DA Den Europæiske Unions Tidende L 230/119

Kun de originale FN/ECE-tekster har retlig virkning i henhold til folkeretten. Dette regulativs nuværende status og ikrafttrædelsesdato bør kontrolleres i den seneste version af FN/ECE's statusdokument TRANS/WP.29/343/, der findes på adressen:

http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html

Regulativ nr. 43 fra De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europa (FN/ECE) — Ensartede forskrifter for godkendelse af sikkerhedsrudematerialer og deres montering på køretøjer

omfattende al gældende tekst frem til:

Supplement 12 til den oprindelige udgave af regulativet — Ikrafttrædelsesdato: 24. oktober 2009

INDHOLD

REGULATIV

1. Anvendelsesområde

2. Definitioner

3. Ansøgning om godkendelse

4. Mærkning

5. Godkendelse

6. Generelle forskrifter

7. Særlige forskrifter

8. Prøvning

9. Ændring eller udvidelse af godkendelse af en type sikkerhedsrudemateriale

10. Produktionens overensstemmelse

11. Sanktioner i tilfælde af produktionens manglende overensstemmelse

12. Overgangsbestemmelser

13. Endeligt ophør af produktionen

14. Navne og adresser på de tekniske tjenester, der er ansvarlige for udførelse godkendelsesprøvninger, og på de administrative myndigheder

BILAG

Bilag 1 — Meddelelse vedrørende godkendelse (eller udvidelse, nægtelse eller inddragelse af godkendelse eller endeligt ophør af produktionen af en type sikkerhedsrudemateriale i henhold til regulativ nr. 43.

Bilag 1A — Meddelelse vedrørende godkendelse (eller udvidelse, nægtelse eller inddragelse af godkendelse eller endeligt ophør af produktionen af en køretøjstype hvad angår sikkerhedsruder

Bilag 2 — Udformning af godkendelsesmærker til komponenter

Bilag 2A — Udformning af godkendelsesmærker til køretøjer

Bilag 3 — Generelle prøvningsforskrifter

Bilag 4 — Forruder af hærdet glas

Bilag 5 — Ruder af glas med ensartet hærdning

Bilag 6 — Forruder af almindeligt lamineret glas

Bilag 7 — Ruder af lamineret glas, bortset fra forruder

Bilag 8 — Forruder af behandlet lamineret glas

Bilag 9 — Sikkerhedsrude med en overflade af plastmateriale (på indersiden)

Bilag 10 — Forruder af plexiglas

Bilag 11 — Ruder af plexiglas, bortset fra forruder

Bilag 12 — Dobbeltruder

Bilag 13 — Gruppeinddeling af forruder med henblik på godkendelsesprøvning

Bilag 14 — Stive plastruder bortset fra forruder

Bilag 15 — Fleksible plastruder bortset fra forruder

Bilag 16 — Dobbeltruder af stift plast

Bilag 17 — Måling af segmenthøjderne og anslagspunkternes placering

Bilag 18 — Metode til bestemmelse af prøvningszonerne på forruder på køretøjer i klasse M1 i forhold til »v«-punkterne

Bilag 19 — Metode til bestemmelse af »H-punkt« og faktisk torsovinkel for siddepladser i motorkøretøjer

Bilag 20 — Kontrol af produktionens overensstemmelse

Bilag 21 — Bestemmelser vedrørende montering af sikkerhedsruder på køretøjer

1. ANVENDELSESOMRÅDE

Dette regulativ finder anvendelse på:-o

a) sikkerhedsrudematerialer beregnet til montering som forruder eller andre ruder eller som opdelingsanordning på køretøjer i klasse L, M, N, O, og T (1)

b) køretøjer i klasse M, N og O for så vidt angår montering af sådanne materialer:

i begge tilfælde med undtagelse af glas til lyskilder og lyssignalanordninger samt instrumentpaneler, særligt skudsikre ruder og dobbeltruder.

2. DEFINITIONER

I dette regulativ forstås ved:

2.1. »Rude af hærdet glas«: en rude bestående af et enkelt glaslag, som har gennemgået en særlig behandling med henblik på at øge dets mekaniske modstandsdygtighed og påvirke brudmønstret i tilfælde af brud.

2.2. »Rude af lamineret glas«: en rude bestående af mindst to glaslag, som holdes sammen af et eller flere mellemlæg af plastmateriale; dette kan være: 2.2.1. »almindelig«: såfremt ingen af de glaslag, hvoraf det består, er behandlet eller 2.2.2. »behandlet«: såfremt mindst et af de glaslag, hvoraf det består, har gennemgået en særlig behandling med henblik på at øge dets mekaniske modstandsdygtighed og påvirke brudmønstret i tilfælde af brud.

2.3. »Sikkerhedsrude beklædt med plastmateriale«: en rude som defineret i punkt 2.1 eller 2.2 beklædt på indersiden med et lag plastmateriale.

2.4. »Plexiglasrude«: en rude af lamineret glas med et glaslag og et eller flere plastlag oven på hinanden, hvoraf mindst et fungerer som mellemlæg. Plastlaget/ene skal være anbragt på indersiden, når ruden er monteret på køretøjet.

2.5. »Plastrude«: en rude af et materiale, der som en væsentlig bestanddel indeholder et eller flere organiske polymere stoffer med en høj molekylvægt, er fast i den færdige tilstand, og som på et stadium i fremstillingen eller forarbejdningen til færdigvare kan formes flydende. 2.5.1. »Stiv plastrude«: en rude af et plastrudemateriale, som i lodret retning ikke bøjer mere end 50 mm ved fleksibilitetsprøvning (bilag 3, punkt 12). 2.5.2. »Fleksibel plastrude«: et rudemateriale af plast, som i vandret retning bøjer mere end 50 mm ved fleksibilitetsprøvning (bilag 3, punkt 12).

2.6. »Dobbeltvindue«: en enhed bestående af to ruder monteret særskilt i samme åbning på køretøjet.

2.7. »Enhed med dobbeltglas«: en enhed bestående af to ruder samlet permanent i forbindelse med fremstillingen og adskilt af et ensartet mellemrum. 2.7.1. »Symmetrisk dobbeltrude«: en enhed med dobbeltglas, i hvilken de to ruder er af samme type (hærdet glas, lamineret glas, stift plast) og har samme primære og/eller sekundære kendetegn. 2.7.2. »Asymmetrisk dobbeltrude«: en enhed med dobbeltglas, i hvilken de to ruder er af forskellig type (hærdet glas, lamineret glas, stift plast) og har forskellige primære og/eller sekundære kendetegn.

2.8. »Primært kendetegn«: et kendetegn, der i væsentlig grad ændrer sikkerhedsrudematerialets optiske og/eller mekaniske egenskaber på en måde, som har betydning for den funktion, som denne rude skal opfylde på køretøjet. Udtrykket omfatter også fabriks- eller varemærker, jf. indehaveren af godkendelsens angivelser.

2.9. »Sekundært kendetegn«: et kendetegn, der kan ændre sikkerhedsrudematerialets optiske og/eller mekaniske egenskaber på en måde, som har betydning for den funktion, som denne rude skal opfylde på køretøjet. Betydningen af ændringen vurderes under hensyntagen til vanskelighedsindekset.

2.10. Udtrykket »vanskelighedsindeks« dækker en klassifikation i to grader gældende for ændringer observeret i praksis for hvert sekundært kendetegn. Overgangen fra indeks 1 til indeks 2 angiver et behov for at foretage yderligere forsøg.

2.11. »En forrudes udfoldede flade«: fladen for den mindste rektangel af glas, af hvilken en forrude kan fremstilles.

2.12. »Forrudes hældningsvinkel«: den vinkel, der dannes af den lodrette og den lige linje, der forbinder rudens over- og underkant, idet begge disse linjer indeholdes i et vertikalt plan indeholdende køretøjets længdeakse. 2.12.1. Måling af hældningsvinkelen udføres på en køretøj på jævnt underlag, og hvis der er tale om et køretøj til passagertransport, skal dette være i køreklar stand, fyldt op med brændstof, kølervæske og smøremiddel og forsynet med værktøj og reservehjul (hvis de leveres som standardudstyr af producenten); der tages højde for førerens og, hvis der er tale om et køretøjs til passagertransport, en forsædepassagers masse, idet fører og passager hver sættes til 75 ± 1 kg. 2.12.2. Køretøjer, som er udstyret med hydropneumatisk, hydraulisk eller pneumatisk ophængning eller en anordning til automatisk regulering af frihøjden i forhold til belastningen, prøves under normale kørselsforhold som foreskrevet af fabrikanten.

2.13. »Gruppe af forruder«: en gruppe bestående af forruder af forskellige former og dimensioner, som undersøges med hensyn til deres mekaniske egenskaber, brudmønster og opførsel under prøvning af modstandsdygtigheden over for påvirkninger fra omgivelserne. 2.13.1. »Plan forrude«: en forrude uden normal krumning, der giver sig udtryk i en segmenthøjde på over 10 mm pr. løbende meter 2.13.2. »Buet forrude«: en forrude med en normal krumning, der giver sig udtryk i en segmenthøjde på over 10 mm pr. løbende meter.

2.14. »Segmenthøjde »h««: den maksimale afstand mellem rudens indre flade og et plan gående gennem rudens kanter. Denne afstand måles omtrent vinkelret på ruden (se bilag 17, figur 1).

2.15. »Type sikkerhedsrudemateriale«: ruder, jf. definitionen i punkt 2.1-2.7, som ikke udviser væsentlige forskelle, navnlig med hensyn til de i bilag 4-12 og 14-16 definerede primære og sekundære kendetegn. 2.15.1. Selv om en ændring af de primære kendetegn medfører, at der er tale om en ny produkttype, anerkender man, at i visse tilfælde medfører en ændring af formen og dimensionerne ikke nødvendigvis en forpligtelse til at gennemføre en fuldstændig prøvningsrække. For visse af de prøvninger, der er foreskrevet i de enkelte bilag, kan ruderne opdeles i grupper, såfremt det er indlysende, at de har lignende primære kendetegn. 2.15.2. Typer af ruder, der kun adskiller sig med hensyn til de sekundære kendetegn, kan betragtes som hørende til samme type; der kan imidlertid foretages visse prøvninger på prøveemner af disse ruder, såfremt disse udtrykkeligt er fastsat i prøvningsforskrifterne.

2.16. »Krumning »r««: den omtrentlige værdi af den mindste radius for forrudens bue målt i det mest buede område.

2.17. »HIC-indeks« (Head Injury Criteria — indeks for hovedlæsioner): et indeks for omfanget af kranium- og hjernelæsioner ved hovedets direkte sammenstød vinkelret mod ruden som følge af decelerationskraft.

2.18. »Sikkerhedsrudemateriale af betydning for førerens sigtbarhed«: 2.18.1. »Sikkerhedsrudemateriale af betydning for førerens synsfelt fremad«: alle ruder, der befinder sig foran et plan, som går gennem førerens R-punkt vinkelret på køretøjets midterplan i længderetningen, hvorigennem føreren kan se vejen under kørsel eller manøvrering af køretøjet. 2.18.2. »Sikkerhedsrudemateriale af betydning for førerens synsfelt bagud«: alle ruder, der befinder sig bagved et plan, som går gennem førerens R-punkt vinkelret på køretøjets midterplan i længderetningen, hvorigennem føreren kan se vejen under kørsel eller manøvrering af køretøjet.

2.19. »Uigennemsigtig solskærm«: et område på ruden, der forhindrer lysgennemgang.

2.20. »Solfilterfilm«: et område på ruden med formindsket regelmæssig lysgennemgang.

2.21. »Gennemsigtigt område«: hele rudeområdet med undtagelse af eventuelle områder med uigennemsigtig solskærm og solfilterfilm.

2.22. »Dagslysindfald«: hele rudeområdet med undtagelse af eventuelle områder med uigennemsigtig solskærm, men inklusive eventuel solfilterfilm.

2.23. »Mellemlæg«: alle materialer, der anvendes til at holde de enkelte lag af lamineret glas sammen.

2.24. »Køretøjstype«: for så vidt angår montering af sikkerhedsruder: køretøjer, der hører til samme klasse, som i det mindste på følgende væsentlige punkter ikke udviser forskelle: fabrikanten den af producenten angivne køretøjstype væsentlige konstruktionsaspekter.

2.25. »Ryglænsvinkel«: den konstruktionsbestemte torsovinkel, jf. definitionen i bilag 19 i dette regulativ.

3. ANSØGNING OM GODKENDELSE

3.1. Godkendelse af en rudetype

Ansøgning om godkendelse af en rudetype indgives af fabrikanten eller denne behørigt bemyndigede repræsentant i det land, som ansøgningen vedrører.

3.2. For hver rudetype ledsages ansøgningen af nedennævnte dokumenter i tre eksemplarer og følgende oplysninger:

3.2.1. En teknisk beskrivelse med angivelse af alle primære og sekundære kendetegn, og 3.2.1.1. for andre ruder end forruder, diagrammer i et format, der ikke må være større end format A4 eller er foldet til dette format, der angiver: den største flade den mindste vinkel mellem to af rudens hosliggende sider den største segmenthøjde (hvis relevant). 3.2.1.2. for forruder: 3.2.1.2.1. en fortegnelse over modeller af forruder, for hvilke der ansøges om godkendelse, med angivelse af køretøjsfabrikantens navn samt køretøjstype og -klasse. 3.2.1.2.2. tegninger i målestok 1:1 for klasse M1 og i målestok 1:1 eller 1:10 for alle andre køretøjsklasser samt diagrammer af forruden og dens placering på køretøjet, der tilstrækkelig detaljeret viser: 3.2.1.2.2.1. forrudens placering i forhold til førersædets R-punkt (hvis relevant) 3.2.1.2.2.2. forrudens hældningsvinkel 3.2.1.2.2.3. ryglænets hældningsvinkel 3.2.1.2.2.4. beliggenhed og størrelse af det område, hvori kontrollen af de optiske egenskaber foregår, og eventuelt flader af forskellig hærdning 3.2.1.2.2.5. forrudens udfoldede flade 3.2.1.2.2.6. forrudens største segmenthøjde 3.2.1.2.2.7. forrudens mindste krumning (udelukkende til brug for gruppering af forruder). 3.2.1.3. For dobbeltruder, diagrammer i et format, der ikke må være større end format A4 eller er foldet til dette format, og som ud over de i punkt 3.2.1.1 anførte oplysninger angiver: typen af hver af ruderne fastgørelsestypen den nominelle bredde af mellemrummet mellem de to ruder.

