KONKLUSIONER vedtaget af Raadet og medlemsstaternes sundhedsministre, forsamlet i Raadet den 16. maj 1989 om forebyggelse af AIDS blandt stiknarkomaner (89/C 185/03)

RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER OG MEDLEMSSTATERNES SUNDHEDSMINISTRE, FORSAMLET I RAADET,

har paa baggrund af den indhoestede erfaring paa det paagaeldende omraade draget foelgende konklusioner: I. INDLEDNING 1. I alle Faellesskabets medlemsstater viser det sig stadig tydeligere, at stiknarkomaner er blevet den risikogruppe, hvor antallet af AIDS-tilfaelde er steget kraftigst. Der findes epidemiologiske beviser paa, at stofmisbrugerne i nogle medlemsstater ogsaa udgoer den gruppe, hvor antallet af HIV-smittede er stoerst.

2. For saa vidt angaar overfoerelse af HIV-virus goer det saerlige forhold sig gaeldende, at stiknarkomaner er udsat for samtlige tre kendte maader for overfoersel af denne virus, nemlig - overfoersel via blod, hovedsagelig ved, at flere anvender samme injektionsudstyr

- overfoerelse ved seksuel kontakt

- overfoersel i nedadgaaende linje (mor - barn).

3. Disse personer udgoer en overordentlig betydelig smittekilde paa grund af den hoeje risiko for spredning, ikke blot inden for gruppen, men ogsaa til resten af samfundet.

4. Der er indtil nu kun sket en meget langsom udvikling i behandlingsmetoderne, og der findes endnu ikke noget generelt anvendeligt beskyttelsesmiddel.

Derfor boer handlingsprogrammerne paa dette omraade hovedsagelig vaere rettet mod praeventive foranstaltninger, foerst og fremmest sundhedsoplysning, der tager sigte paa at mindske risikoen for HIV-smitte.

5. Samtlige medlemsstater har ivaerksat forskellige handlingsprogrammer. En evaluering af disse programmer i faellesskab kan vaere til fordel for alle parter med henblik paa tilrettelaeggelse af fremtidige foranstaltninger.

II. FORUDSAETNINGER 1. I denne saerlige situation er det mere end nogensinde noedvendigt, at der formuleres en klar politik vedroerende problemerne i forbindelse med stofmisbrug.

Ved udformningen af denne politik boer der ud over det endelige maal (afvaenning) fastsaettes nogle foreloebige maal (formindskelse af doedeligheden, formindskelse af risikoen for smitte med HIV-virus eller andre smitstoffer, formindskelse af stofmisbrugernes marginale stilling osv.), og det maa betragtes som vaerende af afgoerende betydning, at disse foreloebige maal naas.

2. Med henblik herpaa bliver det stadig mere noedvendigt med en effektiv samordning mellem programmerne til bekaempelse af AIDS og programmerne til behandling og forebyggelse af stofmisbrug, baade nationalt og supranationalt.

3. Stofmisbrugerne har ganske saerlige sociale karaktertraek, som boer tages i betragtning, naar der skal traeffes forebyggende foranstaltninger, da disse kan goere det vanskeligere at gennemfoere programmerne : deres meget marginale stilling, de vaner, som de har i forbindelse med indtagelsen af de yderst sundhedsfarlige stoffer, samt deres store vanskeligheder ved at komme i kontakt med sundhedsmyndighederne og de sociale myndigheder.

4. De hidtil indvundne erfaringer viser, at kendskab til risikoen for HIV-smitte fremmer disse personers motivering til at opgive stofmisbruget eller til at gaa over til mere sikre maader at indtage stofferne paa.

5. Det er stadig vanskeligt at fremkalde denne motivation, og der kraeves derfor megen forestillingsevne ved udformningen af programmerne ; alle muligheder for at naa videre i denne retning boer udnyttes.

