisme til fordel for transmissionsoperatørerne for omkostninger, der påløber, fordi de huser grænseoverskridende elektricitetsstrømme i deres net, kompensation til transmissionsoperatører, som de grænseoverskridende strømme stammer fra og det transmissionssystem, hvor disse strømme ender; (2) fastsættelse af harmoniserede principper for grænseoverskridende transmissionsgebyrer, navnlig anvendelse af ikke-diskriminerende, gennemsigtige, ikke-afstandsrelaterede gebyrer for brug af nettet, selv om det er tilladt med signaler for at vise produktion/forbrug [46]; (3) fastsættelse af regler for at maksimere adgangen til transmissionskapacitet; (4) fastsættelse af principper i tilfælde af overbelastning; (5) fastsættelse af regler om anvendelsen af indtægter fra overbelastningsstyring; (6) involvering af myndighederne i spørgsmål om takster og tildeling af kapacitet; (7) fastsættelse af sanktioner i medlemsstaterne for overtrædelse af gældende regler og medlemsstaternes pligt til indberetning til Kommissionen, som overvåger gennemførelsen af forordningen.

[46] Såkaldte stedsbestemte signaler.

78. Den politiske enighed, der blev opnået blandt EU-medlemsstaterne, er i høj grad i overensstemmelse med Kommissionens foreslåede ændring af accelerationsdirektivet og forordningen om grænseoverskridende elektricitetsudveksling, der blev vedtaget i juni 2002 [47]. Dette forslag byggede på resultaterne af Det Europæiske Råd i Barcelona, diskussionerne i Rådets arbejdsgruppe og tog højde for en række ændringer vedtaget af Europa-Parlamentet i løbet af førstebehandlingen af lovgivningspakken. Kommissionen havde imidlertid foreslået en tidligere dato for fuld markedsåbning.

[47] KOM(2002) 304 endelig af 7.6.2002.

79. Ud over pakken vedrørende det indre marked vedtog Kommissionen et forslag til direktiv om naturgasforsyningssikkerheden [48]. Formålet med dette forslag er at afklare og definere markedsoperatørernes ansvar på et liberaliseret europæisk gasmarked, hvad angår forsyningssikkerhed. I den henseende foreskrives det for det første i direktivet, at medlemsstaterne skal indføre visse minimumsstandarder for forsyning til uafbrydelige kunder, dvs. kapacitet og forsyning under vanskelige vejrmæssige forhold eller i tilfælde af en omfattende forsyningsafbrydelse. Sådanne regler gælder imidlertid ikke for selskaber med små markedsandele.

[48] KOM(2002) 488 af 11.9.2002.

80. Direktivforslaget understreger også betydningen af langfristede gasleveringskontrakter af hensyn til EU's forsyningssikkerhed i gassektoren. Selv om udkastet til direktiv fastslår, at det nuværende niveau for langfristede gasleveringskontrakter er mere end tilfredsstillende på fællesskabsniveau, indføres der en mekanisme, der giver mulighed for at overvåge disse kontrakter og træffe egnede foranstaltninger, hvis niveauet for langfristede kontrakter ikke længere anses for at være tilfredsstillende. I den henseende er det også vigtigt at understrege, at langfristede gasleveringskontrakter ikke ipso facto er uforenelige med EU's konkurrenceregler, men at Kommissionen vil undersøge, som der opstår en sådan uforenelighed i individuelle sager. Hvis det er nødvendigt med begrænsninger i kontrakter om gasleverancer, vil Kommissionen tage højde herfor.

81. Vedtagelsen af lovgivning om liberalisering af de europæiske energimarkeder skal ledsages af en fuldstændig overholdelse af EU's konkurrenceregler. Disse konkurrencereglers bidrag til liberaliseringsprocessen forventes at blive styrket i de kommende år, når lovgivningstiltag i EU's medlemsstater skaber de egnede retlige rammer for indførelsen af egentlig konkurrence på energimarkederne. I den henseende er det de europæiske og nationale konkurrencemyndigheders rolle at sikre, at statslige foranstaltninger, der forhindrer dannelsen af et fælles energimarked, ikke erstattes af foranstaltninger truffet af markedsoperatørerne.