3.3. Ansøgeren om godkendelse skal desuden indgive et tilstrækkeligt antal prøveemner og prøveeksemplarer af færdige ruder af de relevante modeller, evt. efter aftale med den tekniske tjeneste, der er ansvarlig for udførelse af prøvningerne.

3.4. Godkendelse af en køretøjstype

Ansøgning om godkendelse af en køretøjstype hvad angår montering af sikkerhedsruder skal indgives af køretøjets fabrikant eller dennes behørigt bemyndigede repræsentant.

3.5. Ansøgningen skal ledsages af nedennævnte dokumenter i tre eksemplarer og af følgende:

3.5.1. Tegninger af køretøjet i passende målestok, som angiver: 3.5.1.1. forrudens placering i forhold til køretøjets R-punkt 3.5.1.2. forrudens hældningsvinkel 3.5.1.3. ryglænets hældningsvinkel.

3.5.2. Tekniske detaljer vedrørende forruden og alle andre ruder, herunder især: 3.5.2.1. de anvendte materialer 3.5.2.2. godkendelsesnumre 3.5.2.3. eventuel yderligere mærkning, jf. punkt 5.5.

3.6. Et køretøj, der er repræsentativt for den type, som skal godkendes, skal indleveres til den tekniske tjeneste, der er ansvarlig for godkendelsesprøvning.

4. MÆRKNING

4.1. Alle sikkerhedsrudematerialer, herunder de prøveeksemplarer og prøveemner, der er indgives til godkendelse, skal være forsynet med fabrikantens fabriks- eller varemærke, jf. punkt 3 i bilag 1. Fremstillede dele skal være forsynet med det nummer, hovedfabrikanten er tildelt i overensstemmelse med ECE-regulativ nr. 43. Dette mærke skal være tydeligt, let læseligt og må ikke kunne slettes.

5. GODKENDELSE

5.1. Godkendelse af en rudetype

Såfremt de prøver , som er indleveret til godkendelse, opfylder forskrifterne i punkt 6 til 8 i dette regulativ, meddeles godkendelse for den pågældende type sikkerhedsrudemateriale.

5.2. Der tildeles et godkendelsesnummer til hver godkendt type som defineret i bilag 5, 7, 11, 12, 14, 15 og 16 eller, for forruders vedkommende, til hver godkendt gruppe. De første to cifre (for tiden 00 for regulativet i den oprindelige version) angiver den ændringsserie, som inkorporerer de seneste større tekniske ændringer af regulativet på godkendelsens udstedelsestidspunkt. Samme kontraherende part må ikke tildele samme nummer til en anden type eller gruppe af sikkerhedsrudemateriale.

5.3. Meddelelse om godkendelse eller udvidelse eller nægtelse af godkendelse af en type sikkerhedsrudemateriale i henhold til dette regulativ meddeles de kontraherende parter i overenskomsten, som anvender dette regulativ, ved hjælp af en formular svarende til modellen i bilag 1 — og dets tillæg — til dette regulativ.

5.3.1. For forruders vedkommende ledsages meddelelsesformularen af et dokument, hvori er opstillet en fortegnelse over hver enkelt forrudemodel i den godkendte gruppe samt denne gruppes kendetegn i henhold til bilag 1, tillæg 8.

5.4. På et synligt sted på hver rude og dobbeltrude, som er i overensstemmelse med en efter dette regulativ godkendt type, fastgøres foruden den i punkt 4.1 foreskrevne mærkning et internationalt godkendelsesmærke. Der kan også fastgøres eventuel særlig godkendelsesmærkning for hver rude, der indgår i en dobbeltrude. Dette godkendelsesmærke skal bestå af:

5.4.1. en cirkel, der omgiver bogstavet »E«, efterfulgt af et entydigt nummer for det land, der har udstedt godkendelsen (2)

5.4.2. nummeret på dette regulativ efterfulgt af bogstavet »R«, en bindestreg og godkendelsesnummeret til højre for cirklen, der er beskrevet i punkt 5.4.1.

5.5. Nedenstående supplerende symboler anbringes i nærheden af godkendelsesmærket:

5.5.1. for en forrudes vedkommende: I for hærdet glas (I/P hvis den er beklædt) (3) II for almindeligt lamineret glas (II/P hvis det er beklædt) (3) III for behandlet lamineret glas (III/P hvis det er beklædt) (3) IV for plexiglas.

5.5.2. V ved sikkerhedsruder, hvis regelmæssige gennemgangskoefficient for lyset er mindre end 70 %.

5.5.3. VI ved for dobbeltruder.

5.5.4. VII ved glasruder med ensartet hærdning, som kan anvendes som forruder til langsomtkørende køretøjer med en konstruktivt bestemt hastighed på højst 40 km/h.

5.5.5. VIII Ved stive plastruder. Her til kommer, at den relevante anvendelse kendetegnes ved: /A for fremadvendende paneler /B for side, bag- og tagruder /C placeringer, hvor der er ringe eller ingen risiko for sammenstød med hoved. For plastruder, som har været underkastet prøvning for modstandsdygtighed over for slid, jf. bilag 3, stk. 4, skal der desuden anvendes følgende mærkning, såfremt det er relevant: /L ved ruder med en lysspredning, der ikke overstiger 2 % efter 1 000 cyklusser på den ydre overflade og 4 % efter 100 cyklusser på den indre overflade (se bilag 14 og 16, stk. 6.1.3.1) /M ved ruder med en lysspredning, der ikke overstiger 10 % efter 500 cyklusser på den ydre overflade og 4 % efter 100 cyklusser på den indre overflade (se bilag 14 og 16, stk. 6.1.3.2)

5.5.6. IX ved fleksible plastruder

5.5.7. X ved dobbeltruder i stift plast. Her til kommer, at den relevante anvendelse kendetegnes ved: /A for fremadvendende paneler /B for side, bag- og tagruder /C placeringer, hvor der er ringe eller ingen risiko for sammenstød med hoved. For plastruder, som har været underkastet prøvning for modstandsdygtighed over for slid, jf. bilag 3, stk. 4, skal der anvendes følgende mærkning, såfremt det er relevant: /L for ruder med en lysspredning, der ikke overstiger 2 % efter 1 000 cyklusser på den ydre overflade og 4 % efter 100 cyklusser på den indre overflade (se bilag 6, stk. 6.1.3.1) /M for ruder med en lysspredning, der ikke overstiger 10 % efter 500 cyklusser på den ydre overflade og 4 % efter 100 cyklusser på den indre overflade (se bilag 16, stk. 6.1.3.2).

5.5.8. XI ved laminerede glasruder bortset fra forruder.

5.6. Godkendelsesmærket og -symbolet skal være let læseligt og må ikke kunne slettes. Yderligere symboler skal kombineres inden i godkendelsesmærket.

5.7. Bilag 2 til dette regulativ indeholder eksempler på udformningen af godkendelsesmærker.

5.8. Godkendelse af en køretøjstype

Hvis det køretøj, der er ansøgt godkendt i henhold til dette regulativ, opfylder betingelserne i bilag 21 til dette regulativ, meddeles der godkendelse for den pågældende køretøjstype.

5.9. Der tildeles et godkendelsesnummer til hver godkendt type. De første to cifre (for tiden 00 for regulativet i den oprindelige version) angiver den ændringsserie, som inkorporerer de seneste større tekniske ændringer af regulativet på godkendelsens udstedelsestidspunkt. Samme kontraherende part må ikke tildele en anden køretøjstype samme nummer som angivet i punkt 2.24 ovenfor.

5.10. Godkendelse eller udvidelse, afvisning eller ophævelse af godkendelse eller endeligt ophør af produktion af en køretøjstype i henhold til dette regulativ meddeles de kontraherende parter i overenskomsten af 1958, som anvender dette regulativ, ved hjælp af en meddelelse, der er i overensstemmelse med modellen i bilag 1A til dette regulativ.

5.11. Ethvert køretøj, som er i overensstemmelse med en type, som er godkendt efter dette regulativ, skal på et let synligt og let tilgængeligt sted, der er angivet i godkendelsesattesten, være påført et internationalt godkendelsesmærke bestående af følgende:

5.11.1. en cirkel, der omgiver bogstavet »E«, efterfulgt af et entydigt nummer for det land, der har udstedt godkendelsen (4)

5.11.2. til højre for den i punkt 5.11.1 foreskrevne cirkel, nummeret på dette regulativ, efterfulgt af bogstavet »R«, en tankestreg og godkendelsesnummeret.

5.12. Er køretøjet i overensstemmelse med en køretøjstype, som i henhold til et eller flere andre af de til overenskomsten vedføjede regulativer er godkendt i samme stat, som har meddelt godkendelse efter dette regulativ, behøver det i punkt 5.11.1 ovenfor foreskrevne symbol ikke gentages. I så tilfælde skal yderligere godkendelsesnumre og symboler for alle de regulativer, som godkendelsen er udstedt efter i det land, hvor godkendelsen er udstedt i henhold til dette regulativ, placeres i lodrette kolonner til højre for det symbol, der er beskrevet i punkt 5.11.1.

5.13. Godkendelsesmærket skal være let læseligt og ikke sletbart.

5.14. Godkendelsesmærket skal anbringes tæt ved eller på den fabrikationsplade, fabrikanten har anbragt på køretøjet.

5.15. I bilag 2A til dette regulativ er givet eksempler på godkendelsesmærkets udformning.

6. GENERELLE FORSKRIFTER

6.1. Alle rudematerialer, herunder rudemateriale til fremstilling af forruder, skal være af en sådan art, at faren for legemsbeskadigelse i tilfælde af brud nedsættes mest muligt. Glasmaterialet skal have en tilstrækkelig modstandsdygtighed over for de påvirkninger, som kan forekomme under normal kørsel samt over for atmosfæriske og termiske faktorer, kemiske stoffer, brand og slid.

6.2. Sikkerhedsrudematerialet skal desuden have en tilstrækkelig gennemsigtighed og må ikke give anledning til nogen nævneværdig forvrængning af genstande set gennem forruden eller forveksling af de farver, der anvendes i trafiksignaler. Såfremt forruden knuses, skal føreren fortsat kunne se vejen tilstrækkelig tydeligt til at kunne bremse og bringe køretøjet til sikker standsning.

7. SÆRLIGE FORSKRIFTER

Alle typer sikkerhedsruder skal, afhængigt af den kategori, de tilhører, opfylde følgende særlige forskrifter:

7.1. forruder af hærdet glas: forskrifterne i bilag 4

7.2. forruder af glas med ensartet hærdning: forskrifterne i bilag 5

7.3. forruder af almindeligt lamineret glas: forskrifterne i bilag 6

7.4. ruder af almindeligt lamineret glas bortset fra forruder: forskrifterne i bilag 7

7.5. forruder af behandlet lamineret glas: forskrifterne i bilag 8

7.6. plastbeklædte sikkerhedsruder: forskrifterne i bilag 9, ud over de relevante forskrifter ovenfor

7.7. forruder af plexiglas: forskrifterne i bilag 10

7.8. ruder af plexiglas bortset fra forruder: forskrifterne i bilag 11

7.9. dobbeltruder: forskrifterne i bilag 12

7.10. ruder i stift plast: forskrifterne i bilag 14

7.11. fleksible plastruder: forskrifterne i bilag 15

7.12. dobbeltruder i stift plast: forskrifterne i bilag 16.

8. PRØVNING

8.1. Der foreskrives følgende prøver i dette regulativ:

8.1.1. Brud- og splintringsprøve

Formålet med denne prøvning er:

8.1.1.1. at kontrollere, at brudstykker og splinter, som opstår ved brud af ruden, er af en sådan art, at risikoen for kvæstelse er mindst mulig, og

8.1.1.2. for forrudens vedkommende, at kontrollere udsynet efter brud.

8.1.2. Prøvning af mekanisk modstandsdygtighed

8.1.2.1. Slagprøve med kugle

Denne omfatter to prøver, én med en kugle på 227 g og én med en kugle på 2 260 g.

8.1.2.1.1. — Prøvning med en kugle på 227 g: Formålet med denne prøvning er at vurdere mellemlæggets adhæsion i lamineret glas og den mekaniske modstandsdygtighed af glas med ensartet hærdning og af plastruder.

8.1.2.1.2. — Prøvning med en kugle på 2 260 g: Formålet med denne prøvning er at vurdere lamineret glas' modstandsdygtighed over for kuglens indtrængen.

8.1.2.2. Prøvning med attraphoved

Formålet med denne prøve er at kontrollere, at ruden opfylder kravene om begrænsning af hovedlæsioner ved stød mod forruder, laminerede ruder og andre ruder af plexiglas og stift plast end forruder samt dobbeltruder, der benyttes som sideruder.

8.1.3. Prøvning af modstandsdygtighed over for påvirkninger fra omgivelserne

8.1.3.1. Prøvning af modstandsdygtigheden over for slid

Formålet med denne prøve er at konstatere, om sikkerhedsrudens modstandsdygtighed over for slid ligger over en nærmere specificeret værdi.

8.1.3.2. Prøvning af modstandsdygtighed over for høje temperaturer

Formålet med denne prøve er at kontrollere, at der ved langvarig udsættelse for høje temperaturer ikke forekommer blærer eller andre fejl i mellemlægget i lamineret glas og i ruder af plexiglas.

8.1.3.3. Prøvning af modstandsdygtigheden over for lyspåvirkninger

Formålet med denne prøvning er at konstatere, om lysgennemgangen i ruder af lamineret glas, plexiglas og glas beklædt med plastmateriale reduceres i væsentlig grad som følge af længere tids lyspåvirkning, eller om ruderne misfarves i væsentlig grad.

8.1.3.4. Prøvning af modstandsdygtigheden over for fugt

Formålet med denne prøvning er at konstatere, om ruder af lamineret glas, plexiglas og glas beklædt med plastmateriale og stift plastmateriale kan tåle længere tids påvirkning med luftfugtighed uden at forandres i væsentlig grad.

8.1.3.5. Modstandsdygtighed over for temperaturforandringer

Formålet med denne prøvning er at kontrollere, om de(t) anvendte plastmateriale(r) i en sikkerhedsrude som defineret i punkt 2.3 og 2.4 ovenfor kan modstå længere tids påvirkning med ekstreme temperaturer uden at forandres i væsentlig grad.

