Kun de originale FN/ECE-tekster har retlig virkning i henhold til folkeretten. Dette regulativs nuværende status og ikrafttrædelsesdato bør kontrolleres i den seneste version af FN/ECE's statusdokument TRANS/WP.29/343/, der findes på adressen:

http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html

Regulativ nr. 96 fra De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europa (FN/ECE) — Ensartede forskrifter for godkendelse af motorer med kompressionstænding til montering i landbrugs- og skovbrugstraktorer og i mobile ikke-vejgående maskiner for så vidt angår emission af forurenende stoffer fra motoren

Omfattende al gældende tekst frem til:

Ændringsserie 04 — Ikrafttrædelsesdato: 13. februar 2014

INDHOLD

BILAG

1. ANVENDELSESOMRÅDE

Dette regulativ finder anvendelse på emission af forurenende luftarter og partikler fra motorer med kompressionstænding:

2. DEFINITIONER OG FORKORTELSER

2.1. I dette regulativ forstås ved:

2.1.1. »justeringsfaktorer«: additive (opjusteringsfaktor og nedjusteringsfaktor) eller multiplikative faktorer, der skal tages i betragtning under den periodiske (sjældne) regenerering

2.1.2. aldringscyklus: den maskin- eller motordrift (hastighed, belastning, effekt), der skal udføres under driftsprøveplanen

2.1.3. »gældende emissionsgrænse«: en emissionsgrænse for en motor

2.1.4. »godkendelse af en motor«: godkendelse af en motortype eller -familie hvad angår motorens emissionsniveau af forurenende luftarter og partikler

2.1.5. »vandkondensering«: udfældning af vandholdige bestanddele fra en gasfase til en væskefase. Vandkondensering er en funktion af fugtindhold, tryk, temperatur og koncentrationer af andre bestanddele, som f.eks. svovlsyre. Disse parametre kan variere som funktion af fugtindholdet i motorens indsugningsluft, fortyndingsluftens fugtindhold, motorens luft-/brændstofforhold og brændstofsammensætning - herunder omfanget af hydrogen og svovl i brændstoffet

2.1.6. »atmosfærisk tryk«: det våde, absolutte atmosfæriske statiske tryk. Bemærk, at hvis det atmosfæriske tryk måles i en kanal, skal der sikres mod mindre tryktab mellem atmosfæren og målestedet, og der skal redegøres for ændringer i kanalens statiske tryk som følge af strømmen

2.1.7. kalibrering: processen med at fastlægge et målesystems reaktion, så dets output er i overensstemmelse med en række referencesignaler. Skal ses i modsætning til »verifikation«

2.1.8. »kalibreringsgas«: en renset gasblanding, der anvendes til at kalibrere gasanalysatorer. Kalibreringsgasser skal opfylde specifikationerne i punkt 9.5.1 i bilag 4B. Bemærk, at kalibreringsgasser og justeringsgasser (span gasses) kvalitativt er ens, men adskiller sig med hensyn til deres primære funktion. De forskellige resultatkontroller for gasanalysatorer og prøvehåndteringskomponenter kan indebære henvisninger til enten kalibreringsgasser eller justeringsgasser

2.1.9. »motor med kompressionstænding (KT-motor)«: en motor, der fungerer efter kompressionstændingsprincippet (f.eks. en dieselmotor)

2.1.10. bekræftet eller aktiv DTC: en DTC, som lagres i det tidsrum, hvor NCD-systemet konstaterer fejlforekomst

2.1.11. »motor med konstant hastighed«: en motor, hvis typegodkendelse eller certificering er begrænset til drift med konstant hastighed. En motor, hvis regulator for konstant hastighed er fjernet eller deaktiveret, betragtes ikke længere som en motor med konstant hastighed

2.1.12. »konstanthastighedsdrift«: drift af motorer med regulator, som automatisk reagerer på brugerens ønske om at fastholde motorhastigheden, selv ved skiftende belastning. Regulatorer fastholder ikke altid den konstante hastighed nøjagtigt. Typisk kan hastigheden falde (0,1 til 10) % under hastigheden ved nulbelastning, således at den mindste hastighed indtræder omkring punktet for motorens maksimale effekt

2.1.13. »kontinuerlig regenerering«: regenereringsprocessen for et system til efterbehandling af udstødningen, der forekommer enten på vedholdende vis eller mindst én gang i den pågældende transiente prøvningscyklus eller RMC-prøvning (ramped-modal cycle); skal ses i modsætning til periodisk (sjælden) regenerering

2.1.14. »konverteringseffektivitet af non-methan-afskæring (NMC) E«: effektiviteten af konverteringen af et NMC, der anvendes til fjernelse af non-methanholdige carbonhydrider fra prøvegassen ved oxidering af alle carbonhydrider bortset fra methan. Det ideelle er en konverteringsgrad på 0 % (ECH4 = 0) for methan og 100 % (EC2H6 = 100 %) for de andre carbonhydrider, repræsenteret ved ethan. For at få en nøjagtig måling af NMHC bestemmes de to virkningsgrader, og de anvendes dem til beregning af massestrømmen af NMHC-emissioner for methan og ethan. Skal ses i modsætning til »penetrationsfraktion«

2.1.15. »kritiske emissionsrelaterede komponenter«: de komponenter, som primært er konstrueret til emissionskontrol, dvs. et eventuelt efterbehandlingssystem til udstødningen, den elektroniske motorstyringsenhed og de dermed forbundne følere og aktuatorer og EGR-systemet med alle dermed forbundne filtre, kølere, styreventiler og rør

2.1.16. »kritisk emissionsrelateret vedligeholdelse«: den vedligeholdelse, der skal foretages af komponenter, der er forbundet med den kritiske emission

2.1.17. »forsinkelse«: det tidsrum, der forløber, fra der indtræder en ændring i komponenten, målt i dennes referencepunkt, til systemet fremviser en respons på 10 % af den endelige aflæsning (t 10), idet prøvetagningssonden defineres som referencepunktet. For så vidt angår gasformige komponenter er dette den målte komponents transporttid fra prøvetagningssonden til detektoren (jf. figur 3.1)

2.1.18. »DeNOx-system«: et system til efterbehandling af udstødningen, som er konstrueret til at reducere emissionen af nitrogenoxider (NO x ) (f.eks. findes der passive og aktive, magre NO x -katalysatorer (LNC), NO x -absorbere og selektive katalytiske reduktionssystemer (SCR)

2.1.19. »dugpunkt«: et mål for fugtighed, der er angivet som den ligevægtstemperatur, hvorved vand ved et givet tryk kondenserer fra fugtig luft med en given absolut luftfugtighed. Dugpunkt angives som en temperatur i °C eller K, og gælder kun for det tryk, ved hvilket det måles

2.1.20. diagnostikfejlkode (DTC): en numerisk eller alfanumerisk angivelse, som identificerer eller kategoriserer en NOx-kontrolfejl

2.1.21. »diskret modus«: en type prøvning ved stationær tilstand i diskret modus som beskrevet i punkt 7.4.1.1 i bilag 4B og i bilag 5