82. Når man tager højde for den moderniseringsproces, der fører til en decentraliseret anvendelse af EU's konkurrenceregler, vil det være påkrævet med et tæt samarbejde mellem Kommissionen og de nationale myndigheder. For at sikre de rette prioriteter bør dette samarbejde ikke begrænses til de nationale konkurrencemyndigheder, men - i det omfang det er muligt - udvides til også at omfatte de nationale reguleringsmyndigheder, der skal spille en afgørende rolle for den praktiske gennemførelse af liberaliseringspolitikken.

83. Kommissionen mener, at de respektive energimarkeder ofte stadig er domineret af nationale sværvægtere, der kræver en streng anvendelse af kartel- og monopolreglerne, at liberaliseringsprocessen sandsynligvis vil føre til flere fusioner, der kræver en streng anvendelse af fusionsreglerne, og at nogle energiselskaber formodentlig vil prøve at opnå statsstøtte for at bedre deres konkurrencemæssige situation på de liberaliserede energimarkeder, hvilket kræver en streng anvendelse af statsstøttereglerne.

84. På kartelområdet arbejder Kommissionen fortsat målrettet med konkurrencen på forsyningssiden og med netværksproblemerne. Kommissionen mener, at aftaler mellem leverandører kunstigt kan reducere forbrugernes valgmuligheder og deres mulighed for at skifte leverandør. Hvad angår adgang til nettet, mener Kommissionen, at hvis der ikke indføres en effektiv, gennemsigtig og ikke-diskriminerende ordning for tredjemands adgang, vil nye leverandører ikke kunne få fat på kunderne med konkurrerende tilbud.

85. Hvad angår konkurrencen på forsyningsområdet, var det væsentligste resultat i 2002 afslutningen af den såkaldte GFU-sag [49]. Denne sag vedrørte fælles salg af norsk naturgas via et gasforhandlingsudvalg (GFU). Dette udvalg og ikke de enkelte virksomheder besluttede, hvem der kunne købe norsk gas og fastsatte prisen. GFU-systemet havde den virkning, at europæiske kunder ikke kunne vælge mellem de norske gasproducenter, der i alt udgjorde 10 % af den europæiske efterspørgsel, men udelukkende kunne forhandle med GFU. Sagen blev afsluttet af Kommissionen, efter at selskaberne havde forpligtet sig til i fremtiden at markedsføre deres gas hver for sig, og efter at de to største markedsdeltagere, Statoil og Norsk Hydro, havde truffet visse ledsagende foranstaltninger for nye kunder.

[49] Sag COMP/E-4/36.072, IP 02/1084, 17.7.2002.

86. En anden sag vedrørende forbedring af forsyningsstrukturen er den såkaldte Synergen sag [50]. Den vedrørte opførelsen af et kraftværk i Dublin i Irland af Irlands dominerende elselskab ESB og det norske gas- og olieselskab Statoil. For at fjerne de konkurrencemæssige problemer (der bl.a. skyldtes Statoils løfte om at overlade salget af den elektricitet, Synergen producerer, til ESB) forpligtede ESB sig til at sælge elektricitet via et auktionssystem eller ved direkte salg. Disse mængder kan anvendes af nye markedsdeltagere til at opbygge et kundeunderlag, når der opføres et nyt kraftværk.

[50] Sag COMP/E-4/37.732, IP 02/792, 31.5.2002.

87. For at forbedre netadgangen har Kommissionen gennemført en række store undersøgelser, hvoraf de fleste dog endnu ikke er afsluttet. I 2002 undersøgte Kommissionen bl.a. situationen omkring en gasrørledning mellem Det Forenede Kongerige og Belgien [51]. Kommissionen kunne afslutte denne undersøgelse, da det blev klart, at de pågældende selskaber havde truffet eller i den nærmeste fremtid ville træffe visse foranstaltninger, der skal lette tredjemands adgangen til denne vigtige gasrørledning mellem Det Forenede Kongerige og Belgien.

[51] Sag COMP/E-4/38.075, IP 02/401, 13.3.2002.

88. Fusionerne i energisektoren fortsatte i 2002 på nationalt niveau såvel som på EU-niveau. På sidstnævnte niveau viste tendensen imidlertid, at antallet af transaktioner var let faldende i forhold til de foregående år. Der er imidlertid tegn på, at den igangværende liberalisering af gassektoren kan føre til flere fusioner på dette område. De fleste fusioner fandt sted inden for elproduktion og elforsyning og i handelssektoren. Der blev ikke i 2002 gennemført dybdegående undersøgelser af fusioner på elområdet.