8.1.3.6. Prøvning for vejrbestandighed

Formålet med denne prøvning er at kontrollere, om plastsikkerhedsruden kan modstå simulerede vejrforhold.

8.1.3.7. Krydsskæringsprøvning

Formålet med denne prøvning er at undersøge, om en slidstærk beklædning på en stiv plastrude har tilstrækkelig vedhæftning.

8.1.4. Prøvning af optiske egenskaber

8.1.4.1. Prøvning af lysgennemgang

Formålet med denne prøvning er at konstatere, om sikkerhedsruders regelmæssige lysgennemgang ligger over en bestemt værdi.

8.1.4.2. Prøvning af optisk forvrængning

Formålet med denne prøvning er at kontrollere, at forvrængning af genstande set gennem forruden ikke når en sådan grad, at det generer føreren.

8.1.4.3. Prøvning af sekundærbilledets adskillelse

Formålet med denne prøvning er at kontrollere, at den vinkel, der adskiller sekundærbilledet fra primærbilledet ikke overstiger en bestemt værdi.

8.1.4.4. Prøvning af farveidentifikation

Formålet med denne prøvning er at kontrollere, at der ikke er nogen risiko for forveksling af farver set gennem en forrude.

8.1.5. Brandbestandighedsprøvning

Formålet med denne prøvning er at kontrollere, at et sikkerhedsrudemateriale, jf. punkt 2.3, 2.4 og 2.5 ovenfor, har en tilstrækkelig lav forbrændingshastighed.

8.1.6. Prøvning af modstandsdygtighed over for kemiske stoffer

Formålet med denne prøvning er at konstatere, om sikkerhedsrudematerialet, jf. punkt 2.3, 2.4 og 2.5 ovenfor, kan modstå påvirkning med kemiske stoffer, der normalt er til stede eller anvendes i et køretøj (f.eks. rengøringsprodukter), uden at forandres i væsentlig grad.

8.1.7. Fleksibilitets og foldningsprøvning

Formålet med denne prøvning er at konstatere, om et plastrudemateriale falder inden for den stive eller fleksible kategori.

8.2. Prøvninger, der skal gennemføres for de kategorier af rudematerialer, som er defineret i punkt 2.1 til 2.5 i nærværende regulativ

8.2.1. Sikkerhedsrudematerialer underkastes de prøver, der er anført i tabellerne: 8.2.1.1 og 8.2.1.2. 8.2.1.1. Sikkerhedsruder underkastes de i tabellen anførte prøver: Prøvninger Forrude Andre glasruder end forruder Hærdet glas Almindeligt lamineret glas Behandlet lamineret glas Plexiglas Hærdet glas Lamineret glas Plexiglas I I-P II II-P III III-P IV Brud- og splintring A4/2 A4/2 — — A8/4 A8/4 — A5/2 — — Mekanisk modstandsdygtighed — kugle på 227 g — — A6/4.3 A6/4.3 A6/4.3 A6/4.3 A6/4.3 A5/3.1 A7/4 A7/4 — kugle på 2 260 g — — A6/4.2 A6/4.2 A6/4.2 A6/4.2 A6/4.2 — — — Hovedformet stødklods (5) A4/3 A4/3 A6/3 A6/3 A6/3 A6/3 A10/3 — A7/3 A11/3 Slid Udvendig side — — A6/5.1 A6/5.1 A6/5.1 A6/5.1 A6/5.1 — A6/5.1 A6/5.1 Indvendig side — A9/2 — A9/2 — A9/2 A9/2 A9/2 (6) A9/2 (6) A9/2 Høj temperatur — — A3/5 A3/5 A3/5 A3/5 A3/5 — A3/5 A3/5 Lyspåvirkning — A3/6 A3/6 A3/6 A3/6 A3/6 A3/6 — A3/6 A3/6 Fugt — A3/7 A3/7 A3/7 A3/7 A3/7 A3/7 A3/7 (6) A3/7 A3/7 Lysgennemgang A3/9.1 A3/9.1 A3/9.1 A3/9.1 A3/9.1 A3/9.1 A3/9.1 A3/9.1 A3/9.1 A3/9.1 Optisk forvrængning A3/9.2 A3/9.2 A3/9.2 A3/9.2 A3/9.2 A3/9.2 A3/9.2 A3/9.2 (7) — — Sekundærbillede A3/9.3 A3/9.3 A3/9.3 A3/9.3 A3/9.3 A3/9.3 A3/9.3 A3/9.3 (7) — — Farveidentifikation A3/9.4 A3/9.4 A3/9.4 A3/9.4 A3/9.4 A3/9.4 A3/9.4 — — — Bestandighed mod temperaturudsving — A3/8 — A3/8 A3/8 A3/8 A3/8 (6) A3/8 (6) A3/8 Brandbestandighed — A3/10 — A3/10 — A3/10 A3/10 A3/10 (6) A3/10 (6) A3/10 Modstandsdygtighed over for kemiske stoffer — A3/11.2.1 — A3/11.2.1 A3/11.2.1 A3/11.2.1 A3/11.2.1 (6) A3/11.2.1 (6) A3/11.2.1 Bemærk: En reference som A4/3 henviser til bilag 4 og til punkt 3 i det pågældende bilag, hvor der findes en beskrivelse af den relevante prøvning og godkendelseskravene. 8.2.1.2. Plastrudematerialer underkastes de i denne tabel anførte prøver: Prøvning Plast bortset fra forruder Stift plast Dobbeltruder Motor køretøjer Anhængere og Ubemandede køretøjer Motor køretøjer Anhængere og Ubemandede køretøjer Fleksibelt plast Fleksibilitet A3/12 A3/12 A3/12 A3/12 A3/12 kugle på 227 g A14/5 A14/5 A16/5 A16/5 A15/4 Hovedformet stødklods (8) A14/4 — A16/4 — — Lysgennemgang (9) A3/9.1 — A3/9.1 — A3/9.1 Brandbestandighed A3/10 A3/10 A3/10 A3/10 A3/10 Kemisk modstandsevne A3/11 A3/11 A3/11 A3/11 A3/11.2.1 Slid A14/6.1 — A16/6.1 — — Vejrbestandighed A3/6.4 A3/6.4 A3/6.4 A3/6.4 A3/6.4 Fugt A14/6.4 A14/6.4 A16/6.4 A16/6.4 — Krydsskæring (9) A3/13 — A3/13 — —

8.2.2. Et sikkerhedsrudemateriale godkendes, hvis det opfylder alle krav i de relevante forskrifter, der er anført i tabellerne: 8.2.1.1 og 8.2.1.2.

9. ÆNDRING ELLER UDVIDELSE AF GODKENDELSE AF EN TYPE SIKKERHEDSRUDEMATERIALE

9.1. Enhver ændring af en type sikkerhedsrudemateriale eller, for forruders vedkommende, enhver tilføjelse af forruder til en gruppe, skal meddeles den administrative myndighed, der har meddelt godkendelse for denne type sikkerhedsrudemateriale. Den pågældende myndighed kan da enten:

9.1.1. vurdere, at de foretagne ændringer ikke vil får nogen nævneværdig uheldig indvirkning og, for forruders vedkommende, at den nye type falder inden for den gruppe forruder, der er godkendt, og at sikkerhedsruden under alle omstændigheder stadig opfylder forskrifterne eller

9.1.2. anmode om en yderligere prøvningsrapport fra den tekniske tjeneste, der er ansvarlig for prøvningerne.

9.2. Meddelelse

9.2.1. Bekræftelse eller nægtelse af godkendelse (eller udvidelse af godkendelse) meddeles de kontraherende parter, som anvender dette regulativ, via den ovenfor i punkt 5.3 anførte procedure.

9.2.2. Den kompetente myndighed, der har meddelt udvidelse af en godkendelse, angiver et serienummer på hver meddelelse om udvidelse.

10. PRODUKTIONENS OVERENSSTEMMELSE

10.1. Produktionsprocedurerne skal være i overensstemmelse med kravene i overenskomsten, bilag 2 (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2), samt med følgende krav:

10.2. Særlige bestemmelser

Den kontrol, der omtales i punkt 2.2 i tillæg 2 til overenskomsten, skal omfatte opfyldelse af forskrifterne i bilag 20 til nærværende regulativ.

10.3. Den normale inspektionshyppighed, som er omtalt i punkt 2.4 i bilag 2 tillæg 2 til overenskomsten, er én gang årligt.

11. SANKTIONER I TILFÆLDE AF PRODUKTIONENS MANGLENDE OVERENSSTEMMELSE

11.1. Godkendelser meddelt for en type rudemateriale i henhold til dette regulativ kan inddrages, hvis kravene i punkt 10.1 ovenfor ikke er opfyldt.

11.2. Hvis en part i overenskomsten, som anvender dette regulativ, inddrager en godkendelse, som den tidligere har meddelt, skal den straks underrette de øvrige kontraherende parter, som anvender dette regulativ, herom ved hjælp af en meddelelsesformular svarende til modellen i bilag 1 til dette regulativ.

12. OVERGANGSBESTEMMELSER

12.1. Fra ikrafttrædelsesdatoen for supplement 8 til dette regulativ i den oprindelige version, kan ingen kontraherende part, som anvender dette regulativ, nægte at meddele godkendelse i henhold til dette regulativ som ændret ved supplement 8 til regulativet i den oprindelige version.

12.2. Fra 24 måneder efter den officielle ikrafttrædelsesdato for supplement 8 kan de kontraherende parter, der anvender dette regulativ nægte at anerkende godkendelse af sikkerhedsruder, som ikke bærer de symboler, der er foreskrives i punkt 5.5 i dette regulativ.

12.3. Fra den officielle ikrafttrædelsesdato for supplement 12 til dette regulativ, kan ingen kontraherende part, som anvender dette regulativ, nægte at meddele godkendelse i henhold til dette regulativ som ændret ved supplement 12 til regulativet i den oprindelige version.

12.4. Fra 24 måneder efter ikrafttrædelsesdatoen må kontraherende parter, som anvender dette regulativ, kun meddele godkendelse, hvis komponenttypen eller den separate tekniske enhed, der søges godkendt, opfylder kravene i supplement 12 til dette regulativ.

12.5. Fra 24 måneder efter ikrafttrædelsesdatoen for supplement 12 kan de kontraherende parter, der anvender dette regulativ, nægte at anerkende godkendelse af sikkerhedsruder, som ikke bærer de symboler, der er foreskrives i punkt 5.5 i dette regulativ.

13. ENDELIGT OPHØR AF PRODUKTIONEN

Hvis indehaveren af godkendelsen endeligt ophører med at fremstille en type sikkerhedsrudemateriale, som er godkendt i henhold til dette regulativ, skal han underrette den myndighed, som har meddelt godkendelsen, herom. Ved modtagelse af den pågældende meddelelse skal myndigheden underrette de øvrige kontraherende parter i overenskomsten, som anvender dette regulativ, herom ved hjælp af en meddelelsesformular svarende til modellen i bilag 1 til dette regulativ.

14. NAVNE OG ADRESSER PÅ DE TEKNISKE TJENESTER, DER ER ANSVARLIGE FOR UDFØRELSE AF GODKENDELSESPRØVNINGERNE, OG PÅ DE ADMINISTRATIVE MYNDIGHEDER

De kontraherende parter, der anvender dette regulativ, meddeler FN's sekretariat navn og adresse på de tekniske tjenester, som er ansvarlige for udførelse af godkendelsesprøvninger, og på de administrative myndigheder, som meddeler godkendelser, og hvortil meddelelser udstedt i andre lande om godkendelse eller udvidelse, nægtelse eller inddragelse af godkendelse, skal sendes.

15. De tekniske tjenester, der er ansvarlige for udførelse af godkendelsesprøvningen, skal opfylde de harmoniserede standarder vedrørende drift af prøvelaboratorier (ISO/CEI Guide 25). De bør desuden udpeges af den godkendelsesmyndighed, som de udfører godkendelsesprøvninger for.

(1) Som fastlagt i bilag 7 til den konsoliderede resolution om køretøjers konstruktion (R.E.3) (dokument TRANS/WP.29/78/Rev.1/Amend. 2, som senest ændret ved Amend. 4).

(2) 1 for Tyskland, 2 for Frankrig, 3 for Italien, 4 for Nederlandene, 5 for Sverige, 6 for Belgien, 7 for Ungarn, 8 for Tjekkiet, 9 for Spanien, 10 for Serbien, 11 for Det Forenede Kongerige, 12 for Østrig, 13 for Luxembourg, 14 for Schweiz, 15 (ubenyttet), 16 for Norge, 17 for Finland, 18 for Danmark, 19 for Rumænien, 20 for Polen, 21 for Portugal, 22 for Den Russiske Føderation, 23 for Grækenland, 24 for Irland, 25 for Kroatien, 26 for Slovenien, 27 for Slovakiet, 28 for Belarus, 29 for Estland, 30 (ubenyttet), 31 for Bosnien- Hercegovina, 32 for Letland, 33 (ubenyttet), 34 for Bulgarien, 35 (ubenyttet), 36 for Litauen, 37 for Tyrkiet, 38 (ubenyttet), 39 for Aserbajdsjan, 40 for Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, 41 (ubenyttet), 42 for Det Europæiske Fællesskab (godkendelser meddeles af medlemsstaterne under anvendelse af deres respektive ECE-symbol), 43 for Japan, 44 (ubenyttet), 45 for Australien, 46 for Ukraine, 47 for Sydafrika, 48 for New Zealand, 49 for Cypern, 50 for Malta, 51 for Republikken Korea, 52 for Malaysia, 53 for Thailand, 54 og 55 (ubenyttet) og 56 for Montenegro. De efterfølgende numre tildeles andre stater i den kronologiske orden, i hvilken de ratificerer eller tiltræder overenskomsten om ensartede tekniske forskrifter for hjulkøretøjer samt udstyr og dele, som kan monteres og/eller benyttes på hjulkøretøjer, samt vilkårene for gensidig anerkendelse af godkendelser, der er meddelt på grundlag af sådanne forskrifter, hvorefter FN's generalsekretær giver de kontraherende parter i overenskomsten meddelelse herom.

(3) I overensstemmelse med definitionen i punkt 2.3.

(4) Se fodnote 2 i punkt 5.4.1.

(5) Denne prøvning skal desuden foretages på dobbeltruder i henhold til bilag 12, punkt 3 (A12/3).