6. Ved udformningen af programmerne boer man forsoege at goere det lettere at overvinde disse hindringer ved at undgaa repressive foranstaltninger, ved paa de rette tidspunkter at vaere til stede paa narkomanernes tilholdssteder, ved hurtigt at yde hjaelp i tilfaelde af sygdom, naar dette oenskes, og ved at tilbyde andre sociale ydelser.

7. Uanset hvilken strategi der vaelges, boer der tilskyndes til deltagelse af alle de faglige og sociale sektorer, der maatte vaere rede til at samarbejde : offentlige eller private hjaelpetjenester, domstole, frivillige organisationer, ungdomsorganisationer, tidligere stofmisbrugere osv.

III. GRUNDLAG FOR EN POLITIK TIL FOREBYGGELSE AF HIV-SMITTE

Der findes naturligvis ingen endelige og universelle loesninger, og naar flere foranstaltninger har bevist deres effektivitet, er det, fordi man altid har taget mest muligt hensyn til denne gruppes sociale karakteristika i det enkelte land, den enkelte region, eller i det givne miljoe.

Den enkelte stat maa derfor anvende de loesninger, der er bedst tilpasset disse karakteristika. A. Sundhedsoplysning 1. Ud over at tage hensyn hertil i de generelle programmer for sundhedsoplysning er det noedvendigt med andre foranstaltninger, der er specifikt rettet mod bestemte miljoeer eller grupper (faengsler, narkomaners tilholdssteder, prostitution osv.). Ved udarbejdelsen af saadanne foranstaltninger boer man tage hensyn til udtalelser fra personer, som kender disse miljoeer og deres saerlige maade at kommunikere paa (personer, som har levet eller lever i dem, nuvaerende eller tidligere stofmisbrugere, osv.).

2. Man maa udnytte den strategiske stilling, som personalet inden for den primaere sundhedspleje indtager, da det er en kendsgerning, at narkomaner af forskellige grunde ofte henvender sig her, inden de anmoder om at komme paa afvaenning. Der boer goeres en indsats for at goere det klart for dette personale, hvor vigtig en rolle det spiller med hensyn til aendring af risikofyldte vaner i forbindelse med stofafhaengighed og seksuel adfaerd.

3. En tilsvarende kommunikationsproces boer indledes med resten af sundhedspersonalet, saaledes at dette ikke indtager en afvisende holdning over for disse patienter, og saaledes at en hvilken som helst henvendelse fra en patient kan bruges til at give konkret sundhedsoplysning.

4. For at hindre, at en person, der har faaet stillet diagnosen seropositiv, og som er overbevist om, at det ikke er muligt at blive helbredt, forledes til uansvarlig adfaerd med hoej risiko for at overfoere HIV-smitten til andre, skal der tilbydes realistisk oplysning om sandsynligheden for at udvikle sygdommen og om den smittedes mulighed for selv at formindske risikoen ved at tillaegge sig sunde levevaner og isaer saadanne vaner, som hindrer eller vanskeliggoer nye infektioner med dette eller andre smitstoffer.

B. Afvaenningsprogrammer 1. De forskellige former for behandling, som anvendes i forbindelse med afvaenning og revalidering af stofmisbrugere, boer tages op til fornyet overvejelse og vurderes paa baggrund af forekomsten og udbredelsen af HIV-smitte.

2. Det ville vaere oenskeligt at fremme alternative fremgangsmaader paa dette omraade, hvor det er muligt i henhold til den nationale lovgivning. I denne forbindelse kunne der f.eks. overvejes ivaerksaettelse eller udbygning af behandlingsformer, der ligesom programmerne for behandling med erstatningsmidler kan lette overgangen til forbrugsmaader, som betyder, at de paagaeldende ikke risikerer at paadrage sig smitsomme sygdomme.

3. Det er noedvendigt at udnytte enhver lejlighed, der byder sig, til at komme i kontakt med stofmisbrugerne og udforme programmer paa forskellige niveauer, saaledes at enhver kan finde et program, som han vil kunne foelge paa et givet tidspunkt.