2.1.22. »forskydning«: forskellen mellem et nulstillings- eller kalibreringssignal og den respektive værdi ifølge et måleinstrument umiddelbart efter dets anvendelse i en emissionsprøvning, hvor instrumentet var blevet nulstillet og kalibreret umiddelbart før prøvningen

2.1.23. »elektronisk styreenhed«: en elektronisk anordning på en motor, der anvender data fra motorens sensorer til styring af motorparametrene

2.1.24. »emissionsbegrænsningssystem«: anordninger, systemer eller elementer, som begrænser eller reducerer emissionen af regulerede forurenende stoffer fra motoren

2.1.25. »emissionskontrolstrategi«: en kombination af emissionskontrolsystemer med én grundlæggende emissionskontrolstrategi og et sæt understøttende emissionskontrolstrategier integreret i den generelle konstruktion af en motor eller den mobile ikke-vejgående maskine, som motoren er monteret på

2.1.26. »holdbarhedsperiode«: det i bilag 8 anførte antal timer, der anvendes til at bestemme forringelsesfaktorerne

2.1.27. »emissionsrelateret vedligeholdelse«: vedligeholdelse, som hovedsageligt påvirker emissioner eller, som sandsynligvis har betydning for forringelsesen af køretøjets eller motorens emissionspræstation under normal anvendelse af køretøjet

2.1.28. »motorefterbehandlingssystemfamilie«: fabrikantens inddeling af motorer i grupper, som opfylder definitionen på motorfamilien, men som yderligere inddeles i en familie af motorfamilier, der anvender et lignende system til efterbehandling af udstødningen.

2.1.29. »motorfamilie«: en af fabrikanten opstillet gruppe af motorer, der som følge af deres konstruktion må forventes at svare til hinanden med hensyn til udstødningsemission, og som opfylder kravene i punkt 7 i dette regulativ

2.1.30. »reguleret motorhastighed«: den driftshastighed for motoren, hvor den styres af den monterede regulator

2.1.31. »motorsystem«: motoren, emissionsbegrænsningssystemet og kommunikationsgrænsefladen (hardware og meddelelser) mellem motorsystemets elektroniske styreenhed(er) (ECU) og eventuelle andre styreenheder for drivaggregater eller køretøj

2.1.32. »motortype«,: en kategori af motorer, som ikke afviger indbyrdes med hensyn til de væsentlige motorspecifikationer, der er beskrevet i punkt 1 til 4 i bilag 1A, tillæg 3 til dette regulativ

2.1.33. »system til efterbehandling af udstødningen«: en katalysator, partikelfilter, deNOx-system, kombineret deNOx-partikelfilter eller eventuelle andre emissionsbegrænsende anordninger, som er monteret nedstrøms for motoren. Denne definition omfatter ikke udstødningsgasrecirkulation (EGR) og turboladere, som betragtes som en integreret del af motoren

2.1.34. »udstødningsrecirkulation«: en teknologi, som mindsker emissionerne ved at lede udstødningsgasserne, som udstødes fra forbrændingskammeret, tilbage til motoren, hvor det blandes med indsugningsluft før og under forbrændingen. Anvendelse af ventilstyring til at øge mængden af residual udstødningsgas i forbrændingskammeret, der blandes med indsugningsluft før eller under forbrændingen, betragtes ikke som udstødningsrecirkulation i dette regulativ

2.1.35. »fuldstrømsfortyndingsmetode«: en proces, hvor den samlede udstødningsstrøm blandes med fortyndingsluft, før en fraktion af den fortyndende udstødningsstrøm udskilles til analyse

2.1.36. »forurenende luftarter«: carbonmonoxid, carbonhydrider (for hvilke der antages et forhold svarende til formlen (C1H1,85) og nitrogenoxider, idet sidstnævnte udtrykkes som nitrogenoxid-ækvivalenter (NO2)

2.1.37. »god teknisk praksis«: praksis i overensstemmelse med almindeligt accepterede videnskabelige og tekniske principper og relevante tilgængelige oplysninger

2.1.38. »HEPA-filter«: (High-Efficiency Particulate Air) højeffektivt partikelluftfilter, som er vurderet til at have en effektivitet for fjernelse af initialpartikler på mindst 99,97 % efter ASTM F 1471-93 eller tilsvarende standard

2.1.39. »carbonhydrid (HC)«: THC, NMHC alt efter, hvad der er relevant. Carbonhydrid refererer generelt til den gruppe af carbonhydrider for hver type brændstof og motor, som emissionsstandarderne er baseret på

2.1.40. »høj hastighed (nhi)«: den højeste motorhastighed, hvor motoren yder 70 % af mærkeeffekten (bilag 4A) eller sin maksimaleffekt (bilag 4B)

2.1.41. »tomgangshastighed«: den laveste motorhastighed med mindst mulig belastning (større end eller lig med 0), hvor en motorregulator styrer motorhastigheden. For motorer, hvis tomgangshastighed ikke styres af en regulator, betyder tomgangshastighed den af fabrikanten oplyste værdi for lavest mulige motorhastighed med minimal belastning. Bemærk, at varm tomgangshastighed er tomgangshastigheden af en varm motor

2.1.42. »mellemhastighed«: den motorhastighed, der opfylder et af følgende krav:

For motorer beregnet til at fungere med største drejningsmoment ved forskellige hastigheder er mellemhastigheden den specificerede hastighed ved største drejningsmoment, hvis dette indtræder ved mellem 60 % og 75 % af mærkehastigheden

2.1.43. »linearitet«: den udstrækning, hvormed målte værdier er i overensstemmelse med de respektive referenceværdier. Linearitet beregnes ved lineær regression af målte værdipar og referenceværdier over en række værdier, der forventes eller observeres under prøvningen

2.1.44. »lav hastighed (nlo)«: den laveste motorhastighed, hvor motoren yder 50 % af mærkeeffekten (bilag 4B) eller sin maksimaleffekt (bilag 4B).

2.1.45. »maksimaleffekt (Pmax)«: den maksimale effekt i kW som angivet af fabrikanten.

2.1.46. »hastighed ved maksimalt drejningsmoment«: den motorhastighed, ved hvilken der opnås det maksimale drejningsmoment, som angivet af fabrikanten

2.1.47. »middelmængde«: baseret på strømvægtede middelværdier, middelmængden efter vægtning i forhold til den tilsvarende strømningshastighed

2.1.48. »NCD-motorfamilie«: en fabrikants inddeling af motorsystemer i grupper, som anvender samme metode til overvågning/diagnosticering af NCM-enheder

2.1.49. »nettoeffekt«: effekten i »ECE kW« bestemt i prøvebænk for enden af krumtapakslen eller tilsvarende del, målt efter den metode, der er beskrevet i regulativ nr. 120 om målingen af nettoeffekt, nettodrejningsmoment og specifikt brændstofforbrug for forbrændingsmotorer til landbrugs- og skovbrugstraktorer og mobile ikke-vejgående maskiner

2.1.50. »ikke-emissionsrelateret vedligeholdelse«: vedligeholdelse, som ikke væsentligt påvirker emissioner, og som ikke har varig indvirkning på forringelsen af maskinens eller motorens emissionspræstation ved normal brug, når der foretages vedligeholdelse

2.1.51. »non-methanholdige carbonhydrider (NMHC)«: summen af alle carbonhydrider bortset fra methan

2.1.52. »NOx-kontroldiagnosesystem (NCD)«: et system inbygget i motoren, som kan

2.1.53. »fejlfunktion i NOx-kontrolsystemet«: et forsøg på manipulation af motorens NOx-kontrolsystem eller en fejlfunktion, som påvirker det pågældende system, som kan skyldes manipulation, og som ifølge dette regulativ skal udløse et advarselssystem eller en meddelelse, når den detekteres

2.1.54. »emissioner fra åbne krumtaphuse«: en strøm fra en motors krumtaphus, der udledes direkte i miljøet.