(6) Såfremt indersiden er beklædt med plastmateriale.

(7) Denne type glasruder med ensartet hærdning, kan også anvendes som forruder til langsomtkørende køretøjer med en konstruktivt bestemt hastighed på højst 40 km/h.

(8) Prøvningskravene afhænger af rudens placering inden i køretøjet.

(9) Gælder kun såfremt ruden skal anvendes i en placering af betydning for sigtbarheden under kørsel.

BILAG 1 MEDDELELSE (største format: A4 (210 × 297 mm)) TILLÆG 1 FORRUDER AF HÆRDET GLAS (Primære og sekundære kendetegn som defineret i bilag 4 eller 9 til regulativ nr 43) TILLÆG 2 RUDER AF GLAS MED ENSARTET HÆRDNING (Primære og sekundære kendetegn som defineret i bilag 5 eller 9 til regulativ nr 43) TILLÆG 3 FORRUDER AF LAMINERET GLAS (Primære og sekundære kendetegn som defineret i bilag 6, 8 eller 9 til regulativ nr 43) TILLÆG 4 RUDER AF LAMINERET GLAS, BORTSET FRA FORRUDER (Primære og sekundære kendetegn som defineret i bilag 7 eller 9 til regulativ nr. 43) TILLÆG 5 FORRUDER AF PLEXIGLAS (Primære og sekundære kendetegn som defineret i bilag 10 til regulativ nr. 43) TILLÆG 6 RUDER AF PLEXIGLAS BORTSET FRA FORRUDER (Primære og sekundære kendetegn som defineret i bilag 11 til regulativ nr. 43) TILLÆG 7 DOBBELTRUDER (Primære og sekundære kendetegn som defineret i bilag 12 eller 16 til regulativ nr. 43) TILLÆG 8 STIVE PLASTRUDER BORTSET FRA FORRUDER (Primære og sekundære kendetegn som defineret i henhold til bilag 14) TILLÆG 9 RUDER AF FLEKSIBEL PLAST BORTSET FRA FORRUDER (Primære og sekundære kendetegn som defineret i henhold til bilag 15) TILLÆG 10 INDHOLDET AF FORTEGNELSEN OVER FORRUDER (1) for hver af de forruder, der er genstand for nærværende godkendelse, skal mindst nedenstående oplysninger anføres: Køretøjsfabrikant Køretøjets type Køretøjets klasse Udfoldet flade (F) Segmenthøjde (h) Krumning (r) Monteringsvinkel (α) Ryglænets hældning (β) R-punkt-koordinater (A, B, C) i forhold til midten af forrudens øverste kant. (1) Disse oplysninger skal vedlægges tillæg 1, 2 (eventuelt), 3 og 5 til dette bilag.

BILAG 1A MEDDELELSE (Største format A4 (210 × 297 mm))

BILAG 2 UDFORMNING AF GODKENDELSESMÆRKER TIL KOMPONENTER (Se punkt 5.5 i dette regulativ) Forruder af hærdet glas Ovennævnte godkendelsesmærke, der er påmonteret en forrude af hærdet glas, viser, at den pågældende komponent er godkendt i Nederlandene (E 4) i henhold til regulativ nr. 43 med godkendelsesnummer 002439. Godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er meddelt i henhold til forskrifterne i regulativ nr. 43. Forrude af plastbeklædt hærdet glas Ovennævnte godkendelsesmærke, der er påmonteret en forrude af plastbeklædt hærdet glas, viser, at den pågældende komponent er godkendt i Nederlandene (E 4) i henhold til regulativ nr. 43 med godkendelsesnummer 002439. Godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er meddelt i henhold til forskrifterne i regulativ nr. 43. Forruder af almindeligt lamineret glas Ovennævnte godkendelsesmærke, der er påmonteret en forrude af almindeligt lamineret glas, viser, at den pågældende komponent er godkendt i Nederlandene (E 4) i henhold til regulativ nr. 43 med godkendelsesnummer 002439. Godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er meddelt i henhold til forskrifterne i regulativ nr. 43. Forrude af almindeligt lamineret glas beklædt med plastmateriale Ovennævnte godkendelsesmærke, der er påmonteret en forrude af almindeligt lamineret glas beklædt med plastmateriale, viser, at den pågældende komponent er godkendt i Nederlandene (E 4) i henhold til regulativ nr. 43 med godkendelsesnummer 002439. Godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er meddelt i henhold til forskrifterne i regulativ nr. 43. Forruder af behandlet lamineret glas Ovennævnte godkendelsesmærke, der er påmonteret en forrude af behandlet lamineret glas, viser, at den pågældende komponent er godkendt i Nederlandene (E 4) i henhold til regulativ nr. 43 med godkendelsesnummer 002439. Godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er meddelt i henhold til forskrifterne i regulativ nr. 43. Forruder af plexiglas Ovennævnte godkendelsesmærke, der er påmonteret en forrude af plexiglas, viser, at den pågældende komponent er godkendt i Nederlandene (E 4) i henhold til regulativ nr. 43 med godkendelsesnummer 002439. Godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er meddelt i henhold til forskrifterne i regulativ nr. 43. Andre ruder end forruder, hvis regelmæssige lysgennemgangskoefficient < 70 % Ovennævnte godkendelsesmærke, der er påmonteret andre glasruder end forruder, som er omfattet af forskrifterne i bilag 3, punkt 9.1.4, viser, at den pågældende komponent er godkendt i nederlandene (e 4) i henhold til regulativ nr. 43 med godkendelsesnummer 002439. Godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er meddelt i henhold til forskrifterne i regulativ nr. 43. Dobbeltruder, hvis regelmæssige lysgennemgangskoefficient < 70 % Ovennævnte godkendelsesmærke, der er påmonteret en dobbeltrude, viser, at den pågældende komponent er godkendt i nederlandene (e 4) i henhold til regulativ nr. 43 med godkendelsesnummer 002439. Godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er meddelt i henhold til forskrifterne i regulativ nr. 43. Ruder af glas med ensartet hærdning, der anvendes som forruder til langsomtkørende køretøjer med en konstruktivt bestemt hastighed på højst 40 km/h. Ovennævnte godkendelsesmærke, der er påmonteret en rude med ensartet hærdning, viser, at den pågældende komponent, som er beregnet til anvendelse som forrude på langsomtkørende køretøjer med en konstruktivt bestemt hastighed på højst 40 km/h, er godkendt i Nederlandene (E 4) i henhold til regulativ nr. 43 med godkendelsesnummer 002439. Godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er meddelt i henhold til forskrifterne i regulativ nr. 43. Andre ruder end forruder, hvis regelmæssige lysgennemgangskoefficient ≥ 70 % Ovennævnte godkendelsesmærke, der er påmonteret andre glasruder end forruder, som er omfattet af forskrifterne i bilag 3, punkt 9.1.4.1, viser, at den pågældende komponent er godkendt i Nederlandene (E 4) i henhold til regulativ nr. 43 med godkendelsesnummer 002439. Godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er meddelt i henhold til forskrifterne i regulativ nr. 43. Stive plastruder bortset fra forruder Ovennævnte godkendelsesmærke, der er påmonteret stive plastruder til fremadvendende paneler med en lysspredning, der ikke overstiger 2 % efter 1 000 cyklusser på den ydre overflade og 4 % efter 100 cyklusser på den indre overflade, viser, at den pågældende komponent er godkendt i Nederlandene (E 4) i henhold til regulativ nr. 43 med godkendelsesnummer 002439. Godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er meddelt i henhold til forskrifterne i regulativ nr. 43. Fleksible plastruder bortset fra forruder Ovennævnte godkendelsesmærke, der er påmonteret fleksible plastruder, viser, at den pågældende komponent er godkendt i Nederlandene (E 4) i henhold til regulativ nr. 43 med godkendelsesnummer 002439. Godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er meddelt i henhold til forskrifterne i regulativ nr. 43. Dobbeltruder af stift plast Ovennævnte godkendelsesmærke, der er påmonteret en dobbeltrude af stift plast, viser, at den pågældende komponent er godkendt i Nederlandene (E 4) i henhold til regulativ nr. 43 med godkendelsesnummer 002439. Godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er meddelt i henhold til forskrifterne i regulativ nr. 43. Paneler af lamineret glas, bortset fra forruder Ovennævnte godkendelsesmærke, der er påmonteret laminerede ruder, bortset fra forruder, viser, at den pågældende komponent er godkendt i Nederlandene (E 4) i henhold til regulativ nr. 43 med godkendelsesnummer 002439. Godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er meddelt i henhold til forskrifterne i regulativ nr. 43.

BILAG 2 A UDFORMNING AF GODKENDELSESMÆRKER TIL KØRETØJER MODEL A (se punkt 5.11 i dette regulativ) Når ovenstående godkendelsesmærke er påsat et køretøj, viser det, at den pågældende køretøjstype for så vidt angår montering af sikkerhedsruder er godkendt i Nederlandene (E4) i medfør af regulativ nr. 43. Godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er meddelt i henhold til forskrifterne i regulativ nr. 43. MODEL B (se punkt 5.12 i dette regulativ) Ovennævnte godkendelsesmærke, der er påmonteret et køretøj, viser, at den pågældende køretøjstype er godkendt i Nederlandene (E 4), i henhold til regulativ nr. 43 og 52 (1) Godkendelsesnumrene angiver, at regulativ nr. 43 på godkendelsestidspunktet forelå i den oprindelige version, og at regulativ nr. 52 omfattede ændringsserie 01. (1) Det andet nummer er kun givet som eksempel.