C. Adgang til praeservativer 1. Ud over at lade oplysningskampagner paa sundhedsomraadet omfatte oplysninger om en saadan seksuel adfaerd, som beskytter mod HIV-smitte, er det noedvendigt, at stofmisbrugere har nem adgang til praeservativer, enten gratis eller til meget lave priser.

2. Det boer tilstraebes, at det er personer fra sundhedssektoren, specielt dem, der kender patienten bedst, som giver denne form for oplysninger, og at deres anbefalinger gives paa en saadan maade, at patienten tillaegger dem samme trovaerdighed som en hvilken som helst anden laegelig handling.

D. Samordning af programmerne til behandling af gravide stofmisbrugere

Der boer finde en oeget samordning sted mellem programmerne til bekaempelse af AIDS, til behandling og forebyggelse af stofmisbrug og programmerne vedroerende moedre - nyfoedte. Alle disse programmer skal, svarende til hvert enkelt programs formaal, omfatte foranstaltninger, der er rettet mod kvindelige stofmisbrugere i den foededygtige alder og gravide stofmisbrugere.

Disse programmer boer isaer omfatte - oplysning og raadgivning af kvindelige stofmisbrugere om de risici, som HIV-smitte indebaerer for kvinden selv, for fostret og for det nyfoedte barn

- medtagelse af disse gravide i et program vedroerende hoejrisikograviditeter.

E. Diagnosticering af seropositive 1. De offentlige myndigheder boer tilvejebringe betingelser for, at alle, som oensker det, kan faa foretaget diagnosticering og komme under behandling uanset deres oekonomiske forhold.

2. Undersoegelserne skal foretages paa en saadan maade, at det sikres, at den paagaeldende selv har fremsat oenske herom, og at resultaterne behandles fortroligt. Det er desuden vigtigt, at laegerne og det ansvarlige sundhedspersonale er kvalificeret til at yde socialpsykologisk raadgivning og stoette.

F. Det saerlige tilfaelde med faengsler 1. Da et stort antal stofmisbrugere paa et tidspunkt i deres liv af forskellige grunde kommer i faengsel, er det vigtigt at betragte dette miljoe som vaerende af saerlig betydning i forbindelse med udviklingen af de forskellige praeventive programmer og bistandsprogrammer.

2. De forskellige aktionsmuligheder, der er naevnt for hele befolkningen, boer vurderes noeje, inden de anvendes paa faengselsmiljoeet, i betragtning af de meget specielle sociale og juridiske forhold, der goer sig gaeldende der.

IV. OPFOELGNING AF AKTIVITETERNE 1. For at faa det stoerst mulige udbytte af de erfaringer, der er gjort i de forskellige medlemsstater, og under hensyn til aktiviteterne i og retningslinjerne for internationale organisationer som WHO og Europaraadet, vil Ad hoc-gruppen vedroerende AIDS foretage udvekslinger af oplysninger paa baggrund af vurderinger af de nationale programmer paa omraadet.

Efter disse overvejelser vil gruppen forelaegge Raadet forslag til faelles retningslinjer.

2. Kommissionen opfordres til inden udgangen af 1989 at udarbejde og forelaegge Raadet et program paa dette omraade, som navnlig kunne tage sigte paa at fremme og stoette ekspertmoeder og andre initiativer, som giver landene mulighed for at udveksle den viden, som de hver isaer har opnaaet i forbindelse med evalueringen af deres forskellige strategier og metoder, og hvori der tages hensyn til aktiviteterne i ovennaevnte internationale organisationer.

3. Medlemsstaterne boer gennemgaa deres nationale lovgivning for at lette ivaerksaettelsen af de foranstaltninger, der anbefales ovenfor, og saaledes medvirke til en mere effektiv kamp mod problemerne i forbindelse med ikke-terapeutisk anvendelse af narkotiske stoffer og i forbindelse med HIV-smitte.