89. I gassektoren var en fusion af særlig betydning i 2002. Europa-Kommissionen godkendte på visse betingelser, at det tyske elselskab Energie Baden-Württemberg AG (EnBW) og det italienske gas- og olieselskab ENI S.p.A. sammen overtog Baden Württemberg's regionale engrosselskab Gas Versorgung Süddeutschland (GVS) [52]. Transaktionen ville således som oprindelig anmeldt til Kommissionen have ført til en styrkelse af GVS's førende stilling på markedet for regionalt gasengrossalg ved at sikre en betydelig del af GVS's kunder, der på nuværende tidspunkt kontrolleres af EnBW. For at løse disse konkurrencemæssige problemer, forpligtede parterne sig til at give alle lokale gasdistriburører, der indgik langfristede leveringskontrakter med GVS eller med andre datterselskaber kontrolleret af EnBW, mulighed for førtidig opsigelse.

[52] Sag COMP/M.2822, IP 02/1905, 17.12.2002.

90. 2002 var også et meget vigtigt år for statsstøttekontrol i energisektoren. Undersøgelserne var navnlig koncentreret om strandede omkostninger [53]. I den forbindelse offentliggjorde Kommissionen en første oversigt over offentlig støtte til forskellige energikilder [54]. Oversigten identificerer og opregner de forskellige nationale og europæiske foranstaltninger på energiområdet, hvis de relevante oplysninger foreligger. Oversigten er mere vidtgående end den strengt retslige opfattelse af begrebet statsstøtte og skal være et værktøj til overvågning af den fremtidige virkning af støtte på de forskellige markeder.

[53] Se i den henseende afsnittet om statsstøtte, punkt 386 ff.

[54] http://europa.eu.int/comm/dgs/ energy_transport/home/aids/energy_en.htm.

2. Posttjenester

2.1. Nyt postdirektiv

91. Den 10. juni vedtog Rådet og Europa-Parlamentet det nye postdirektiv 2002/39/EF [55]. Efter et forslag fra Kommissionen nåede Rådet den 15. oktober 2001 frem til en fælles holdning til en tekst om ændring af det eksisterende postdirektiv. Rådets væsentligste ændringer på det tidspunkt var følgende:

[55] Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/39/EF af 10. juni 2002 om ændring af direktiv 97/67/EF for så vidt angår yderligere åbning af Fællesskabets marked for posttjenester.

- en yderligere markedsåbning med en gradvis indskrænkning af eneretsområdet pr. 1. januar 2003 og pr. 1. januar 2006 [56]

[56] Fra 2003 vil det ikke-monopoliserede område omfatte breve på over 100 g. Denne vægtgrænse gælder ikke, hvis prisen er den samme som eller mere end tre gange den offentlige takst for en brevforsendelse på første vægtsats i den hurtigste standardkategori. I 2006 vil det ikke-monopoliserede område omfatte breve på over 50 g. Denne vægtgrænse gælder ikke, hvis prisen er den samme som eller mere end tre gange den offentlige takst for en brevforsendelse på første vægtsats i den hurtigste standardkategori.

- mulighed for at gennemføre det indre marked for posttjenester i 2009 [57] gennem et forslag fra Kommissionen, der skal godkendes af Europa-Parlamentet og Rådet

[57] I 2006 vil Kommissionen færdiggøre en undersøgelse, der for hver medlemsstat vurderer virkningen af postbefordringspligten for gennemførelsen af det indre marked for posttjenester i 2009. På basis af denne undersøgelse skal Kommissionen fremsende en rapport til Europa-Parlamentet og Rådet ledsaget af et forslag, der om nødvendigt bekræfter datoen 2009 for fuld gennemførelse af det indre marked for posttjenester, eller som fastsætter andre skridt på baggrund af undersøgelsens konklusioner.