BILAG 3 GENERELLE PRØVNINGSFORSKRIFTER 1. BRUD- OG SPLINTRINGSPRØVE 1.1. Den rude, der skal prøves, må ikke være stramt fastspændt; den kan imidlertid fæstnes til en lignende rude ved hjælp af tape, der klæbes på hele kanten. 1.2. Til at frembringe brud anvendes en hammer med en masse på omkring 75 g eller en anden anordning, der giver tilsvarende resultater. Spidsens krumningsradius skal være 0,2 mm ± 0,05 mm. 1.3. Der udføres en prøve i hvert foreskrevet anslagspunkt. 1.4. Undersøgelsen af brudstykkerne foretages ved hjælp af en metode, der er valideret både for så vidt angår selve optællingen og evnen til at finde den korrekte placering for optælling af mindste og største forekomst. Den endelige registrering af brudmønstret skal påbegyndes inden for 10 sekunder og afsluttes senest 3 minutter efter anslaget. Den tekniske tjeneste skal opbevare de endelige registreringer af brudmønstret. 2. SLAGPRØVNING MED EN KUGLE 2.1. Prøvning med en kugle på 227 g 2.1.1. Udstyr 2.1.1.1. Kugle af hærdet stål med en masse på 227 ± 2 g og en diameter på ca. 38 mm. 2.1.1.2. En anordning, der gør det muligt at lade kuglen falde frit fra en nærmere angivet højde, eller en anordning, der gør det muligt at give kuglen en hastighed, der svarer til den hastighed, den ville kunne opnå under frit fald. Hvis der anvendes en anordning, der slynger kuglen ud, skal hastighedstolerancen være ± 1 % af hastigheden under frit fald. 2.1.1.3. En prøveramme som den, der er vist i fig. 1, og som består af to stålrammer med 15 mm brede glatte kanter, som passer sammen, og som er forsynet med gummipakninger af en tykkelse på ca. 3 mm og en bredde på 15 mm og en hårdhed på 50 IRHD. Den nederste ramme hviler på en kasse af stål med en højde på ca. 150 mm. Den prøvede rude holdes på plads af den øverste ramme, hvis masse er på ca. 3 kg. Prøverammen er svejset fast på en ca. 12 mm tyk stålplade, der hviler på jorden på en gummiplade med en tykkelse på ca. 3 mm og en hårdhed på 50 IRHD. Figur 1 Prøveramme til prøvning med kugle 2.1.2. Prøvningsbetingelser Temperatur : 20 ± 5 oC Tryk : 860-1 060 mbar Relativ fugtighed : 60 ± 20 % 2.1.3. Prøveemne Prøveemnet skal være plant og kvadratisk med en side på 300 mm + 10 mm/-0 mm eller skåret ud i den mest plane del af en forrude eller en anden buet sikkerhedsrude. Man kan også foretage prøvning med en buet sikkerhedsrude. Det skal i så fald sikres, at der er god kontakt mellem sikkerhedsruden og prøverammen. 2.1.4. Fremgangsmåde Prøveemnet udsættes for den anførte temperatur i mindst 4 timer umiddelbart før prøvningen indledes. Prøveemnet anbringes på prøverammen (punkt 2.1.1.3). Prøveemnets plan skal være vinkelret på kuglens indfaldsretning med en tolerance på under 3°. For fleksible plastruder skal prøveemnet klemmes fast på prøverammen ved hjælp af passende anordninger. Anslagspunktet skal befinde sig højst 25 mm fra prøveemnets geometriske centrum ved en faldhøjde på 6 m eller derunder, eller højst 50 mm fra prøveemnets centrum ved en faldhøjde på over 6 m. Kuglen skal ramme den side af prøveemnet, som repræsenterer sikkerhedsrudens yderside, når denne er monteret på køretøjet. Kuglen må kun frembringe et enkelt anslagspunkt. 2.2. Prøvning med en kugle på 2 260 g 2.2.1. Udstyr 2.2.1.1. Kugle af hærdet stål med en masse på 2 260 ± 20 g og en diameter på ca. 82 mm. 2.2.1.2. En anordning, der gør det muligt at lade kuglen falde frit fra en nærmere angivet højde, eller en anordning, der gør det muligt at give kuglen en hastighed, der svarer til den hastighed, den ville kunne opnå under frit fald. Hvis der anvendes en anordning, der slynger kuglen ud, skal hastighedstolerancen være ± 1 % af hastigheden under frit fald. 2.2.1.3. En prøveramme som den, der er vist i fig. 1 og identisk med det, der er beskrevet i punkt 2.1.1.3. 2.2.2. Prøvningsbetingelser Temperatur : 20 ± 5° Tryk : 860-1 060 mbar Relativ fugtighed : 60 ± 20 % 2.2.3. Prøveemne Prøveemnet skal være plant og kvadratisk med en side på 300 mm + 10 mm/-0 mm eller skåret ud i den mest plane del af en forrude eller en anden buet sikkerhedsrude. Man kan også foretage prøvning af hele forruden eller en anden hel buet sikkerhedsrude. Det skal i så fald sikres, at der er god kontakt mellem sikkerhedsruden og prøverammen. 2.2.4. Fremgangsmåde Prøveemnet udsættes for den anførte temperatur i mindst 4 timer umiddelbart før prøvningen indledes. Prøveemnet anbringes på prøverammen (punkt 2.1.1.3). Prøveemnets plan skal være vinkelret på kuglens indfaldsretning med en tolerance på under 3°. For plexiglasruder skal prøveemnet klemmes fast på prøverammen ved hjælp af passende anordninger. Anslagspunktet skal befinde sig højst 25 mm fra prøveemnets geometriske centrum. Kuglen skal ramme den side af prøveemnet, som repræsenterer sikkerhedsrudens yderside, når denne er monteret på køretøjet. Kuglen må kun frembringe et enkelt anslagspunkt. 3. PRØVNING MED ATTRAPHOVED 3.1. Prøvning med attraphoved uden decelerationsmåling 3.1.1. Udstyr Et attraphoved med kugle- eller halvkugleform udført i hård krydsfiner og beklædt med et lag aftageligt filt og eventuelt forsynet med en tværstang af træ. Mellem den kugleformede del og tværstangen befinder der sig et mellemstykke, der simulerer halsen, og på den anden side af tværstangen en monteringsstang. Dimensionerne skal være som anført i figur 2. Apparatets samlede masse skal være 10 kg ± 0,2 kg. Figur 2 Attraphovedslaglegeme 3.1.2. En anordning, der gør det muligt at lade hovedattrappen falde frit fra en nærmere angivet højde, eller en anordning, der gør det muligt at give hovedattrappen en hastighed, der svarer til den hastighed, det ville kunne opnå under frit fald. Hvis der anvendes en anordning, der slynger hovedattrappen ud, skal hastighedstolerancen være ± 1 % af hastigheden under frit fald. 3.1.3. En prøveramme som den, der er vist i fig. 3, til prøvning af plane prøveemner. Prøverammen består af to stålrammer, hvis kanter er 50 mm brede, som kan stilles oven på hinanden, og som er forsynet med gummipakninger med en tykkelse på ca. 3 mm, en bredde på 15 mm ± 1 mm og en hårdhed på 70 IRHD. Den øverste ramme holdes fastspændt til den nederste ramme med mindst otte bolte. 3.1.4. Prøvningsbetingelser Temperatur : 20 ± 5 oC Tryk : 860-1 060 mbar Relativ fugtighed : 60 ± 20 %. 3.1.5. Fremgangsmåde 3.1.5.1. Prøvning på et plant prøveemne Det plane prøveemne med en længde på 1 100 mm + 5/- 2 mm og en bredde på 500 mm + 5/- 2 mm holdes ved en konstant temperatur på 20 oC ± 5 oC i mindst fire timer umiddelbart før prøvning. Figur 3 Prøveramme til prøvninger med hovedattrap Prøveemnet fastspændes til prøverammen (punkt 3.1.3); boltenes tilspændingsmoment skal sikre, at prøveemnet ikke under prøvningen kan flytte sig mere end 2 mm. Prøveemnets plan skal være tilnærmelsesvis vinkelret på indfaldsretningen for det kunstige hoved. Hovedattrappen skal ramme prøveemnet højst 40 mm fra prøveemnets geometriske centrum og på den side af prøveemnet, der repræsenterer den indvendige side af sikkerhedsruden. Hovedattrappen må kun frembringe et enkelt anslag. Filtbeklædningens anslagsflade udskiftes efter 12 prøver. 3.1.5.2. Prøvning på en komplet forrude (kun anvendt til en faldhøjde mindre end eller lig med 1,5 m). Forruden anbringes frit på en prøveramme med en gummipakning med en hårdhed på 70 IRHD og en tykkelse på ca. 3 mm, idet bredden af kontaktfladen på hele omkredsen er ca. 15 mm. Prøverammen skal bestå af et fast stykke, der svarer til forrudens form, således at hovedattrappen rammer den indvendige side. Om nødvendigt klemmes forruden fast på prøverammen ved hjælp af passende anordninger. Prøverammen skal hvile på et fast underlag med en gummipakning med en hårdhed på 70 IRHD og en tykkelse på ca. 3 mm. Forrudens flade skal være omtrent vinkelret på hovedattrappens anslagsretning. Hovedattrappen skal ramme forruden højst 40 mm fra dennes geometriske centrum og på den side af forruden, der repræsenterer sikkerhedsrudens indvendige side, når denne er monteret på køretøjet. Hovedattrappen må kun frembringe et enkelt anslag. Filtbeklædningens anslagsflade udskiftes efter 12 prøver. 3.2. Prøvning med attraphoved med decelerationsmåling 3.2.1. Udstyr Ved hovedattrapprøvninger med simultan bestemmelse af HIC-værdier anvendes som faldlegeme det i figur 2.1 viste attraphoved. Hovedattrappens samlede masse skal være 10,0 + 0,2 /-0,0 kg. Midt i bundpladen (24) monteres den treaksede monteringsblok (26) i tyngdepunktet med henblik på anbringelse af accelerationsmålere (27). Accelerationsmålerne anbringes lodret i forhold til hinanden. Kappen (18) og dækslet (19) under bundpladen (24) har i stort omfang samme elastiske egenskaber som det menneskelige kranium. Hovedattrappens elastiske egenskaber ved anslag bestemmes af mellemringens (13) og kappens hårdhed og tykkelse. Figur 2.1 Hovedattrap på 10 kg Fortegnelse over dele til den 10 kg tunge hovedattrap, jf. figur 2.1 Nr. Antaldele Standardbetegnelse Materiale Bemærkninger 1 1 Magnetisk fastholdelsesanordning Stål DIN 17100 — 2 1 Svingningsdæmper Gummi/stål Diameter: 50 mm Tykkelse: 30 mm Gevind: M10 3 4 HF-konnektor BNC — — 4 1 Sekskantet møtrik DIN 985 — — 5 6 Skive DIN 125 — — 6 3 Overgangsstykke — — 7 6 Cylinderskrue DIN 912 — — 8 3 Sekskantet møtrik — — 9 3 Skive Stål DIN 17100 Huldiameter: 8 mm Udvendig diameter: 35 mm Tykkelse: 1,5 mm 10 3 Gummiring Gummi, hårdhed 60 IRHD Huldiameter: 8 mm Udvendig diameter: 30 mm Tykkelse: 10 mm 11 1 Dæmpningsring Papiremballage Huldiameter: 120 mm Udvendig diameter: 199 mm Tykkelse: 0,5 mm 12 — — — — 13 1 Mellemring Butadiengummi, IRHD-hårdhed på ca. 80 Huldiameter: 129 mm Udvendig diameter: 192 mm Tykkelse: 4 mm 14 3 Styrerør Polytetra-fluorethen (PTFE) Indvendig diameter: 8 mm Udvendig diameter: 10 mm Længde: 40 mm 15 3 Sekskantet møtrik — — 16 3 Gevindskåret bolt DIN 976 — — 17 3 Skrueindsats Støbelegering DIN 1709-GD-CuZn 37Pb — 18 1 Kappe Polyamid 12 — 19 1 Dæksel Butadiengummi Tykkelse: 6 mm Revet i den ene side 20 1 Styrering Stål DIN 17100 — 21 4 Forsænket skrue — — 22 1 Dæmpningsskive Papiremballage Diameter: 65 mm Tykkelse: 0,5 mm 23 — — — — 24 1 Bundplade Stål DIN 17100 — 25 1 Indstillingsskrue med indvendig sekskant Styrkeklasse 45H — 26 1 Treakset monteringsblok — — 27 3 Accelerationsmåler — — 28 1 Trækomponent Avnbøg, limet i lag — 29 1 Dækplade Legering (AlMg5) — 30 1 Beskyttelsesdæksel Polyamid 12 — 3.2.2. Justering og kalibrering Ved udførelse af prøven fastgøres hovedattrappen til styringssystemets tværstang (figur 2.2) og flyttes til den påkrævede faldhøjde ved hjælp af en løfteanordning. Under prøvning slippes tværstangen med hovedattrappen. Når hovedattrappen passerer den højdejusterbare lysbarriere, slippes det fra tværstangen, tværstangens fald dæmpes, og hovedattrappen falder ned på prøveemnet. Hovedattrappen må ikke modtage impulser fra faldanordningen eller målekablet, men må kun accelerere ved tyngdekraften og falde lodret. Figur 2.2 Prøveudstyr til hovedattrapforsøg med decelerationsmåling 3.2.2.1. Måleanordning, som gør det muligt at bestemme HIC-værdier med det attraphoved, der er beskrevet i punkt 3.2.1. 3.2.2.2. Udstyr til kalibrering af attraphoved Faldanordningen skal kunne justeres med 1mm præcision ved faldhøjder på 50-254 mm. Til disse små faldhøjder kræves intet styringssystem. En anslagsplade i stål, som måler 600 mm × 600 mm og har en tykkelse på 50 mm. Anslagsfladen skal være glat: overfladeruhed Rmax = 1 μm, tolerance på planhed t = 0,05 mm. 3.2.2.3. Kalibrering og justering af hovedattrappen Før hver prøvningsserie og senest mellem hver 50 prøvninger inden for en serie skal hovedattrappen kalibreres og eventuelt justeres. Anslagspladen skal være ren og tør og skal under prøvningen hvile stabilt på et betonfundament. Hovedattrappen må ramme anslagspladen lodret. Faldhøjderne (målt fra hovedattrappens laveste punkt til anslagspladens overflade) er 50, 100, 150 og 254 mm. Decelerationskurverne bør registreres. Den højeste deceleration az fra de forskellige faldhøjder på z-aksen skal ligge inden for de grænser, der er angivet i tabellen: Faldhøjde mm Højeste deceleration azsom multiplum af acceleration pga. tyngden g 50 64 ± 5 100 107 ± 5 150 150 ± 7 254 222 ± 12 Decelerationskurverne bør baseres på en enkeltmodusvibration. Decelerationskurven for faldhøjden på 254 mm skal indtræde mindst 1,2 ms og højst 1,5 ms over 100 g. Hvis kravene i punkt 3.2.2.3 ikke er opfyldt, skal hovedattrappens elastiske egenskaber justeres ved at variere tykkelsen af mellemringen (13) i bundpladen. Der kan foretages korrektion ved at justere de tre selvlåsende sekskantede møtrikker (8) på de gevindskårne bolte (16), som fastholder kappen (18) til bundpladen (24). Gummiringene (10) under de sekskantede møtrikker (8) må ikke være skøre eller ridsede. Dækslet (19) på anslagsfladen og mellemringen (13) bør altid udskiftes omgående i tilfælde af beskadigelse, navnlig hvis hovedattrappen ikke længere kan justeres. 3.2.3. Prøverammen til prøvning af plane prøveemner skal være som beskrevet i punkt 3.1.3. 3.2.4. Prøveforskrifterne er angivet i punkt 3.1.4. 