2.1.55. »førerkrav«: førerens input med henblik på kontrol af motorydelsen. Føreren kan være en person (manual betjening) eller en regulator (automatisk betjening), der mekanisk eller elektronisk sender et input med krav om motorydelse. Input kan komme fra en speederpedal eller et speedersignal, fra en gasspjældsreguleringsarm eller et gasspjældsreguleringssignal, fra en brændstofreguleringsarm eller et brændstofreguleringssignal, fra en hastighedskontrolarm eller et hastighedskontrolsignal eller fra en regulatorindstilling eller et regulatorindstillingssignal

2.1.56. »nitrogenoxider«: forbindelser, der udelukkende indeholder nitrogen og oxygen målt efter procedurerne i dette regulativ. Nitrogenoxider udtrykkes kvantitativt, som om NO er i formen NO2, således at der anvendes en effektiv molekylemasse for alle nitrogenoxider svarende til NO2

2.1.57. »stammotor«: en motor, der er udvalgt af en motorfamilie på en sådan måde, at dens emissionsegenskaber er repræsentative for den pågældende motorfamilie, og at den opfylder kravene i bilag 1B til dette regulativ.

2.1.58. »partialtryk«: det tryk, p, der kan tilskrives en enkelt gas i en gasblanding. For en ideel gas, skal partialtrykket divideret med det samlede tryk være lig med komponentens molekylekoncentration, x

2.1.59. »partikelefterbehandlingsanordning«: et system til efterbehandling af udstødningen, som er konstrueret med henblik på at reducere emission af forurenende partikler (PM) gennem en mekanisk, aerodynamisk, diffusions- eller enertimæssig separation

2.1.60. »delstrømsfortyndingssystem«: en proces, hvor en del af den samlede udstødningsstrøm udskilles og blandes med en passende mængde fortyndingsluft før partikeludskillelsesfilteret

2.1.61. »partikler«: materiale, der er indsamlet på et nærmere angivet filtermateriale efter fortynding af kompressionstændingsmotorens udstødningsgas med ren, filtreret luft, således at temperaturen ikke er over 52 °C (325 K)

2.1.62. »penetrationsfraktion PF«: afvigelsen fra en ideelt fungerende metode til afskæring af non-methan (se konverteringseffektivitet af non-methan-afskæring (NMC) E). En ideel non-methan-afskæring ville have en methanpenetrationsfraktion PFCH4 , på 1,000 (dvs. en methankonverteringseffektivitet ECH4 på 0), og penetrationsfraktionen for alle andre carbonhydrider ville være 0,000, som repræsenteret ved PFC2H6 (dvs. en ethankonverteringseffektivitet EC2H6 på 1). Forholdet er:

og ;

2.1.63. »% belastning«: den brøkdel af det maksimale drejningsmoment, der er til rådighed ved en given motorhastighed

2.1.64. »periodisk (eller sjælden) regenerering«: regenereringsprocessen for et system til efterbehandling af udstødningen, som foregår periodisk efter mindre end 100 timers normal motordrift. I forbindelse med regenereringscyklussen tillades overskridelse af emissionsgrænsen

2.1.65. »markedsføring«: at gøre et produkt, som er omfattet af dette regulativ, tilgængeligt på markedet - enten mod betaling eller gratis - i et land, som anvender dette regulativ, med henblik på distribution eller anvendelse i det pågældende land

2.1.66. »sonde«: den første del af overføringsledningen, der overfører prøven til næste komponent i prøvetagningssystemet

2.1.67. »PTFE«: polytetrafluorethylen, almindeligvis kendt som TeflonTM

2.1.68. »stationær prøvningscyklus med ramper (RMC)«: en prøvningscyklus med en sekvens af stationære motorprøvningsmodi med definerede kriterier for hastighed og drejningsmoment for hver modus og definerede hastigheds- og drejningsmomentramper mellem disse modi

2.1.69. »mærkehastighed«: den maksimale motorhastighed ved fuld belastning, som tillades af regulatoren ifølge fabrikantens angivelser, eller, hvis der ikke er en regulator, den hastighed ved hvilken motorens maksimale effekt opnås ifølge fabrikantens angivelser

2.1.70. »reagens«: ethvert medium, der er nødvendigt for og anvendes til at få systemet til efterbehandling af udstødningen til at fungere effektivt, og som forbruges eller ikke kan genvindes.

2.1.71. »regenerering«: en hændelse, under hvilken emissionsniveauet ændres, mens efterbehandlingssystemets ydelse automatisk genoprettes. Der kan forekomme to typer regenerering: kontinuerlig regenerering (se punkt 6.6.1 i bilag 4B) og sjælden (periodisk) regenerering (se punkt 6.6.2 i bilag 4A)

2.1.72. »responstid«: forskellen i tid mellem ændringen i en komponent, målt i dennes referencepunkt, og en systemrespons på 90 % af den endelige aflæsning (t90), idet prøvetagningssonden defineres som referencepunktet, hvorved ændringen i den målte komponent er på mindst 60 % fuldskalavisning (FS), og anordningerne til gasomskiftning specificeres til at udføre gasomskiftningen i løbet af mindre end 0,1 s. Systemets responstid omfatter systemets forsinkelse og dets stigningstid

2.1.73. »stigningstid«: den tid, der forløber fra den viste værdi stiger fra 10 % til 90 % af den endelige aflæsning (t90 – t10).

2.1.74. »scanningsværktøj«: et stykke eksternt prøvningsudstyr, der anvendes til off-board-kommunikation med NCD-systemet

2.1.75. »driftsprøveplan«: den aldringscyklus og driftsprøveperiode, der anvendes til bestemmelse af forringelsesfaktorerne for motorens efterbehandlingssystemfamilie

2.1.76. »apparat til måling af delt atmosfæretryk«: et trykmålingsapparat, hvis aflæsning anvendes som atmosfæretrykket for et helt prøvningsanlæg, som har mere end ét prøvningsrum med dynamometer

2.1.77. »delt fugtighedsmåling«: en luftfugtighedsmåling, der anvendes som fugtigheden for et helt prøvningsanlæg, som har mere end ét prøvningsrum med dynamometer

2.1.78. »nulstilling«: justering af et apparat, således at det reagerer korrekt på en kalibreringsstandard, der udgør mellem 75 % og 100 % af maksimalværdien inden for apparatets måleområde eller dets forventede driftsområde