- liberalisering af udgående grænseoverskridende post bortset fra de medlemsstater, hvor den skal være en del af eneretstjenesterne for at sikre, at befordringspligten opfyldes

- forbud mod krydssubsidiering af befordringspligtige virksomheder uden for eneretsområdet med indtægter fra tjenester i eneretsområdet, medmindre det er strengt nødvendigt for at opfylde særlige krav til befordringspligten i det konkurrencemæssige område

- anvendelsen af principperne om gennemsigtighed og ikke-diskrimination, når befordringspligtige virksomheder anvender særlige takster.

92. Teksten blev derefter revideret og godkendt af Europa-Parlamentet med yderligere tre ændringer, der imidlertid ikke påvirker de nye ovennævnte forhold.

3. Telekommunikation

3.1. Nyt regelsæt for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester

93. Den 14. februar vedtog Rådet et nyt regelsæt for den hidtidige regulering af elektroniske kommunikationsnet og -tjenester, der trådte i kraft den 24. april. Denne nye lovgivningspakke, der består af i alt fem direktiver [58], er et omfattende gennemsyn af de retslige rammer for telekommunikation med det formål at bringe mere konkurrence ind i denne sektor, der har afgørende betydning for den europæiske økonomi. Fire af direktiverne (rammedirektiv 2002/21/EF, adgangsdirektivet 2002/19/EF, tilladelsesdirektivet 2002/20/EF og forsyningspligtdirektivet 2002/22/EF) skal gennemføres i national lovgivning inden den 25. juli 2003 og anvendes fra denne dato, mens direktivet om databeskyttelse inden for elektronisk kommunikation 2002/58/EF skal gennemføres inden den 31. oktober 2003.

[58] EFT L 108 af 24.4.2002 og EFT L 201 af 31.7.2002. s. 37.

94. Den nye lovgivningspakke skal være teknologineutral og behandle alle transmissionsnet på samme måde. Den sikrer, at markedet kun reguleres, når det er nødvendigt, og på konsekvent vis i hele EU, bl.a. ved at give Kommissionen beføjelser til at kræve, at de nationale tilsynsmyndigheder tilbagetrækker udkast til beslutninger på nøgleområder, der er knyttet til det indre markeds virkemåde.

95. Et af de vigtigste træk ved de nye rammer er den nye definition af begrebet "stærk markedsposition", der nu er baseret på definitionen af dominans i EF-traktatens artikel 82 (se artikel 14 i rammedirektivet). Som følge af den ændrede definition kan ex ante forpligtelser generelt kun pålægges virksomheder, der alene eller sammen har en dominerende stilling efter artikel 82. Ifølge de tidligere rammer var en virksomhed omfattet af ex ante forpligtelsen, hvis den havde en markedsandel på 25 %. Den nye definition af "stærk markedsposition" vil derfor betyde en fjernelse af den lovgivningsmæssige hindring og samtidig sikre konsistens mellem ex ante reglerne og ex post anvendelsen af konkurrencereglerne vedrørende dominerende virksomheder.

96. Et andet vigtigt aspekt af de nye rammer er, at de nationale tilsynsmyndigheder forpligtes til at gennemføre en egentlig markedsanalyse, før de indfører nogen form for regulerende forpligtelser for virksomheder med "stærk markedsposition". De nationale tilsynsmyndigheder skal definere det relevante produktmarked og geografiske marked for at vurdere, om en virksomhed har en "stærk markedsposition". Kommissionen [59] har i den henseende vedtaget retningslinjer for markedsanalyse og vurdering af "stærk markedsposition" [60], der fastsætter metoden og de konkurrenceretslige principper, som de nationale tilsynsmyndigheder skal overholde, når de gennemfører deres markedsanalyse. I praksis forventes det, at de nationale tilsynsmyndigheder koncentrerer markedsanalysen om de markeder, der retfærdiggør ex ante regulering på grundlag af visse kriterier. Disse markeder opregnes i en henstilling, som Kommissionen vedtog den 11. februar 2003 [61] ifølge artikel 15 i rammedirektivet. Hvis en national tilsynsmyndighed beslutter at regulere et marked, der ikke er opført i henstillingen, skal den søge forudgående godkendelse hos Kommissionen og følge procedurerne i artikel 7 i rammedirektivet.

[59] I overensstemmelse med artikel 15 i rammedirektivet.

[60] EFT C 165 af 11.7.2002.

[61] C (2003) 497.