3.2.5. Prøver på komplette ruder (ved faldhøjder mellem 1,5 og 3 m) Ruden placeres frit på en prøveramme med en gummipakning med en hårdhed på 70 IRHD og en tykkelse på ca. 3 mm. Ruden holdes på plads på prøverammen ved hjælp af passende anordninger. Rudens flade skal være omtrent vinkelret på hovedattrappens anslagsretning. Anslagspunktet skal befinde sig højst 40 mm fra rudens geometriske centrum. Hovedattrappen skal ramme den side af ruden, der repræsenterer plastrudens indvendige side, når denne er monteret på køretøjet. Hovedattrappen må kun frembringe et enkelt anslag. Startende med den faldhøjde, der er valgt som udgangspunkt, øges faldhøjden med 0,5 m i hver efterfølgende prøvning. De decelerationskurver, der forekommer ved sammenstød med prøveemnerne for ax, ay og az, bør registreres i forhold til tid t. Efter hovedattrapprøvningen undersøges det, om en rudekant udviser en forskydning på mere end 2 mm i prøverammen, og om forskrifterne for anslagspunktet var opfyldt. Accelerationsdelene ax og ay bør ved lodret anslag være mindre en 0,1 az. 3.2.6. Evaluering Decelerationskurverne bør evalueres således: Den resulterende deceleration ares(t) i tyngdepunktet i overensstemmelse med ligning 1) fra de målte decelerationskurver ax(t), ay(t) og az(t) sammensættes som multipla af accelerationen pga. tyngdekraften. 1) Det tidsrum, hvorunder decelerationen ares kontinuerligt overskrider værdien 80 g og den højeste deceleration for ares, bestemmes. HIC-værdien beregnes som måling af faren for skader på kranium/hjerne ved sammenstød ved hjælp af følgende ligning 2): 2) Integralgrænserne t1 og t2 bør vælges således, at integralen antager en højesteværdi. 4. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN OVER FOR SLID 4.1. Udstyr 4.1.1. Slibeanordning (1), vist skematisk i figur 4 og bestående af følgende dele: en horisontal drejeskive, der er fastgjort i sit centrum, og som drejer mod uret med en hastighed af 65 til 75 omdr./min. Figur 4 Skematisk fremstilling af slibeanordningen To belastede parallelle stænger: hver stang er forsynet med en særlig sliberulle, der drejer frit på en horisontal akse med kugleleje; hver rulle hviler på prøveemnet under et tryk fra en masse på 500 g. Slibeanordningens drejeskive skal dreje regelmæssigt og omtrent i et plan (afvigelsen fra dette plan må ikke overstige ± 0,05 mm i en afstand af 1,6 mm fra skivens omkreds). Rullerne monteres således, at de, når de er i kontakt med det drejende prøveemne, drejer modsat hinanden og således udøver en tryk- og slibepåvirkning i kurveformede linjer på en cirkel på ca. 30 cm2 to gange, hver gang prøveemnet drejer én gang. 4.1.2. Sliberuller (2) med en diameter på 45 til 50 mm og en tykkelse på 12,5 mm. De består af et særligt slibemateriale, der er fint pulveriseret, og som er optaget i en gummimasse af middel hårdhed. Rullerne skal have en hårdhed på 72 IRHD ± 5 IRHD målt i fire punkter med lige stor indbyrdes afstand på slibefladens midterlinje, idet trykket udøves lodret langs rullens diameter; aflæsning foretages ti sekunder efter udøvelse af tryk. For at opnå en helt plan overflade slibes sliberullerne meget langsomt på et stykke plant glas. 4.1.3. Lyskilde bestående af en glødelampe, hvis glødetråd ligger i en volumen af form som et parallelepipedum på 1,5 mm × 1,5 mm × 3 mm. Spændingen på pærens glødetråd skal være således, at dens farvetemperatur er 2 856 ± 50 K. Denne spænding skal stabiliseres ved ± 1/1 000. Måleapparatet til kontrol af spændingen skal være tilstrækkelig nøjagtigt til dette formål. 4.1.4. Optisk system bestående af en linse med en brændvidde, f, på mindst 500 mm og korrigeret for kromatisk aberration. Den fulde linseåbning må ikke overstige f/20. Afstanden mellem linsen og lyskilden reguleres således, at der opnås et omtrent parallelt strålebundt. Der anbringes en blænder til at begrænse strålebundtets diameter til 7 mm ± 1 mm. Denne blænder skal anbringes i en afstand af 100 mm ± 50 mm fra linsen på modsat side af lyskilden. 4.1.5. Apparat til måling af det spredte lys (se figur 5) bestående af en fotocelle med en integrationskugle med en diameter på 200 til 250 mm; kuglen skal være forsynet med ind- og udgangsåbninger for lyset. Indgangsåbningen skal være cirkelformet, og dens diameter skal være mindst dobbelt så stor som strålebundtets diameter. Kuglens udgangsåbning skal enten være forsynet med en lysfælde eller en refleksionsmåler afhængig af den i 4.4.3 anførte fremgangsmåde. Lysfælden skal absorbere alt lys, når der ikke befinder sig noget prøveemne i strålebundtets bane. Strålebundtets akse skal gå gennem ind- og udgangsåbningernes centrer. Udgangsåbningens diameter b) skal være lig med 2 a.tan 4°, hvor a er kuglens diameter. Fotocellen skal være således placeret, at den ikke kan nås af lys, der kommer direkte fra indgangsåbningen eller refleksionsmåleren. Integrationskuglens og refleksionsmålerens indvendige sider skal have praktisk talt lige høj refleksionsfaktor, og de skal være matte og ikke-selektive. Udgangssignalet for fotocellen skal være lineært indtil ± 2 % inden for den anvendte lysstyrkeskala. Apparatet skal være således konstrueret, at der ikke sker noget udslag på galvanometeret, når kuglen ikke er oplyst. Hele apparaturet skal kontrolleres med jævne mellemrum ved hjælp af kalibrerede mål for nedsættelsen af udsynet. Hvis der til måling af nedsættelsen af udsynet benyttes andet apparatur eller andre metoder end ovennævnte apparatur og metoder, korrigeres resultaterne om nødvendigt for at bringe dem i overensstemmelse med de resultater, der opnås med det ovenfor beskrevne måleapparatur. Figur 5 Nefelometer 4.2. Prøvningsbetingelser Temperatur : 20 ± 5 oC Tryk : 860-1 060 mbar Relativ fugtighed : 60 ± 20 % 4.3. Prøveemner Prøveemnerne skal være plane og kvadratiske med en side på 100 mm, med omtrent plane og parallelle flader og eventuelt med et centralt fastgørelseshul med en diameter på 6,4 mm mm. 4.4. Fremgangsmåde Slidprøven udføres på den side af prøveemnet, der repræsenterer rudens udvendige side, når denne er monteret på køretøjet, og ligeledes på den indvendige side, hvis denne er af plastmateriale. 4.4.1. Umiddelbart før og efter slibningen renses prøveemnerne på følgende måde: a) rensning med en hørlærredsklud og rent rindende vand b) skylning med destilleret eller demineraliseret vand c) tørring med ilt- eller kvælstofstrøm d) fjernelse af alle mulige spor af vand ved let duppen med en hørlærredsklud. Om nødvendigt tørres der ved at trykke let mellem to hørlærredsklude. Brug af ultralyd bør undgås. Efter rengøring må prøveemnerne kun berøres i kanten, og overfladen skal beskyttes mod beskadigelse og forurening. 4.4.2. Prøveemnerne konditioneres i mindst 48 timer ved en temperatur på 20 ± 5 oC og en relativ luftfugtighed på 60 ± 20 %. 4.4.3. Prøveemnet anbringes direkte mod integrationskuglens indgangsåbning. Vinklen mellem det lodrette plan på dets overflade og strålebundtets akse må ikke være større end 8°. Dernæst foretages følgende aflæsninger: Aflæsning Med prøveemne Med lysfælde Med refleksions måler Repræsenteret størrelse T1 Nej Nej Ja Indfaldende lys T2 Ja Nej Ja Samlet lysmængde transmitteret af prøveemnet T3 Nej Ja Nej Spredt lys fra udstyret T4 Ja Ja Nej Spredt lys fra udstyret og prøveemnet Aflæsningerne T1, T2, T3 og T4 gentages med andre bestemte positioner for prøveemnet med henblik på at bestemme ensartetheden. Faktoren for den samlede gennemgang Tt = T2/T1. Faktoren for den spredte gennemgang Td beregnes ved hjælp af formlen: Beregn dæmpningsgraden ved diffusion for udsynet eller for lyset, eller for begge, ved hjælp af formlen: Den oprindelige nedsættelse af udsynet på prøveemnet måles i mindst fire punkter med lige stor indbyrdes afstand ved brug af ovenstående formel i den zone, der ikke underkastes afslidning. Beregn gennemsnittet af de opnåede resultater for hvert prøveemne. I stedet for de fire målinger kan man opnå en gennemsnitsværdi ved at lade prøveemnet dreje regelmæssigt med en hastighed af 3 omdr./sekund eller mere. For hver type sikkerhedsrude udføres tre prøver med den samme belastning. Anvend dæmpningen af udsynet som mål for den underliggende slibning efter at prøveemnet har været underkastet slidprøven. Mål det spredte lys fra den bane, der udsættes for slid, for mindst fire punkter med lige stor afstand langs denne bane i henhold til ovenstående formel. Beregn gennemsnittet af de opnåede resultater for hvert prøveemne. I stedet for de fire målinger kan man opnå en gennemsnitsværdi ved at lade prøveemnet dreje regelmæssigt med en hastighed af 3 omdr./sekund eller mere. 4.5. Slidprøven udføres kun, hvis prøvelaboratoriet anser det for nødvendigt ud fra de foreliggende oplysninger. Undtagen for materialer af plexiglas vil ændringer i tykkelsen af mellemlægget eller materialet normalt ikke nødvendiggøre yderligere prøvning. 4.6. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn Ingen sekundære kendetegn tages i betragtning. 5. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN OVER FOR HØJE TEMPERATURER 5.1. Fremgangsmåde Tre prøver eller tre kvadratiske prøveemner på mindst 300 mm × 300 mm, som af laboratoriet er udskåret fra tre forruder eller tre andre ruder end forruder, og hvis ene side svarer til rudens overkant, opvarmes til 100 oC. Denne temperatur holdes i to timer, hvorefter man lader prøveeksemplarerne eller prøveemnerne køle ned til den omgivende temperatur. Såfremt sikkerhedsruden har to ydre flader af ikke-organisk materiale, kan prøvningen udføres ved at dyppe prøven vertikalt i kogende vand i et nærmere anført tidsrum, idet man søger at undgå uønskede varmechock. Såfremt prøverne er udskåret af en forrude, skal en af kanterne på hver af disse udgøres af en del af forrudens kant. 5.2. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn Farveløst Tonet Farvning af mellemlægget 1 2 De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning. 5.3. Fortolkning af resultater 5.3.1. Prøven af modstandsdygtigheden over for høje temperaturer anses for at give et tilfredsstillende resultat, hvis der ikke forekommer blærer eller andre fejl mere end 15 mm fra en ikke-afskåret kant eller 25 mm fra en afskåret kant på prøveemnet eller -eksemplaret eller mere end 10 mm fra eventuelle revner, der måtte opstå under prøven. 5.3.2. En serie prøveemner eller prøveeksemplarer eller prøveemner, der fremstilles til godkendelse, betragtes som tilfredsstillende med hensyn til modstandsdygtighed over for høje temperaturer, hvis én af følgende betingelser er opfyldt: 5.3.2.1. Alle prøvninger giver et tilfredsstillende resultat eller 5.3.2.2. Én prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny serie prøveemner eller –eksemplarer eller prøver giver tilfredsstillende resultater. 6. PRØVNING AF LYSPÅVIRKNING 6.1 Prøvningsmetode 6.1.1. Udstyr 6.1.1.1. En lyskilde i form af en kviksølvlampe med middeltryk bestående af et kvartsrør, der ikke producerer ozon, og hvis akse er monteret vertikalt. Lampens nominelle dimensioner skal være 360 mm for længden og 9,5 mm for diameteren. Lysbuens længde skal være 300 mm ± 4 mm. Lampens tilførselseffekt skal være på 750 W ± 50 W. Enhver anden lyskilde med samme virkning som den ovenfor definerede lampe kan anvendes. For at kontrollere, at en anden lyskilde har samme virkning, foretages der en sammenligning ved at måle den energimængde, der udsendes i et spektralbånd fra 300 til 450 Nm, idet alle øvrige bølgelængder fjernes ved hjælp af egnede filtre. Den anden lyskilde skal derfor benyttes med disse filtre. Når der er tale om sikkerhedsruder, for hvilke der ikke består nogen tilfredsstillende sammenhæng mellem denne prøvning og anvendelsesbetingelserne, er det nødvendigt at revidere prøvningsbetingelserne. 6.1.1.2. Forsyningstransformator og kondensator, der er i stand til at forsyne lamper (punkt 6.1.1.1) med en begyndelsesspænding på mindst 1 100 V og en driftsspænding på 500 ± 50 V. 6.1.1.3. En anordning, der tjener til at fastholde og dreje prøveemnerne mellem 1 og 5 omdr./min. omkring lyskilden, der er placeret centralt og således, at der sikres en ensartet belysning. 6.1.2. Prøveemner 6.1.2.1. Prøveemnernes størrelse skal være 76 mm × 300 mm. 6.1.2.2. Prøveemnerne udskæres af laboratoriet fra glasrudernes øverste del, således at: prøveemnernes øverste kant ved andre glasruder end forruder er sammenfaldende med glasrudens øverste kant for forrudernes vedkommende er prøveemnernes øverste kant sammenfaldende med den øverste grænse for den zone, hvori den regelmæssige gennemgang skal måles og bestemmes i overensstemmelse med punkt 9.1.2.2 i dette bilag. 6.1.3. Fremgangsmåde Kontroller koefficienten for den regelmæssige lysgennemgang gennem tre prøveemner før belysningen og ifølge den fremgangsmåde, der er fastsat i punkt 9.1.1 — 9.1.2 i nærværende bilag. En del af hvert prøveemne beskyttes mod strålerne, hvorefter prøveemnerne anbringes i prøveapparaturet med længderetningen parallelt med lampens akse og i en afstand af 230 mm fra denne akse. Prøveemnernes temperatur holdes på 45 oC ± 5 oC under hele prøven. Anbring den flade på det enkelte prøveemne, der repræsenterer køretøjets yderside, foran lampen. For den i 6.1.1.1 definerede lampetype skal belysningstiden være 100 timer. Efter belysningen måles den regelmæssige lysgennemgangskoefficient på ny på den belyste flade af hvert prøveemne. 6.1.4. Hvert prøveemne eller prøveeksemplar (i alt tre) udsættes i overensstemmelse med ovennævnte fremgangsmåde for en lyspåvirkning, således at bestrålingen på hvert punkt af prøveemnet eller prøveeksemplaret frembringer den samme effekt på det benyttede mellemlæg som den, der frembringes af en solbestråling på 1 400 W/m2 i 100 timer. 