2.1.79. »justeringsgas (span gas)«: en renset gasblanding, der anvendes til at justere gasanalysatorer. Justeringsgasser skal opfylde specifikationerne i punkt 9.5.1. Bemærk, at kalibreringsgasser og justeringsgasser (span gasses) kvalitativt er ens, men adskiller sig med hensyn til deres primære funktion. De forskellige resultatkontroller for gasanalysatorer og prøvehåndteringskomponenter kan indebære henvisninger til enten kalibreringsgasser eller justeringsgasser

2.1.80. »specifikke emissioner«: masseemissioner udtrykt i g/kWh

2.1.81. »stand-alone«: som ikke er afhængigt af andet udstyr; det kan stå alene

2.1.82. »stationær tilstand«: vedrører emissionsprøvninger, hvor motorhastighed og -belastning fastholdes på et fast sæt nominelt konstante værdier. Prøvninger i diskret modus eller i rampe-modus (RMC) er stationære prøvninger

2.1.83. »støkiometrisk«: vedrører forholdet mellem luft og brændstof, således, at hvis brændstoffet var fuldt oxideret, ville der ikke være hverken brændstof eller ilt tilbage

2.1.84. »lagringsmedium«: et partikelfilter, en prøveopsamlingssæk eller et andet lagringsmedium, der anvendes ved batch-prøvetagning

2.1.85. »prøvningscyklus (eller arbejdscyklus)«: en sekvens af prøvningspunkter, der hver er karakteriseret ved en bestemt hastighed og et bestemt drejningsmoment, som motoren skal overholde henholdsvis i stationær funktionsmåde og i transient funktionsmåde. Arbejdscyklusser er specificeret i bilag 5. En enkelt arbejdscyklus kan bestå af et eller flere prøvningsintervaller

2.1.86. »prøvningsinterval«: en periode, i hvilken specifikke emissioner bestemmes. I tilfælde, hvor der forekommer flere intervaller i en arbejdscyklus, kan regulativet fastsætte yderligere beregninger, som afvejer og kombinerer resultaterne for at nå frem til sammensatte værdier, som kan sammenlignes med de gældende emissionsgrænseværdier

2.1.87. »tolerance«: det tidsrum, som 95 % af et sæt registrerede værdier af en vis mængde skal ligge indenfor, idet de resterende 5 procent af de registrerede værdier afviger fra tolerancen. De specificerede registreringsfrekvenser og tidsintervaller anvendes til at bestemme, om en mængde ligger inden for den relevante tolerance

2.1.88. »samlede carbonhydrider (THC)«: den kombinerede masse af organiske forbindelser, målt ved den angivne procedure for måling af samlede carbonhydrider, udtrykt som en carbonhydrid med et hydrogen-carbon-masseforhold på 1,85: 1

2.1.89. »transformationstid«: det tidsrum der forløber, fra der indtræder en ændring i komponenten, målt i dennes referencepunkt, til systemet fremviser en respons på 50 % af den endelige aflæsning (t50), idet prøvetagningssonden defineres som referencepunktet. Transformationstiden anvendes i forbindelse med indbyrdes justering af signalet fra forskellige måleinstrumenter. Se figur 3.1

2.1.90. »transient prøvningscyklus«: en prøvningscyklus med en sekvens af normaliseret hastigheds- og drejningsmomentværdier, der skifter relativt hurtigt med tiden (NRTC)

2.1.91. »typegodkendelse«: godkendelse af en motortype med hensyn til dens emissioner målt i overensstemmelse med de procedurer, der er beskrevet i dette regulativ.

2.1.92. »opdatering-registrering«: den frekvens, hvormed analysatoren giver nye, aktuelle og værdier

2.1.93. »levetid«: den relevante afstand/tid, i hvilken der skal sikres overholdelse af de relevante emissionsgrænser for forurenende luftarter og partikler.

2.1.94. »motor med variabel hastighed«: andre motorer end motorer med konstant hastighed

2.1.95. »verifikation«: en kontrol af, hvorvidt et målesystems resultater er i overensstemmelse med en række gældende referencesignaler og overholder en eller flere fastsatte tærskelværdier. Skal ses i modsætning til »kalibrering«

2.1.96. »nulstilling«: at justere et instrument, så det giver det giver nulrespons efter en nulkalibreringsstandard, såsom renset nitrogen eller renset luft til måling af emisionsbestanddelenes koncentration

2.1.97. »nulstillingsgas«: en gas, der giver en nulrespons i en analysator. Dette kan enten være renset nitrogen, renset luft eller en kombination af renset luft og renset nitrogen

Figur 1

Definition af systemrespons: forsinkelsestid (punkt 2.1.17) responstid (punkt 2.1.72) stigningstid (punkt 2.1.73) og transformationstid (punkt 2.1.89)

2.2. Symboler og forkortelser

2.2.1. Symboler

Symbolerne er forklaret i henholdsvis bilag 4A, punkt 1.4 og bilag 4B, punkt 3.2.

2.2.2. Symboler og forkortelser for kemiske komponenter

Ar: Argon

C1: Carbonhydridækvivalent med ét kulstofatom

CH4: Methan

C2H6: Ethan

C3H8: Propan

CO: Carbonmonoxid

CO2: Carbondioxid

DOP: Dioktylphthalat

H: Atomar hydrogen

H2: Molekylær hydrogen

HC: Carbonhydrider (hydrocarbon)

H2O: Vand

He: Helium

N2: Molekylær nitrogen

NMHC: Non-methanholdige carbonhydrider

NOx: Nitrogenoxider

NO: Nitrogenoxid

NO2: Nitrogendioxid

O2: Ilt

PM: Partikler

PTFE: Polytetrafluorethylen

S: Svovl

THC: Samlede carbonhydrider

2.2.3. Forkortelser

ASTM: American Society for Testing and Materials.

BMD: Sæk til minifortynder

BSFC: Specifikt brændstofforbrug ved bremset effekt

CFV: Venturi med kritisk strømning (Critical Flow Venturi)

CI: Kompressionstænding (Compression-ignition)

CLD: Kemiluminescensdetektor (Chemiluminescent Detector)

CVS: Prøvetagning med konstant volumen (Constant Volume Sampling)

DeNOx: NOx-efterbehandlingssystem

DF: Forringelsesfaktor

ECM: Elektronisk styresystem (Electronic Control Module)

EFC: Elektronisk stømningskontrol (Electronic Flow Control)

EGR: Udstødningsrecirkulation (Exhaust gas recirculation)

FID: Flammeiondetektor (Flame Ionization Detector)

GC: Gaskromatograf (Gas Chromatograph)

HCLD: Opvarmet kemiluminescensdetektor (Heated Chemiluminescent Detector)

HFID: Opvarmet flammeiondetektor (Heated Flame Ionization Detector)

IBP: Begyndelseskogepunkt (Initial Boiling Poing)

ISO: Den Internationale Standardiseringsorganisation

LPG: Flydende gas

NDIR: Ikke-dispersiv infrarødanalysator

NDUV: Ikke-dispersiv ultravioletanalysator

NIST: US National Institute for Standards and Technology

NMC: Enhed til non-methan-afskæring (Non-Methane Cutter)

PDP: Fortrængningspumpe (Positive Displacement Pump)

%FS: % af fuldt skalaudslag

PFD: Delstrømsfortynding (Partial Flow Dilution)