97. Endelig foreskriver de nye rammer, at de nationale tilsynsmyndigheder forventes at samarbejde med de nationale konkurrencemyndigheder, når de udfører deres markedsanalyse. På den måde styrkes de nationale konkurrencemyndigheders rolle, da de skal sikre, at markedsdefinitioner eller emner i relation til dominans behandles ensartet fra henholdsvis et ex ante og et ex post synspunkt. I forbindelse med dette samarbejde kan de nationale tilsynsmyndigheder og de nationale konkurrencemyndigheder udveksle fortrolige oplysninger, hvis den modtagende myndighed sikrer samme grad af fortrolighed som den afgivende myndighed (artikel 3, stk. 5, i rammedirektivet).

98. I meddelelsen om "Revurdering af kommunikationslovgivningen 1999" [62] foreslog Kommissionen sideløbende med vedtagelsen af en ny retlig ramme for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester at kodificere og forenkle direktiv 90/388 om liberalisering af markedet for teletjenester [63].

[62] KOM (1999) 539.

[63] Som efterfølgende ændret af direktiv 94/46, 95/51, 96/2, 96/19 og 1999/64.

99. Efter et første udkast til direktiv vedtaget den 12. juli 2000, der blev sendt i offentlig høring [64], foretog Kommissionen visse ændringer for at sikre sammenhæng og etablere en forbindelse til de direktiver, der udgør den nye retlige ramme. Det nye direktiv 2002/77/EØF, der blev vedtaget den 16. september [65], forfølger de samme grundlæggende mål som direktiv 90/388/EØF, nemlig a) afskaffelse af eksisterende eksklusive og særlige rettigheder og forbud mod at indrømme nye eksklusive eller særlige rettigheder i sektoren for elektronisk kommunikation generelt, og b) anerkendelse af virksomhedernes ret til at udøve deres grundlæggende etableringsret og udbyde tjenester under normale konkurrencevilkår.

[64] EFT C 96 af 27.3.2001, s. 2.

[65] EFT L 249 af 17.9.2002, s. 21.

100. Således er kun de bestemmelser, der er nødvendige for at nå målene i de oprindelige direktiver baseret på artikel 86, bevaret. Flere bestemmelser, der var forældede, er fjernet, ligesom bestemmelserne i det tidligere "konkurrence"-direktiv, der går igen i den nye retslige ramme, og som vedrører harmonisering af betingelserne for adgang til net og tjenester.

3.2. Afslutning af sektorundersøgelsen af lejede kredsløb

101. Kommissionen besluttede i november at afslutte sektorundersøgelsen af lejede kredsløb, der blev påbegyndt i 1999, da problemerne vedrørende høje priser og eventuel forskelsbehandling nu har fundet en passende løsning både på nationalt niveau gennem en sektorspecifik regulering foretaget af de nationale tilsynsmyndigheder og gennem Europa-Kommissionens ex-officio procedurer i forhold til specifikke EU-medlemsstater [66].

[66] IP/02/1852 of 11.12.2002.

102. Konklusionerne fra undersøgelsens første fase bekræftede de høje priser og en forskellig prispolitik i EU, der ikke skyldtes omkostningsforskelle [67]. I november 2000 åbnede Generaldirektoratet for Konkurrence fem ex officio undersøgelser af eventuelt for høje priser og/eller diskriminerende adfærd, hvad angår udbuddet af lejede kredsløb i Belgien, Italien, Grækenland, Portugal og Spanien. To år senere konstaterede Kommissionen et betydeligt fald i priser for lejede kredsløb i hele EU. Siden iværksættelsen af sektorundersøgelsen i juli 1999 var priserne for 2Mbps internationale kredsløb eksempelvis faldet med gennemsnitlig 30 %-40 % [68]. Et andet væsentligt resultat er en proaktiv holdning hos de nationale tilsynsmyndigheder, både hvad angår prissætning og udbud af lejede kredsløb.

[67] For flere oplysninger om resultaterne af sektorundersøgelsen henvises til arbejdsdokument fra september 2000 på adressen: http://europa.eu.int/comm/competition/ antitrust/others/sector_inquiries/leased_lines/.

[68] For flere oplysninger om resultaterne af sektorundersøgelsen og de enkelte ex officio sager henvises til begrundelsen fra november 2002 på adressen: http://europa.eu.int/comm/competition/ antitrust/others/sector_inquiries/leased_lines/.