6.2. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn Farveløst Tonet Farvning af glasset 2 1 Farvning af mellemlægget 1 2 De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning. 6.3. Fortolkning af resultater 6.3.1. Lyspåvirkningsprøven anses for at give et tilfredsstillende resultat, hvis følgende betingelser er opfyldt: 6.3.1.1. Den samlede gennemgangsfaktor for lyset, idet gennemgangen måles i overensstemmelse med punkt 9.1.1-9.1.2 i nærværende bilag, falder ikke til under 95 % af udgangsværdien inden bestrålingen og falder ikke under nogen omstændigheder: 6.3.1.1.1. under 70 % for andre ruder end forruderne, der skal opfylde forskrifterne vedrørende førerens synsfelt i alle retninger 6.3.1.1.2. under 70 % for forruderne i den zone, hvor den regelmæssige lysgennemgang skal måles, således som den er defineret i punkt 9.1.2.2 nedenfor. 6.3.1.2. Der kan imidlertid vise sig en let farvning, når prøveemnet eller prøveeksemplaret undersøges på hvid baggrund efter bestråling, men der må ikke vise sig nogen andre fejl. 6.3.2. En serie prøveemner eller -eksemplarer, der fremstilles til godkendelse, betragtes som tilfredsstillende med hensyn til lyspåvirkningsprøven, hvis én af følgende betingelser er opfyldt: 6.3.2.1. Alle prøvninger giver et tilfredsstillende resultat 6.3.2.2. Én prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny serie prøveemner eller prøver giver tilfredsstillende resultater. 6.4. Prøvning for vejrbestandighed 6.4.1. Prøvningsmetode 6.4.1.1. Udstyr 6.4.1.1.1. Langbue-xenonlygte I eksponeringsudstyret (3) skal som strålekilde benyttes en langbue-xenonlygte, men andre metoder, der medfører et tilsvarende eksponeringsniveau af ultraviolette stråler, tillades. Langbue-xenonlygten har den fordel, at den, ved korrekt filtrering og vedligeholdelse, kan frembringe det spektrum, der kommer tættest på naturligt sollys. I den forbindelse skal xenon-quartzbrænderrøret monteres med passende optiske borosilikatglasfiltre (4). De anvendte xenonlygter skal drives af en passende 50 eller 60 Hz strømforsyning, passende reaktanstransformatorer og elektrisk udstyr. Eksponeringsapparatet skal omfatte det udstyr, som er nødvendigt til måling og/eller kontrol af følgende: — strålingsintensitet — sortlegemetemperatur — vandbesprøjtning — driftsplan eller -cyklus. Eksponeringsapparatet skal være lavet af inert materiale, som ikke kontaminerer det vand, der anvendes ved prøvningen. Strålingsintensiteten måles ved prøveemnets overflade og kontrolleres i overensstemmelse med anvisningerne fra fabrikanten af eksponeringsapparatet. Den samlede ultraviolette (5) stråleeksponering (joule pr. kvadratmeter) måles eller beregnes og skal betragtes som primær måleværdi for prøveemnets eksponering. 6.4.1.2. Prøveemner Prøveemnets mål skal normalt være de for den relevante prøvningsmetode foreskrevne for de(n) egenskab(er), der skal måles efter eksponering. Antallet af kontrol– og prøveemner for hver prøvningsbetingelse eller eksponeringsstadium skal bestemmes foruden dem, som kræves til visuel evaluering i henhold til prøvemetoderne. Det anbefales, at visuelle evalueringer udføres på det største antal prøvede emner. 6.4.1.3. Fremgangsmåde Måling i overensstemmelse med punkt 9.1 i dette bilag af lysgennemgangen for de prøveemner, der skal eksponeres. Måling i overensstemmelse med punkt 4 i dette bilag af modstandsdygtighed over for overfladeslid på kontrolemnerne. Anbring den flade på det enkelte prøveemne, der repræsenterer rudens yderside på køretøjet, foran lampen. Andre forhold vedrørende eksponeringen skal være således: 6.4.1.3.1. Strålingen må ikke variere mere end ± 10 % i hele prøveemnets område. 6.4.1.3.2. Med passende intervaller renses lygtefiltrene med rengøringsmiddel og vand. Xenonbuefiltre udskiftes i overensstemmelse med fabrikantens anbefalinger. 6.4.1.3.3. Temperaturen inden i eksponeringsapparatet under den tørre del af cyklussen skal styres ved hjælp af cirkulation af tilstrækkelig luft til at fastholde en konstant sortlegemetemperatur. I eksponeringsapparatet med xenonbuen skal denne temperatur være 70 ± 3 oC som angivet af et termometer til sortlegemestråling eller tilsvarende. Termometeret monteres i prøveemneholderen, og der foretages aflæsninger i de punkter, hvor der forekommer maksimal varmeudvikling pga. lyseksponeringen. 6.4.1.3.4. Den relative fugtighed inden i eksponeringsapparatet fastholdes på 50 ± 5 % under cyklussens tørre dele. 6.4.1.3.5. Det afioniserede vand, der anvendes i besprøjtningscyklusen, skal indeholde mindre end 1 ppm fast siliciumdioxid og må ikke efterlade blivende aflejring eller rester på prøveemnerne, som kan påvirke de efterfølgende målinger. 6.4.1.3.6. Vandets pH skal være mellem 6,0 og 8,0 og ledningsevnen under 5 mikrosiemens. 6.4.1.3.7. Vandtemperaturen i det rør, hvor vandet ledes ind i eksponeringsapparatet, skal være rumtemperatur. 6.4.1.3.8. Vandet skal rettes mod prøveemnerne i form af en fin forstøvning, der har en tilstrækkelig volumen til at sikre en ensartet vædning af prøveemnerne i det øjeblik de rammes. Vandbesprøjtningen rettes kun mod den overflade på prøveemnet, der vender mod lyskilden. Der tillades ingen recirkulation af vandet til besprøjtning eller nedsænkning af prøveemner i vandet. 6.4.1.3.9. Prøvemnerne roteres omkring buen for at sikre en ensartet lysfordeling. Alle positioner i eksponeringsapparatet skal fyldes med prøveemner eller surrogater for at sikre, at der fastholdes en ensartet temperaturfordeling. Prøveemnerne skal fastholdes i rammer, idet bagsiden eksponeres for prøvekammermiljøet. Tilbagekastninger fra kammeret vægge må dog ikke ramme prøveemnernes bagside. Om nødvendigt kan prøveemnernes bagside tildækkes for at blokere sådanne tilbagekastninger, forudsat at dette ikke hindrer den frie luftcirkulation på prøveemnets overflade. 6.4.1.3.10. Eksponeringsapparatet betjenes, således at der sikres kontinuerligt lys og periodisk tilbagevendende vandbesprøjtning i cyklusser af 2 timers varighed. Hver 2-timers-cyklus opdeles i perioder, hvor prøveemnerne eksponeres for lys uden vandbesprøjtning i 102 minutter og for lys med vandbesprøjtning i 18 minutter. 6.4.1.4. Evaluering Efter eksponering må prøveemnerne rengøres, om nødvendigt efter en af fabrikanten anbefalet fremgangsmåde, for at fjerne eventuelle rester. De eksponerede prøveemner evalueres visuelt for følgende egenskaber: — bobler — farve — dæmpning af udsyn — nævneværdig nedbrydning. Lysgennemgangen for de eksponerede prøver måles. 6.4.1.5. Prøveresultaternes udtryk De visuelle evalueringer af de eksponerede prøveemner rapporteres, idet udseendet for hver enkelt sammenlignes med de ueksponerede kontrolemner. Den målte regelmæssige lysgennemgang må ikke afvige mere end 5 % fra den oprindelige prøvning af ueksponerede prøveemner og må ikke komme under: 70 % for forruder og andre ruder, som anvendes i en placering af betydning for sigtbarheden under kørsel. 7. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHED OVER FOR FUGT 7.1. Fremgangsmåde Tre prøveeksemplarer eller tre kvadratiske prøveemner på mindst 300×300 mm anbringes vertikalt i to uger i en lukket beholder, hvor temperaturen holdes på 50 ± 2 oC og den relative fugtighed på 95 ± 4 %. Hvis der er tale om stive plastruder eller stive dobbeltplastruder, skal der anvendes 10 prøveksemplarer. Prøveemnerne forberedes således, at: — mindst én kant på prøveemnerne falder sammen med en oprindelig kant på glasruden — såfremt flere prøveemner prøves på samme tid, skal der være et tilstrækkeligt mellemrummellem hvert af prøveemnerne. Der træffes forholdsregler til at forhindre, at kondensat, der dannes på prøvebeholderens vægge og loft, rammer prøveemnerne. 7.2. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn Farveløst Tonet Farvning af mellemlægget 1 2 De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning. 7.3. Fortolkning af resultater 7.3.1. Sikkerhedsruden anses for tilfredsstillende med hensyn til modstandsdygtigheden over for fugt, såfremt der ikke observeres nogen væsentlig ændring mere end 10 mm fra de ikke-afskårne kanter og mere end 15 mm fra de afskårne kanter efter et ophold på to timer i den omgivende luft for så vidt angår almindelige og behandlede laminerede ruder, og efter et ophold på 48 timer i den omgivende luft for så vidt angår ruder beklædt med plastmateriale samt plexiglas. 7.3.2. En serie prøveemner, der fremstilles til godkendelse, betragtes som tilfredsstillende med hensyn til modstandsdygtighed over for fugt, hvis én af følgende betingelser er opfyldt: 7.3.2.1. Alle prøvninger giver et tilfredsstillende resultat 7.3.2.2. En prøvning har givet et negativt resultat, men en ny serie prøvninger udført på en ny serie prøveeksemplarer giver positive resultater. 8. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHED OVER FOR TEMPERATURÆNDRINGER 8.1. Prøvningsmetode To prøveemner på 300 mm×300 mm anbringes i en beholder ved en temperatur på -40 oC ± 5 oC i 6 timer; de anbringes derefter i fri luft ved en temperatur på 23 oC ± 2 oC i en time eller indtil det tidspunkt, hvor prøveemnerne når en ligevægtstemperatur. Derefter anbringes de i cirkulerende luft ved en temperatur på 72 oC ± 2 oC i 3 timer. Prøveemnerne undersøges efter igen at have været anbragt i fri luft ved 23 oC ± 2 oC og nedkølet til denne temperatur. 8.2. Vanskelighedsindseks for de sekundære kendetegn Farveløst Tonet Farvning af mellemlægget eller af plastikbeklædningen 1 2 De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning. 8.3 Fortolkning af resultater Prøvningen af modstandsdygtigheden over for temperaturændringer anses for at have givet et tilfredsstillende resultat, hvis prøverne ikke udviser tegn på krakelering, uklarheder, delaminering eller anden indlysende forringelse. 9. OPTISKE EGENSKABER 9.1. Prøvning af lysgennemgang 9.1.1. Udstyr 9.1.1.1. Lyskilde bestående af en glødelampe, hvis glødetråd ligger i en volumen af form som et parallelepipedum på 1,5 mm × 1,5 mm × 3 mm. Spændingen på pærens glødetråd skal være således, at dens farvetemperatur er 2 856 ± 50 K. Denne spænding skal stabiliseres ved ± 1/1 000. Måleapparatet til kontrol af spændingen skal være tilstrækkelig nøjagtigt til dette formål. 9.1.1.2. Optisk system bestående af en linse med en brændvidde, f, på mindst 500 mm og korrigeret for kromatisk aberration. Den fulde linseåbning må ikke overstige f/20. Afstanden mellem linsen og lyskilden reguleres således, at der opnås et omtrent parallelt strålebundt. Der anbringes en blænder til at begrænse strålebundtets diameter til 7 mm ± 1 mm. Denne blænder skal anbringes i en afstand af 100 mm ± 50 mm fra linsen på modsat side af lyskilden. Målepunktet skal ligge midt i strålebundtet. 9.1.1.3. Måleapparat Modtageren skal have en relativ spektral følsomhed svarende til CIE's (6) relative spektrale lysvirkning for det fotoptiske billede. Modtagerens følsomme flade skal være dækket af en spreder og skal være mindst to gange tværsnittet af det strålebundt, som udsendes af det optiske system. Hvis der anvendes en integrationskugle, skal kuglens åbning være mindst to gange tværsnittet af det parallelle strålebundt. Enheden modtager/måleapparat skal have en linearitet, der er bedre end 2 % i skalaens nyttedel. Modtageren skal være centreret på strålebundtets akse. 9.1.2. Fremgangsmåde Målesystemets følsomhed skal justeres således, at apparatet til måling af modtagerens reaktion viser 100 delestreger, når sikkerhedsruden ikke er anbragt i lysbanen. Når modtageren ikke modtager noget lys, skal apparatet vise 0. Sikkerhedsruden skal anbringes i en afstand fra modtageren på fem gange modtagerens diameter. Sikkerhedsruden skal anbringes mellem blænderen og modtageren: den skal orienteres således, at strålebundtets indfaldsvinkel er 0 ± 5°. Den regelmæssige lysgennemgangsfaktor måles på sikkerhedsruden; for hvert af de målte punkter aflæses antallet af skalaenheder, n, på måleapparatet. Den regelmæssige gennemgangskoefficient τr er lig med n/100. 9.1.2.1. Når det drejer sig om forruder, kan der anvendes to prøvemetoder, nemlig enten et prøveemne, der er udskåret af den mest plane del af forruden, eller et specielt tilvirket kvadratisk stykke, der med hensyn til materiale og tykkelse har samme kendetegn som en forrude, idet målingerne udføres vinkelret på ruden. 9.1.2.2. For forruder til køretøjer i klasse M1 (7) udføres prøvningen i prøveområde B, som er defineret i bilag 18, punkt 2.3 med undtagelse af eventuelle områder med uigennemsigtig solskærm, som indvirker herpå. For så vidt angår forruder til køretøjer i klasse N1 kan fabrikanten anmode om, at den samme prøvning udføres enten i prøveområde B som defineret i bilag 18, punkt 2.3 med undtagelse af eventuelle områder med uigennemsigtig solskærm, som indvirker herpå, eller i zone I som defineret i punkt 9.2.5.2.3 i dette bilag. For forruder til andre køretøjsklasser udføres prøvningen i zone I som defineret i punkt 9.2.5.2.3 i dette bilag. For landbrugs- og skovbrugstraktorer og køretøjer til bygge- og anlægsvirksomhed, hvor det ikke er muligt at bestemme zone I, udføres prøvningen i zone I' dog som omhandlet i punkt 9.2.5.3 i dette bilag. 9.1.3. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn Farveløst Tonet Farvning af glasset 1 2 Farvning af mellemlægget (for laminerede forruder) 1 2