PFS: Delstrømssystem (Partial Flow System)

PTFE: Polytetrafluorethylen (almindeligvis kendt som Teflon™)

RMC: Modal cyklus med ramper (Ramped-modal cycle)

RMS: RMS-værdi (Root-mean square)

RTD: Modstandsdygtig temperaturføler (Resistive temperature detector)

SAE: Society of Automotive Engineers

SSV: Subsonisk venturi

UCL: Øvre konfidensgrænse

UFM: Ultralyd-flowmeter

3. ANSØGNING OM GODKENDELSE

3.1. Ansøgning om godkendelse af en motor som en separat teknisk enhed

En motor, som er i overensstemmelse med motortypespecifikationerne i bilag 1A, stilles til rådighed for den tekniske tjeneste, der er ansvarlig for de i punkt 5 beskrevne prøvninger. Finder den tekniske tjeneste, at den indleverede motor ikke er fuldt repræsentativ for den motorfamilie, der er beskrevet i bilag 1A, tillæg 2, indgives en alternativ motor og, om nødvendigt, endnu en motor til prøvning i overensstemmelse med punkt 5.

4. GODKENDELSE

Hver godkendt type eller familie tildeles et godkendelsesnummer. Dette nummers to første cifre angiver den ændringsserie, som indeholder de seneste større tekniske ændringer, regulativet har været genstand for på godkendelsestidspunktet. Samme kontraherende part kan ikke tildele samme godkendelsesnummer til en anden motortype eller motorfamilie.

Et yderligere symbol bestående af to bogstaver, hvoraf det første skal være et bogstav fra D til R, som angiver emissionsniveauet (punkt 5.2.1), ifølge hvilket motoren eller motorfamilien er blevet godkendt, og hvoraf det andet enten skal være bogstavet A, hvis motorfamilien er cerfificeret til drift med variabel hastighed, eller bogstavet B, hvis motorfamilien er certificeret til drift med konstant hastighed.

På alle motorer, der er i overensstemmelse med en motortype og motorfamilie, der er godkendt i henhold til dette regulativ, skal der monteres et internationalt godkendelsesmærke med en iøjnefaldende og let tilgængelig placering, som består af:

Er motoren i overensstemmelse med en type eller familie godkendt i henhold til et eller flere andre af de til overenskomsten vedføjede regulativer i samme stat, som har meddelt godkendelse efter dette regulativ, behøver det foreskrevne symbol ikke gentages. I så tilfælde skal regulativet og godkendelsesnumrene, samt de ekstra symboler for alle de regulativer, efter hvilke godkendelsen er udstedt i henhold til dette regulativ, placeres i lodrette kolonner til højre for det symbol, der er foreskrevet i afsnit 4.4.2.

5. FORSKRIFTER OG PRØVNINGER

5.1. Generelt

De komponenter, der må forventes at have indflydelse på emissionen af forurenende luftarter og partikler, skal være udformet, produceret og samlet på en sådan måde, at motoren ved normal brug opfylder bestemmelserne i dette regulativ trods de vibrationer, de måtte blive udsat for.

5.1.1. Fabrikanten træffer de nødvendige tekniske foranstaltninger til at sikre effektiv begrænsning af de nævnte emissioner i henhold til dette regulativ i hele motorens levetid og ved normal brug. Disse bestemmelser anses for at være opfyldt:

5.1.2. For motorer med effektområde H og derover skal fabrikanten godtgøre motorens og, i givet fald, efterbehandlingssystemets holdbarhed i henhold til bilag 8.

5.1.3. Der tillades systematisk udskiftning af emissionsrelaterede komponenter efter en given motordriftsperiode. Justering, reparation, adskillelse, rensning eller udskiftning af motorkomponenter eller -systemer på regelmæssig basis til forebyggelse af fejlfunktion af motoren må kun finde sted i det omfang, det er teknisk nødvendigt for at sikre korrekt funktion af det emissionsbegrænsende system. På samme måde skal planlagt vedligeholdelse medtages i brugerhåndbogen og godkendes, inden der meddeles godkendelse. For motorer i effektområde L og derover skal yderligere oplysninger medtages i henhold til kravene i punkt 5.3.3.

5.1.4. Det tilsvarende uddrag af brugerhåndbogen vedrørende vedligeholdelse og udskiftning af efterbehandlingsenhed(er) skal indgå i informationspakken som angivet i tillæggene til dette regulativs bilag 1A.

5.2. Specifikationer for emission af forurenende stoffer

Forurenende luftarter og partikler, som udledes af den til prøvning indleverede motor, måles efter metoderne i bilag 4A for effektområder op til P, og efter metoderne i bilag 4B for effektområde Q og R. På fabrikantens anmodning og efter aftale med den typegodkendende myndighed kan de metoder, der er beskrevet i bilag 4B, anvendes for effektområder op til P.

5.2.1. De målte emissioner af carbonmonoxid, carbonhydrider, nitrogenoxider og af partikler må ikke overskride de i nedenstående tabel angivne værdier:

Grænseværdierne for effektområde H til R skal omfatte forringelsesfaktorer beregnet i henhold til bilag 8.

5.2.2. Når en motorfamilie dækker mere end ét effektområde som defineret i bilag 1B, skal emissionerne fra stammotoren (typegodkendelse) og fra alle motortyper i samme familie (COP) opfylde de strengere krav, der gælder for det højeste effektområde.

5.2.3. Desuden gælder følgende:

CO2-oplysningskrav som fastsat i tillæg 1 til bilag 10 for så vidt angår prøvning i henhold til bilag 4A eller tillæg 2 til bilag 10 til dette regulativ for så vidt angår prøvning i henhold til bilag 4B til dette regulativ.

5.3. Typegodkendelseskrav for effektområde L til R

5.3.1. Dette punkt finder anvendelse på typegodkendelse af elektronisk styrede motorer, som anvender elektronisk styring til bestemmelse af brændstofmængde og indsprøjtningstidspunkt (herefter »motor«). Dette punkt finder anvendelse, uanset hvilken teknologi der anvendes i sådanne motorer for at overholde emissionsgrænseværdierne i punkt 5.2.1 i dette regulativ.

5.3.2. Generelle krav

5.3.2.1. Krav til den grundlæggende emissionskontrolstrategi

5.3.2.1.1. Den grundlæggende emissionskontrolstrategi, aktiveret inden for hele motorens driftsområde med hensyn til hastighed og drejningsmoment, skal være konstrueret således, at motoren kan opfylde kravene i dette regulativ

5.3.2.1.2. Enhver grundlæggende emissionskontrolstrategi, der kan skelne mellem motordrift i en standardiseret typegodkendelsesprøvning og under andre driftsbetingelser og derefter reducere emissionskontrolniveauet, når motoren ikke kører under driftsbetingelser, der i det væsentlige indgår i typegodkendelsesproceduren, er forbudt.