103. Kommissionen besluttede derfor at afslutte sine ex officio undersøgelser for Belgiens og Italiens vedkommende på grund af den mærkbare forbedring af konkurrencesituationen i disse medlemsstater. På grund af et yderligere fald i priserne på internationale lejede kredsløb mellem nabostater eller stater tæt ved EU medlemsstater eller en yderligere tilpasning af niveauet, vil den spanske sag ligeledes kunne afsluttes. Generaldirektoratet for Konkurrence vil fortsat nøje følge situationen i Portugal og Grækenland.

4. Transport

4.1. Lufttransport

4.1.1. Forlængelse af gruppefritagelsesforordning 1617/93

104. Den 25. juni vedtog Kommissionen forordning (EF) nr. 1105/2002 [69] om forlængelse af gruppefritagelsen for passagertakstkonferencer med henblik på interlining i forordning EF nr. 1617/93 indtil den 30. juni 2005. Forlængelsen er betinget af, at de luftfartsselskaber, der deltager i konferencerne, indsamler konkrete data om den relative betydning af konsultationerne om interlining. Der er tale om interlining, når en passager rejser med mere end et flyselskab på samme billet.

[69] EFT C L 167 af 26.06.2002, s. 6.

105. Gruppefritagelsen gælder kun én organisation, nemlig International Air Transport Association (IATA). De fleste luftfartsselskaber fra lande i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (inklusive nationale luftfartsselskaber) er medlem af IATA og deltager to gange om året i konferencer, hvor de fastsætter takster for interlining. Efter at have vurderet de argumenter, der er fremført i relation til et høringspapir, som Generaldirektoratet for Konkurrence udsendte i 2001, konkluderede Kommissionen, at gruppefritagelsen burde forlænges med yderligere tre år. Takstkonferencerne giver en fordel i form af en fuldt fleksibel interlining, og denne fordel vil formodentlig ikke på nuværende tidspunkt blive fuldstændig erstattet af mindre restriktive foranstaltninger. Selv om et forbud mod takstkonferencer ikke ville betyde et fuldstændigt stop for interlining, ville det indskrænke billettilbuddene for et betydeligt antal forbrugere, og i hvert fald på kort sigt gøre det sværere for mindre luftfartsselskaber at være konkurrencedygtige.

106. Efterhånden som der udvikles luftfartsalliancer, er spørgsmålet, om det stadig er rimeligt med takstkonferencer, navnlig på stærkt trafikerede ruter. For at give Kommissionen mulighed for at undersøge behovet for en gruppefritagelse i fremtiden, har Kommissionen pålagt de luftfartsselskaber, der deltager i konferencerne, en pligt til at indsamle data, som kan give konkrete oplysninger om, i hvilket omfang billetter udstedt i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde udstedes til IATA-takster, og om deres relative betydning for den aktuelle interlining.

107. Den nye forordning udvider også den eksisterende gruppefritagelse for slottildeling og samordning af fartplaner indtil den 30. juni 2005. Denne gruppefritagelse er tæt knyttet til Rådets forordning (EØF) nr. 95/93 af 18. januar 1993 om fælles regler for tildeling af ankomst- og afgangstidspunkter i Fællesskabets lufthavne. Sammen vil gruppefritagelsen og Rådets forordning fastsætte de nærmere betingelser for luftfartsselskabers deltagelse i konferencer om samordning af fartplaner, hvor tildelingen af slots i overbelastede lufthavne finder sted. Kommissionen har stillet forslag om forskellige ændringer af Rådets forordning (EØF) nr. 95/93, og den er desuden i færd med at undersøge muligheden for yderligere ændringer af ikke blot teknisk karakter. Forlængelsen af gruppefritagelsen for samordning af fartplaner med endnu et år vil også resultere i en synkronisering af de to resterende fritagelser i forordning (EØF) nr. 1617/93 og gøre det muligt for Kommissionen at tage denne forordning op til ny behandling i sin helhed inden den 30. juni 2005.