ikke omfattet omfattet Solfilterfilm og/eller uigennemsigtig solskærm 1 2 De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning. 9.1.4. Fortolkning af resultater Den regelmæssige lysgennemgang måles i overensstemmelse med punkt 9.1.2 i dette bilag og resultatet registreres. Ved forruder må den ikke være under 70 %. For andre ruder end forruder er kravene angivet i bilag 21. 9.2. Prøvning af den optiske forvrængning 9.2.1. Anvendelsesområde Den anførte metode er en projektionsmetode, der giver mulighed for at vurdere den optiske forvrængning for en sikkerhedsrude. 9.2.1.1. Definitioner 9.2.1.1.1. Optisk afbøjning: Vinkel som den tilsyneladende retning danner med den sande retning for et punkt set gennem sikkerhedsruden. Værdien af denne vinkel er funktion af indfaldsvinkelen for synskredsen, rudens tykkelse og hældning samt krumningsradius på indfaldspunktet. 9.2.1.1.2. Optisk forvrængning i en retning M-M': Algebraisk vinkelafbøjningsforskel Δα målt mellem to punkter M og M′ på glasrudens overflade, der har en sådan afstand, at deres projektioner i et plan vinkelret på observationsretningen ligger i en afstand med en fast værdi Δx (se fig. 6). En afbøjning mod urets retning betegnes som positiv og en afbøjning med urets retning som negativ. 9.2.1.1.3. Optisk forvrængning i punkt M: Den maksimale optiske forvrængning for alle retninger MM' fra punkt M. Figur 6 Skematisk fremstilling af forvrængningen BEMÆRK: Δα = α1 – α2, dvs. den optiske forvrængning i retningen MM′. Δx = MCdvs. afstanden mellem de to lige linjer parallelt med observationsretningen og gennem punkterne M og M'. 9.2.1.2. Udstyr Denne metode består i at projicere et egnet diapositiv (prøvemønster) op på en skærm gennem den sikkerhedsrude, der prøves. Ændringen af formen af det projicerede billede, forårsaget af indsættelse af ruden i lysets bane, giver et mål for den optiske forvrængning. Udstyret består af følgende dele, der opstilles som vist i fig. 9. 9.2.1.2.1. Projektor af god kvalitet med en punktuel lyskilde med stor lysstyrke og med f.eks. følgende karakteristika: brændvidde på mindst 90 mm åbning på ca. 1/2,5 150 W halogenkvartslampe (ved anvendelse uden filter) 250 W halogenkvartslampe (ved anvendelse af et grønt filter). Projiceringsanordningen er skematisk gengivet i figur 7. En blænder med en diameter på 8 mm skal være anbragt ca. 10 mm fra objektivlinsen. Figur 7 Optisk opstilling af projektoren 9.2.1.2.2. Diapositiver (prøvemønstre) bestående af f.eks. et mønster af lyse cirkler på mørk baggrund (se figur 8). Diapositiverne skal være af høj kvalitet og med god kontrast, således at der kan udføres målinger med en fejlmargin på mindre end 5 %. Når den rude, der skal underkastes prøvning, ikke er opstillet, skal cirklernes dimensioner være således, at de, når de projiceres, danner et mønster af cirkler på skærmen med diameteren , hvor Δx = 4 mm (jf. figur 6 og 9). Figur 8 Forstørret del af diapositivet Figur 9 Opstilling af udstyret til prøvning af optisk forvrængning R1 = 4 m R2 = 2 à 4 m (4 m foretrukket) 9.2.1.2.3. Stativ, helst af en type, der tillader lodrette og vandrette bevægelser samt en rotation af sikkerhedsruden. 9.2.1.2.4. Kontrolskabelon til måling af dimensionsændringer, såfremt en hurtig beregning er ønsket. En passende form er vist i figur 10. Figur 10 Eksempel på passende kontrolskabelon 9.2.1.3. Fremgangsmåde 9.2.1.3.1. Generelt Anbring sikkerhedsruden på stativet (punkt 9.2.1.2.3) i den anførte hældningsvinkel. Projicer prøvediapositivet gennem den overflade, der skal undersøges. Drej ruden eller flyt den enten horisontalt eller vertikalt med henblik på undersøgelse af hele den specificerede flade. 9.2.1.3.2. Beregning ved hjælp af en kontrolskabelon Såfremt en hurtig beregning med en fejlmargin på op til 20 % er tilstrækkelig, beregnes værdien A (se figur 10) ud fra grænseværdien ΔαL, for afbøjningsændringen og værdien R2, som er afstanden mellem sikkerhedsruden og projektionsskærmen: A = 0,145 ΔαL – R2 Forholdet mellem ændringen i det projicerede billedes diameter, Δd, og ændringen i vinkelafbøjningen, Δα, er givet ved formlen: Δd = 0,29 Δα · R2 hvor Δ der udtrykt i millimeter A er udtrykt i millimeter ΔαL er udtrykt i bueminutter Δα er udtrykt i bueminutter R2 er udtrykt i meter. 9.2.1.3.3. Måling ved hjælp af fotoelektrisk udstyr Når der kræves en nøjagtig måling med en nøjagtighed, der er større end 10 % af grænseværdien, måles værdien Δd på projektionsaksen, idet værdien af det lysende punkts bredde fastsættes i det punkt, hvor luminansen er 0,5 gange spottens maksimale luminans. 9.2.1.4. Prøveresultaternes udtryk Vurder den optiske forvrængning for sikkerhedsruderne ved måling af Δd på ethvert punkt af overfladen og i alle retninger med henblik på et finde Δd max. 9.2.1.5. Anden metode Det er desuden tilladt at benytte schlierenmetoden i stedet for projektionsteknikken, forudsat at nøjagtigheden i målingerne i punkt 9.2.1.3.2 og 9.2.1.3.3 bevares. 9.2.1.6. Afstanden Δx skal være 4 mm. 9.2.1.7. Forruden skal monteres i den hældningsvinkel, der svarer til køretøjets. 9.2.1.8. Projektionsaksen i vandret plan skal holdes i en position, der er omtrent vinkelret på forrudens spor i dette plan. 9.2.2. Målingerne udføres: 9.2.2.1. For køretøjsklasse M1: i prøvningsområde A indtil køretøjets midterplan og i den del af forruden, der er symmetrisk på den denne zone i forhold til køretøjets midterplan, samt i det reducerede prøvningsområde B i overensstemmelse med punkt 2.4 i bilag 18. 9.2.2.2. For køretøjer i klasse M og N bortset fra M1: a) i zone I som defineret i punkt 9.2.5.2 i dette bilag for køretøjer i klasse M2, M3, N2 og N3 b) enten i zone I som defineret i punkt 9.2.5.2 i dette bilag eller i prøvningsområde A indtil køretøjets midterplan og i den del af forruden, der er symmetrisk på denne zone i forhold til køretøjets midterplan, samt i det reducerede prøvningsområde B i overensstemmelse med punkt 2.4 i bilag 18 for køretøjer i klasse N1. 9.2.2.3. For landbrugs- og skovbrugstraktorer og køretøjer til bygge- og anlægsvirksomhed , hvor det ikke er muligt at bestemme zone I, i zone I', som omhandlet i punkt 9.2.5.3 i dette bilag. 9.2.2.4. Køretøjstype Prøvningen gentages, såfremt forruden skal monteres på en køretøjstype, hvis synsfelt fortil er forskelligt fra synsfeltet på den køretøjstype, for hvilken forruden allerede er godkendt. 9.2.3. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn 9.2.3.1. Materialets art Spejlglas Floatglas Vinduesglas 1 1 2 9.2.3.2. Andre sekundære kendetegn De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning. 9.2.4. Antal prøveeksemplarer Fire prøveeksemplarer underkastes prøvning. 9.2.5. Definition af zoner 9.2.5.1. Zone A og B for forruder til køretøjer i klasse M1 og N1 er defineret i bilag 18 til dette regulativ. 9.2.5.2. Zoner for forruder til køretøjer i klasse M og N bortset fra M1 er defineret på grundlag af: 9.2.5.2.1. et øjenpunkt, der ligger lodret på førersædets R-punkt og i en afstand af 625 mm over dette punkt i det lodrette plan, der ligger parallelt med midterplanet i længderetningen på det køretøj, som forruden er beregnet til at blive monteret på, og som går gennem rattets akse; øjenpunktet er herunder angivet '0' 9.2.5.2.2. en ret linje OQ, som er den vandrette lige linje, der går igennem øjenpunktet og vinkelret på køretøjets midterplan i længderetningen. 9.2.5.2.3. Zone I er den forrudezone, der er afgrænset af forrudens skæring med følgende fire planer: Pl — et lodret plan, som går igennem 0, og som danner en vinkel på 15o mod den venstre del af køretøjets midterplan i længderetningen P2 — et lodret plan, der er symmetrisk med P1 i forhold til køretøjets midterplan i længderetningen. Såfremt denne konstruktion ikke er mulig (f.eks. i manglen på et længdesymmetriplan), anvendes som P2 det plan, der er symmetrisk med P1 i forhold til køretøjets længdeplan, der går igennem punkt 0. P3 — et plan, der indeholder den lige linje OQ, og som danner en vinkel på 10° over horisontalplanet P4 — et plan, der indeholder den lige linje OQ, og som danner en vinkel på 8° under horisontalplanet. 9.2.5.3. For landbrugs- og skovbrugstraktorer og køretøjer til bygge- og anlægsvirksomhed , hvor det ikke er muligt at bestemme zone I, består zone I' af hele forrudens overflade. 9.2.6. Fortolkning af resultater En type forrude betragtes som tilfredsstillende med hensyn til den optiske forvrængning, hvis de fire prøveeksemplarer, der indgives til prøvning, ikke overstiger nedenstående værdier for hver zone: Køretøjets klasse Zone Maksimumværdier for forvrængning M1 og N1 A - udvidet jf. Punkt 9.2.2.1 2 bueminutter B - reduceret jf. punkt 2.4 i bilag 18 6 bueminutter Andre køretøjer i klasse M og N end M1 I 2 bueminutter Andre køretøjsklasser I' 2 bueminutter 9.2.6.1. På køretøjer i klasse M og N udføres der ingen måling i en 25 mm bred yderzone. 9.2.6.2. På landbrugs– og skovbrugstraktorer og på køretøjer til bygge- og anlægsvirksomhed udføres der ingen måling i en 100 mm bred yderzone. 9.2.6.3. I forbindelse med todelte forruder foretages der ingen måling i en stribe på 35 mm fra den kant af ruden, der skal støde op til adskillelsesstolpen. 9.2.6.4. Der tillades en tolerance på indtil 6 bueminutter i alle dele af zone I eller zone A, der befinder sig mindst 100 mm fra forrudens kant. 9.2.6.5. Der kan tillades lettere afvigelser fra forskrifterne i det reducerede prøvningsområde B i overensstemmelse med punkt 2.4 i bilag 18, forudsat at de lokaliseres og registreres i rapporten. 9.3. Prøvning af sekundærbilledets adskillelse 9.3.1. Anvendelsesområde Der anerkendes to prøvningsmetoder: prøvning med målskive og prøvning med kollimator. Disse prøvningsmetoder kan eventuelt anvendes til godkendelsesprøvning, kvalitetskontrol eller produktevaluering. 9.3.1.1. Prøvning med målskive 9.3.1.1.1. Udstyr Denne metode er baseret på undersøgelse af en belyst målskive gennem sikkerhedsruden. Målskiven kan udformes således, at prøven kan udføres efter en enkel metode med »godkendt, ikke godkendt«. Målskiven skal helst være en af følgende typer, nemlig enten: a) en belyst ringformet målskive, hvis udvendige diameter, D, spænder over en vinkel på n bueminutter i et punkt beliggende i en afstand af × meter (figur 11 (a)), eller b) en belyst målskive med ring og plet, hvis dimensioner er sådanne, at afstanden D fra et punkt beliggende på kanten af pletten til det punkt, der er nærmest ved ringens indre, spænder over en vinkel på n bueminutter i et punkt beliggende i en afstand af × meter (figur 11b), hvor n = grænseværdien for sekundærbilledseparationen x = afstanden mellem sikkerhedsruden og målskiven (mindst 7 m) D er givet ved formlen: D = x. tg n Den belyste skive består af en lyskasse med et rumfang på ca. 300 mm × 300 mm × 150 mm, hvis forside nemmest fremstilles af et glas dækket af sort uigennemsigtigt papir eller af mat sort maling. Kassen skal være belyst af en egnet lyskilde. Kassens indre skal være dækket af et lag mat hvid maling. Det kan være praktisk at anvende andre former for skiver, som f.eks. den i figur 14 viste. Det er ligeledes muligt at erstatte skiven med en projektionsanordning og undersøge de fremkomne billeder på en skærm. 9.3.1.1.2. Fremgangsmåde Sikkerhedsruden skal monteres med sin specificerede hældningsvinkel på et passende stativ, således at observationen finder sted i horisontalplanet gående gennem skivens centrum. Observationen af lyskassen skal ske i et mørkt eller halvmørkt lokale. Hver af sikkerhedsrudens dele undersøges for ethvert sekundærbillede i tilknytning til den belyste målskive. Sikkerhedsruden skal være drejet således, at den korrekte observationsretning bevares. Der kan anvendes en lup til denne undersøgelse. 9.3.1.1.3. Prøveresultaternes udtryk Det bestemmes, om cirklens primær - og sekundærbilleder under anvendelse af skive a) (se figur 11a)) adskiller sig, dvs. om grænseværdien for n overskrides, eller plettens sekundærbillede under anvendelse af skive b) (se figur 11b)) passerer tangentpunktet med cirklens indre kant, dvs. om grænseværdien for n overskrides. Figur 11 Skivernes dimensioner Figur 12 Opstilling af udstyret Figur 13 Udstyr til prøvning med kollimator 1) Pære 2) Kondensator, åbning > 8,6 mm 3) Skærm af slebet glas, åbning > kondensatorens åbning 4) Farvet filter med centralt hul med diameter ca. 0,3 mm, diameter ≥ 8,6 mm 5) Plade med polarkoordinator, diameter > 8,6 mm 6) Akromatisk linse, f ≥ 86 mm, åbning = 10 mm 7) Akromatisk linse, f ≥ 86 mm, åbning = 10 mm 8) Sort punkt, diameter ca. 0,3 mm 9) Akromatisk linse, f = 20 mm, åbning ≤ 10 mm 9.3.1.2. Kollimatorprøve Om nødvendigt anvendes den i dette punkt beskrevne procedure. 9.3.1.2.1. Udstyr Udstyret består at en kollimator og et teleskop og kan gennemføres i henhold til figur 13. Der kan imidlertid anvendes ethvert andet tilsvarende optisk system. 9.3.1.2.2. Fremgangsmåde Kollimatoren danner uendelig langt borte et billede af et polarkoordinatsystem med et lysende punkt i centrum (se fig. 14). I observationsteleskopets brændplan anbringes på den optiske akse et lille mørkt punkt med en diameter lidt større end det projicerede lysende punkts diameter, hvorved det lysende punkt skjules. Såfremt et prøveemne med et sekundærbillede anbringes mellem teleskopet og kollimatoren, er et andet lysende punkt med mindre intensitet synligt på en vis afstand i centrum af polarkoordinatsystemet. Sekundærbilledadskillelsen kan siges at være repræsenteret af afstanden mellem de to punkter, der observeres ved hjælp af observationsteleskopet (se figur 14). (Afstanden mellem det sorte punkt og det lysende punkt i centrum af polarkoordinatsystemet repræsenterer den optiske afbøjning). 9.3.1.2.3. Prøveresultaternes udtryk Sikkerhedsruden undersøges først på en enkel måde for at bestemme, hvilket område der giver det største sekundærbillede. Derefter undersøges dette område ved hjælp af kollimatoren under en passende indfaldsvinkel. Til sidst måles den maksimale sekundærbilledseparation. 9.3.1.3. Observationsretningen i det vandrette plan skal holdes omtrent vinkelret på forrudens spor i dette plan. 9.3.2. Målingerne udføres efter køretøjsklasse i de i punkt 9.2.2 ovenfor definerede zoner. 9.3.2.1. Køretøjstype Prøvningen gentages, såfremt forruden skal monteres på en køretøjstype, hvis synsfelt fortil er forskelligt fra synsfeltet på den køretøjstype, for hvilken forruden allerede er godkendt. 9.3.3. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn 9.3.3.1. Materialets art Spejlglas Floatglas Vinduesglas 1 1 2 9.3.3.2. Andre sekundære kendetegn De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning. 9.3.4. Antal prøveeksemplarer Fire prøveeksemplarer underkastes prøvning. Figur 14 Eksempel på observation i henhold til prøvemetoden med kolli