5.3.2.2. Krav til den understøttende emissionskontrolstrategi

5.3.2.2.1. Der må anvendes en understøttende emissionskontrolstrategi i en motor eller en mobil ikke-vejgående maskine, hvis den understøttende emissionskontrolstrategi, når den er aktiveret, ændrer den grundlæggende emissionskontrolstrategi som reaktion på et bestemt sæt omgivende forhold/driftsbetingelser, men ikke vedvarende reducerer emissionskontrolsystemets effektivitet.

hvis den understøttende emissionskontrolstrategi ikke er aktiveret under typegodkendelsesprøvningen, skal det påvises, at den understøttende emissionskontrolstrategi kun er aktiv så længe, som det er nødvendigt af de grunde, der er angivet i punkt 5.3.2.2.3.

5.3.2.2.2. Kontrolbetingelserne for effektområde L til P og effektområde Q til R er som følger:

Hvis den understøttende emissionsbegrænsningsstrategi aktiveres, når motoren er i drift inden for de kontrolbetingelser, som er angivet i punkt i), ii) og iii), skal strategien kun aktiveres, hvis den påvises at være nødvendig til de formål, der er angivet i punkt 5.3.2.2.3 og er godkendt af den typegodkendende myndighed.

Som en undtagelse fra kravene i punkt b) kan der anvendes en understøttende emissionsbegrænsningsstrategi på en motor udstyret med recirkulering af udstødningsgassen (EGR) i effektområde Q til R, når den omgivende temperatur er under 275 K (2 °C), og hvis en af de to følgende kriterier er opfyldt:

5.3.2.2.3. En understøttende emissionskontrolstrategi må navnlig aktiveres af følgende grunde:

af egendiagnosesignaler for at beskytte motoren (herunder beskyttelse af lufthåndteringsaggregat) og/eller den mobile ikke-vejgående maskine, som motoren er monteret i, mod skader

for at forebygge overdrevne emissioner i forbindelse med koldstart eller opvarmning af motoren og ved standsning af motoren

hvis den anvendes til at slække på kontrollen med ét forurenende stof under specifikke omgivende betingelser eller driftsbetingelser for at sikre, at alle andre forurenende stoffer fortsat overholder de grænseværdier, som gælder for den pågældende motor. Formålet er at kompensere for naturligt forekommende fænomener på en måde, der giver en acceptabel kontrol af alle bestanddele i emissionen.

5.3.2.2.4. Fabrikanten skal ved godkendelsesprøvningen over for den tekniske tjeneste påvise, at eventuelle understøttende emissionsstrategier er i overensstemmelse med bestemmelserne i punkt 5.3.2.2. Påvisningen skal finde sted i form af en evaluering af den dokumentation, der er omhandlet i punkt 5.3.2.3.

5.3.2.2.5. Enhver anvendelse af en understøttende emissionskontrolstrategi, der ikke er i overensstemmelse med punkt 5.3.2.2, er forbudt.

5.3.2.3. Dokumentationskrav

5.3.2.3.1. Ved indgivelse af ansøgningen om typegodkendelse til den tekniske tjeneste skal fabrikanten vedlægge en informationsmappe, der sikrer, at der er adgang til alle konstruktionselementer og elementer i emissionskontrolstrategien og den måde, hvorpå den understøttende strategi direkte eller indirekte kontrollerer output-variablerne. Informationsmappen skal foreligge i to dele:

Dokumentationspakken, vedlagt som bilag til ansøgningen om typegodkendelse, skal indeholde en fuld oversigt over emissionskontrolstrategien. Det skal bevises, at enhver form for output, som tillades af en matrix inden for de individuelle inputenheders område, er identificeret. Beviserne skal være vedlagt informationsmappen som omhandlet i bilag 1 A.

En begrundelse for anvendelse af enhver understøttende emissionskontrolstrategi for motoren, ledsaget af materiale og prøvningsdata, der påviser virkningen på udstødningsemissionerne. Denne begrundelse kan baseres på prøvningsdata, grundig teknisk analyse eller en kombination heraf

En beskrivelse af styrelogikken og tidsindstillingsstrategier og omkoblingspunkter for alle driftsformer for brændstofsystemet og andre vigtige systemer, der sikrer en effektiv emissionskontrol (f.eks. udstødningsrecirkulationssystem (EGR) eller regagensdosering)

5.3.2.3.2. Det yderligere materiale, der er omhandlet i afsnit b) i punkt 5.3.2.3.1, behandles som strengt fortroligt. Det stilles efter anmodning til rådighed for den typegodkendende myndighed. Den typegodkendende myndighed fortroligholder dette materiale.

5.3.3. Krav til NOx-begrænsningsforanstaltninger for motorer i effektområde L til P.

5.3.3.1. Fabrikanten skal levere oplysninger, der fuldt ud beskriver NOx-kontrolforanstaltningernes funktionelle driftsdata ved hjælp af de dokumenter, der er angivet i punkt 2 i tillæg 1 og punkt 2 i tillæg 3 til bilag 1A.

5.3.3.2. Hvis emissionskontrolsystemet kræver et reagens, skal dettes egenskaber, herunder type af reagens, oplysninger om koncentration af reagenset i opløsning, forhold vedrørende driftstemperatur og referencer til internationale standarder for sammensætning og kvalitet angives af fabrikanten i punkt 2.2.1.13 i tillæg 1 og i punkt 3.2.1.13 i tillæg 3 til bilag 1A.

5.3.3.3. Motorens emissionskontrolstrategi skal være funktionsdygtig under alle miljøforhold, der regelmæssigt forekommer på de kontraherende parters område, navnlig ved lave omgivelsestemperaturer.

5.3.3.4. Fabrikanten skal påvise, at emission af ammoniak i den gældende testcyklus i typegodkendelsesproceduren, når der anvendes et reagens, ikke overstiger en middelværdi på 25 ppm.

5.3.3.5. Hvis separate reagensbeholdere er monteret på eller tilsluttet en mobil ikke-vejgående maskine, skal der forefindes midler til udtagning af prøve af reagenset i beholderen. Prøveudtagningspunktet skal være let tilgængeligt uden brug af specialværktøj eller særlige anordninger.

5.3.3.6. Krav til anvendelse og vedligeholdelse

5.3.3.6.1. I overensstemmelse med punkt 5.1.3 er typegodkendelsen betinget af, at enhver operatør af en mobil ikke-vejgående maskine modtager skriftlige anvisninger omfattende følgende:

motoren er ikke forsætligt blevet misbrugt, især ved deaktivering eller manglende vedligeholdelse af et udstødningsrecirkulationssystem (EGR-system) eller et reagensdoseringssystem.

der er straks blevet grebet ind for at afhjælpe ukorrekt betjening, anvendelse eller vedligeholdelse i overensstemmelse med afhjælpningsforanstaltningerne angivet ved advarslerne omhandlet i a) og b)

en klar advarsel om, at typegodkendelsesattesten for den pågældende type motor kun er gyldig, hvis følgende betingelser er opfyldt:

Anvisningerne skal skrives på en klar og ikke-teknisk måde på samme sprog som i instruktionsbogen for den mobile ikke-vejgående maskine eller motoren.