4.1.2. Konkurrencepolitik inden for international luftfart

108. For at bevare og fremme konkurrencen inden for international luftfart, er det en vigtig forudsætning, at Kommissionen har effektive håndhævelsesmuligheder. Kommissionen har allerede fremsat flere forslag, senest i 1997, til Rådet om udvidelse af anvendelsesområdet for forordning nr. (EØF) nr. 3975/87 og nr. (EØF) nr. 3976/87 til at omfatte transport mellem Fællesskabet og tredjelande. Rådet har endnu ikke taget stilling til disse forslag [70]. EF-Domstolens afgørelse i "open skies"-sagerne, der bekræftede behovet for en samordnet international politik for luftfart, indeholder også et krav om en revision og en fornyet fremsættelse af disse forslag [71]. Kun ved at overskride Kommissionens nuværende undersøgelses- og håndhævelsesbegrænsninger kan der sikres en fuldt ud effektiv konkurrencepolitik inden for international luftfart. Kommissionen er i øjeblikket ved at udarbejde et nyt forslag, som den forventer at fremsende til Rådet i løbet af 2003.

[70] KOM (97) 218 endelig.

[71] Sag C-466/98, C-467/98, C-468/98, C-469/98, C-471/98, C-472/98, C-475/98 og C-476/98 mod Det Forenede Kongerige, Danmark, Sverige, Finland, Belgien, Luxembourg, Østrig og Tyskland.

4.1.3. Transatlantiske alliancer

109. Den 21. februar bekræftede British Airways og American Airlines, at deres allianceaftaler, der var blevet undersøgt af Kommissionen i tæt samarbejde med Det Forenede Kongeriges konkurrencemyndigheder (Office of Fair Trading), var afsluttet. Kommissionen besluttede derfor at afslutte den procedure, den havde indledt i denne sag.

110. Kommissionen besluttede den 28. oktober [72] at afslutte den procedure, den havde indledt i 1996 for at undersøge alliancen mellem KLM og den amerikanske partner NorthWest og alliancen mellem Lufthansa, SAS og det amerikanske luftfartsselskab United Airlines. Sagen LH/SAS/UA kunne Kommissionen afslutte på grund af en række forpligtelser indgået af parterne for at løse de konkurrencemæssige problemer på en række ruter fra Frankfurt lufthavn til De Forenede Stater, samt takket være en erklæring fra den tyske regering, der fjernede potentielle hindringer for nye markedsdeltagere på disse ruter. I sagen KLM/NorthWest blev det ikke skønnet nødvendigt med forpligtelser.

[72] EFT C 264 af 30.10.2002.

111. I november afsluttede Kommissionen også undersøgelsen af partnerskabet mellem bmi British Midland/United Airlines. I denne sag havde Kommissionen ikke indledt den formelle undersøgelsesprocedure men havde samarbejdet aktivt med de britiske konkurrencemyndigheder (Office of Fair Trading, OFT) [73]. Konkurrencemyndighederne vedtog en formel beslutning den 1. november, der indrømmede alliancen en individuel fritagelse efter traktatens artikel 81, stk. 3. Begge myndigheder er nået frem til den konklusion, at allianceaftalen mellem bmi og United Airlines opfylder de nødvendige krav for at få en sådan fritagelse.

[73] Af proceduremæssige grunde tog OFT føringen og anvendte sine beføjelser efter EU's forordninger om anvendelsen af konkurrencereglerne 2001. Der mindes om, at Rådets forordning 3975/87, der fastlægger detaljerede regler for anvendelsen af artikel 81 og 82, kun vedrører lufttransport mellem lufthavne i EU. Ifølge forordningerne har OFT imidlertid beføjelser til at træffe beslutning om anvendelsen af artikel 81 og 82, (bl.a.) hvad angår lufttransport mellem medlemsstater og tredjelande. I mangel af sådanne beføjelser ville Kommissionen skulle undersøge alliancen ifølge dens beføjelser efter artikel 85, ifølge hvilke den kun ville have kunnet foreslå foranstaltninger med henblik på at bringe overtrædelserne til ophør.

112. Kommissionen fortsætter undersøgelsen af Skyteam Alliance mellem Air France, Alitalia, Delta, CSA, Korean Air og AerMexico, der blev officielt indledt i juli 2000. I den henseende blev der i marts 2002 i Den Europæiske Unions Tidende offentliggjort en opfordring til at fremsætte bemærkninger [74]. Kommissionen er i øjeblikket ved at undersøge de indkomne kommentarer og andre oplysninger, der er modtaget i mellemtiden.