5.3.3.7. Reagenskontrol (hvis relevant)

5.3.3.7.1. Typegodkendelsen gøres i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 6.1 betinget af, at der findes indikatorer eller andre passende midler, afhængig af konfigurationen af den mobile ikke-vejgående maskine, der informerer operatøren:

om at beholderens reagens ikke opfylder de karakteristika, der er angivet og noteret i punkt 2.2.1.13 i tillæg 1 og punkt 2.2.1.13 i tillæg 3 til bilag 1A, afhængig af det udstyr, der er monteret til at kontrollere dette.

om at reagensdoseringsaktiviteten er afbrudt i andre tilfælde, end når motorens elektroniske styreenhed eller doseringsanordningen, der reagerer på driftsbetingelser for motoren, hvor dosering ikke er nødvendig, afbryder doseringen, forudsat at disse driftsbetingelser stilles til rådighed for den typegodkendende myndighed.

5.3.3.7.2. Efter fabrikantens valg kontrolleres reagensets overensstemmelse med de angivne karakteristika og de derved forbundne NOx-emissionstolerancer på en af følgende måder:

indirekte, f.eks. ved hjælp af en NOx-sensor i udstødningen for at evaluere reagensets effektivitet

5.3.4. Krav til NOx-begrænsningsforanstaltninger for motorer i effektområde Q til R

5.3.4.1. Fabrikanten skal levere oplysninger, der fuldt ud beskriver NOx-kontrolforanstaltningernes funktionelle driftsdata ved hjælp af de dokumenter, der er angivet i punkt 2 i tillæg 1 til bilag 1A og i punkt 2 i tillæg 3 til bilag 1A.

5.3.4.2. Motorens emissionskontrolstrategi skal være funktionsdygtig under alle miljøforhold, der regelmæssigt forekommer på de kontraherende parters område, navnlig ved lave omgivelsestemperaturer. Dette krav er ikke begrænset til de forhold, under hvilke der skal anvendes en grundlæggende emissionskontrolstrategi, som angivet i punkt 5.3.2.2.2.

5.3.4.3. Når der anvendes en reagens, skal fabrikanten godtgøre, at ammoniakemissionen i den varme NRTC- eller NRSC-cyklus i typegodkendelsesproceduren ikke overstiger middelværdien på 10 ppm.

5.3.4.4. Hvis reagensbeholdere er monteret på eller tilsluttet en mobil ikke-vejgående maskine, skal der forefindes midler til udtagning af prøve af reagenset i beholderen. Prøveudtagningspunktet skal være let tilgængeligt uden brug af specialværktøj eller særlige anordninger.

5.3.4.5. Typegodkendelsen gøres i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 6.1 betinget af følgende:

At der leveres OEM-installationsdokumenter for motoren, herunder det emissionsbegrænsende system, som udgør en del af den godkendte motortype.

At der leveres OEM-instrukster for operatøradvarselssystemet, ansporingssystemet og (hvis relevant) frostbeskyttelse af reagens.

5.3.5. Kontrolområde for effektområde Q til R

For motorer i driftsområde Q og R må de emissionsprøver, der er udtaget i det i punkt 5.3.5 definerede område, ikke overstige grænseværdierne for emissionerne i punkt 5.2.1 i dette regulativ med mere en 100 %.

5.3.5.1. Påvisningskrav

Den tekniske tjeneste skal udtage op til tre tilfældige belastnings- og hastighedspunkter inden for kontrolområdet til prøvning. Den tekniske tjeneste skal også bestemme en tilfældig rækkefølge for prøvepunkterne. Prøvningen udgøres i overensstemmelse med de overordnede krav i NRSC-cyklussen, men hvert prøvepunkt evalueres særskilt. Hvert prøvepunkt skal overholde grænseværdierne i punkt 5.3.5.

5.3.5.2. Prøvningskrav

Prøvningen udføres på følgende måde:

Prøvningerne skal foretages som foreskrevet i punkt b)-e) i punkt 7.8.1.2 i bilag 4B til dette regulativ ved hjælp af flerfiltermetoden (et filter for hvert prøvepunkt) for hvert af de tre valgte prøvningspunkter.

5.3.5.3. Krav til kontrolområdet

5.3.5.3.1. Motorkontrolområde

Kontrolområdet (se figur 2) defineres som følger:

hastighedsområde: hastighed A til høj hastighed

hvor:

.

Der anvendes høj hastighed og lav hastighed som defineret i bilag 4B til dette regulativ.

Hvis den målte motorhastighed A ligger inden for ± 3 % af den af fabrikanten angivne motorhastighed, anvendes den af fabrikanten angivne motorhastighed. Hvis nogen motorhastighed overskrider tolerancen, anvendes de målte motorhastigheder.

5.3.5.3.2. Følgende motordriftsforhold holdes uden for prøvning:

Fabrikanten kan kræve, at den godkendende myndighed udelukker funktioner fra kontrolområdet som defineret i punkt 5.5.1 til 5.5.2 i løbet af certificeringen/typegodkendelsen. Den godkendende myndighed kan bevilge denne udelukkelse, hvis fabrikanten kan påvise, at motoren aldrig er i stand til at arbejde ved sådanne værdier, uanset maskinkombination.

Figur 2

Kontrolområdet

5.3.6. Kontrol af krumtaphusgasser for køretøjer i effektområde Q til R.

5.3.6.1. Der må ikke udledes emissioner fra krumtaphuset direkte til den omgivende atmosfære, bortset fra de undtagelser, der er anført i punkt 5.3.6.3.

5.3.6.2. Motorer må udsende krumtaphusgasser i udstødningen optrøms for en eventuel efterbehandlingsanordning under al drift.

5.3.6.3. Motorer udstyret med turboladere, pumper, blæsere eller trykladere til luftindsugning må udlede krumtaphusgasser i den omgivende atmosfære. I så fald skal krumtaphusgasserne tilføjes til udstødningsemissionerne (enten fysisk eller matematisk) under al emissionsprøvning efter punkt 6.10 i bilag 4B til dette regulativ.

5.4. Valg af motoreffektkategori

5.4.1. Med henblik på bestemmelse af overensstemmelse af de variable hastigheder, der er defineret i punkt 1.1 og 1.2 i dette regulativ med emissionsgrænserne i punkt 5.2.1 i dette regulativ, tildeles de til driftsområderne på baggrund af den højeste værdi af nettoeffekten målt i overensstemmelse med punkt 2.1.49 i dette regulativ.

5.4.2. For andre motortyper anvendes mærkenettoeffekt.

6. MONTERING PÅ KØRETØJET

7. PRODUKTIONENS OVERENSSTEMMELSE

Den tekniske tjeneste, der har ansvaret for at efterprøve produktionens overensstemmelse med den godkendte type, udfører prøvninger på motorer, som er helt eller delvis tilkørt efter fabrikantens angivelser.

Den normale inspektionshyppighed, der fastsættes af den typegodkendende myndighed, er en gang årligt. Er kravene i punkt 7.2.2.1 ikke opfyldt, drager den typegodkendende myndighed omsorg for, at der tages alle nødvendige skridt til genoprettelse af produktionens overensstemmelse snarest muligt.