[74] EFT C 76 af 27.03.02, s. 12.

4.1.4. Europæiske alliancer og fusioner

113. Den 1. juli udtrykte Kommissionen i et brev til Air France og Alitalia alvorlig tvivl om deres samarbejde på visse ruter mellem Frankrig og Italien. Kommissionen mener ikke, at deres samarbejde kan godkendes i den nuværende form, da det ville fjerne konkurrencen på en lang række ruter mellem Italien og Frankrig. Fremsendelse af et brev, hvori der gives udtryk for alvorlig tvivl, er det første formelle skridt i Kommissionens undersøgelse. Det kan føre til en forbudsbeslutning, medmindre selskaberne kan fjerne Kommissionens tvivl.

114. Den 5. juli godkendte Kommissionen partnerskabet mellem Lufthansa og Austrian Airlines med forbehold af betydelige tilsagn fra parterne [75]. Betingelserne i beslutningen tager sigte på at nedbringe hindringer og fremme intermodal konkurrence. På grund af alliancens alvorlige følger for konkurrencen pålagde Kommissionen parterne en række afhjælpende foranstaltninger sammenlignet med andre beslutninger, bl.a. en prisnedsættelse og en forpligtelse til at indgå i særlige pro rata-aftaler og intermodale aftaler.

[75] EFT L 242 af 10.9.2002, s. 25.

115. I 2002 indledte Kommissionen også undersøgelser af allianceaftaler mellem British Airways, Iberia og GB Airways samt mellem British Airways og SN Brussels Airlines. I sidstnævnte tilfælde blev der offentliggjort en meddelelse om samarbejdsaftalerne i Den Europæiske Unions Tidende [76].

[76] EFT C 306 af 10.12.2002, s. 4.

116. Kommissionen undersøgte ligeledes SAS/Spanair-fusionen og besluttede i marts 2002 [77] at godkende fusionen. Endvidere modsatte Kommissionen sig ikke en global fragtdistributionskanal oprettet af Lufthansa, British Airways og Air France.

[77] EFT C 93 af 18.4.2002, s. 7.

4.2. Søtransport

4.2.1. Udviklingen i retspraksis

117. Den 28. februar afsagde Førsteinstansretten tre domme af stor betydning for EU's konkurrencepolitik på søtransportområdet [78].

[78] Følgende sager: T-18/97, Atlantic Container Line m.fl. mod Kommissionen (TACA), Sml. 2002, s. II-1125; T-395/94, Atlantic Container Line mod Kommissionen (TAA), Sml. 2002, s. II-875; og T-86/95, Compagnie générale maritime m.fl. mod Kommissionen (FEFC), Sml. 2002, s. II-1011.

118. Alle tre sager vedrører anvendelsen af Rådets forordning nr. 4056/86, som er den væsentligste forordning på dette område. Den indeholder en gruppefritagelse for forskellige aktiviteter udført af linjekonferencer. Ifølge artikel 3 i forordning 4056/86 kan en linjekonference således ikke blot fastsætte fælles fragtrater men også bl.a. regulere den transportkapacitet, der tilbydes af det enkelte medlem af konferencen [79].

[79] Kommissionen har fortolket denne bestemmelse på en måde, der betyder, at en sådan regulering kun er tilladt på visse særlige betingelser (se endvidere nedenfor).

119. I TAA-sagen fastslog Førsteinstansretten, at TAA ikke er en linjekonference, da den ikke opfylder det grundlæggende kriterium om fælles eller ensartede fragtrater. Da TAA ikke er en konference, kan den klart nok heller ikke være omfattet af gruppefritagelsen for linjekonferencer. Aktiviteterne under TAA - der både omfatter prisfastsættelse for søtransport og landtransport og kollektiv begrænsning af skibskapacitet - kan heller ikke indrømmes en individuel fritagelse, da de på forskellig vis ikke opfylder betingelserne i artikel 81, stk. 3, om forbedring af produktionen, nødvendighed og ikke-fjernelse af konkurrencen.

120. FEFC-sagen vedrørte skillelinjen mellem Rådets forordning 1017/68 (landtransport) og forordning 4056/86 (søtransport). FEFC-parterne fremførte, at når landtransport var en del af en intermodal transporttransaktion (land og sø), var den gældende forordning for