8. SANKTIONER I TILFÆLDE AF PRODUKTIONENS MANGLENDE OVERENSSTEMMELSE

9. ÆNDRING OG UDVIDELSE AF GODKENDELSEN AF DEN GODKENDTE TYPE

skønne, at de foretagne ændringer næppe vil have mærkbar ugunstig virkning, og at den ændrede type stadig opfylder forskrifterne eller

10. ENDELIGT OPHØR AF PRODUKTIONEN

Hvis indehaveren af godkendelsen endeligt ophører med at fremstille den type eller familie, som er godkendt i henhold til dette regulativ, skal han underrette den myndighed, som har meddelt godkendelsen. Efter modtagelse af den pågældende meddelelse underretter myndigheden de øvrige parter i 1958-overenskomsten, som anvender dette regulativ, herom ved hjælp af en meddelelsesformular svarende til modellen i bilag 2 til dette regulativ.

11. OVERGANGSBESTEMMELSER

Efter den officielle ikrafttrædelsesdato for ændringsserie 02 kan ingen af de kontraherende parter, der anvender dette regulativ, nægte at meddele godkendelse i henhold til dette regulativ som ændret ved ændringsserie 02.

Med virkning fra ikrafttrædelsesdatoen for ændringsserie 02 kan kontraherende parter, som anvender dette regulativ, nægte at meddele godkendelse af motorer eller motorfamilier med vekslende hastighed tilhørende effektområde H, I, J og K, som ikke opfylder forskrifterne i dette regulativ som ændret ved ændringsserie 02.

De kontraherende parter, som anvender dette regulativ, kan som en undtagelse fra bestemmelserne i punkt 11.3, 11.6 og 11.7 udskyde de datoer, som er angivet i punkterne ovenfor i to år for så vidt angår motorer med en fabrikationsdato, der ligger tidligere end de nævnte datoer.

De kontraherende parter, som anvender dette regulativ, kan som en undtagelse fra bestemmelserne i punkt 11.3, 11.6 og 11.7 fortsat tillade markedsføring af motorer, der er godkendt på grundlag af en tidligere teknisk standard, forudsat at motorerne er beregnet som udskiftningsmotorer til montering i ibrugtagne køretøjer, og at det ikke er teknisk muligt for de pågældende motorer for at opfylde de nye krav i ændringsserie 02.

Efter den officielle ikrafttrædelsesdato for ændringsserie 03 kan ingen af de kontraherende parter, der anvender dette regulativ, nægte at meddele godkendelse i henhold til dette regulativ som ændret ved ændringsserie 03.

Med virkning fra ikrafttrædelsesdatoen for ændringsserie 03 kan de kontraherende parter, som anvender dette regulativ, nægte at meddele godkendelse af motorer eller motorfamilier med vekslende hastighed tilhørende effektområde L, M, N og P, som ikke opfylder forskrifterne i dette regulativ som ændret ved ændringsserie 03.

De kontraherende parter, som anvender dette regulativ, udskyder som en undtagelse for bestemmelserne i punkt 11.14 til 11.16 de datoer, som er angivet i punkterne ovenfor i to år for så vidt angår motorer med en fabrikationsdato, der ligger tidligere end de nævnte datoer.

De kontraherende parter, som anvender dette regulativ, kan som en undtagelse fra bestemmelserne i punkt 11.14, 11.15 og 11.16 fortsat tillade markedsføring af motorer, der er godkendt på grundlag af en tidligere teknisk standard, forudsat at motorerne er beregnet som udskiftningsmotorer til montering i ibrugtagne køretøjer, og at det ikke er teknisk muligt for de pågældende motorer at opfylde de nye krav i ændringsserie 03.

Traktorer, der er konstrueret til arbejde i høje kulturer i rækker, f.eks. vinmarker. De er karakteriseret ved, at hele eller en del af chassiset er særlig højt, således at de kan køre parallelt med planterækkerne med højre og venstre hjul på hver sin side af en eller flere rækker. Disse traktorer er konstrueret til at køre med eller drive redskaber, der kan være monteret fortil, mellem akslerne, bagtil eller på et lad. Traktoren har i arbejdsstillingen en frihøjde på over 1 000 mm målt i planterækkernes lodrette plan. Når højden af traktorens tyngdepunkt (3) (målt i forhold til jorden, med dæk af normale dimensioner) divideret med gennemsnittet af akslernes minimumsporvidde er over 0,90, er den konstruktivt bestemte maksimalhastighed begrænset til 30 km/h.

Ttraktorer med konstruktivt bestemt maksimalhastighed på højst 40 km/h, mindste sporvidde under 1 150 mm, tjenestemasse over 600 kg og frihøjde 600 mm eller derunder. Når højden af traktorens tyngdepunkt (3) (målt i forhold til jorden) divideret med den gennemsnitlige minimumsporvidde af hver aksel er over 0,90, er den konstruktivt bestemte maksimalhastighed dog begrænset til 30 km/h.

De kontraherende parter, som anvender dette regulativ, udskyder som en undtagelse for bestemmelserne i punkt 11.25 til 11.29 de datoer, som er angivet i punkterne ovenfor i to år for så vidt angår motorer med en fabrikationsdato, der ligger tidligere end de nævnte datoer.

12. NAVNE OG ADRESSER PÅ DE TEKNISKE TJENESTER, DER ER ANSVARLIGE FOR UDFØRELSE AF GODKENDELSESPRØVNINGERNE, OG PÅ DE TYPEGODKENDENDE MYNDIGHEDER

De kontraherende parter i 1958-aftalen, som anvender dette regulativ, meddeler De Forenede Nationers sekretariat navne og adresser på de tekniske tjenester, som udfører godkendelsesprøvninger, og på de typegodkendende myndigheder, som meddeler godkendelser, og hvortil meddelelser udstedt i andre lande om godkendelse eller udvidelse, nægtelse eller inddragelse af godkendelse skal sendes.

(1) som defineret i den konsoliderede resolution om køretøjers konstruktion (R.E.3) (ECE/TRANS/WP.29/78/rev.2, para. 2) - www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html

(2) Kendingsnumrene for de kontraherende parter i 1958-overenskomsten er angivet i bilag 3 til den konsoliderede resolution om køretøjers konstruktion (R.E.3), dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.2/Amend.1 www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html

(3) Traktorens tyngdepunkt i henhold til ISO 789-6:1982.

(5) For full details see Appendix 3.

(4) For full details see Appendix 1.

Stammotoren til motorfamilien vælges primært efter kriteriet højeste brændstofforbrug pr. takt ved den angivne hastighed, som svarer til største drejningsmoment. Såfremt dette primære kriterium opfyldes af to eller flere motorer, skal stammotoren vælges efter de sekundære kriterier, nemlig højeste brændstofforbrug pr. takt ved mærkehastigheden. Under visse omstændigheder kan de godkendende myndigheder afgøre, at den værst tænkelige emission i motorfamilien bedst kan karakteriseres ved, at endnu en motor afprøves. De godkendende myndigheder kan således udvælge endnu en motor til afprøvning, baseret på egenskaber, der tilsiger, at denne kan tænkes at have det højeste forureningsniveau blandt motorerne i den pågældende familie.

Hvis den kræver særlige specifikationer (f.eks. partikelfiltre, der kræver særlige tilsætningsmidler i brændstoffet for at sikre regenereringsprocessen), skal afgørelsen om at lade motoren indgå i samme familie baseres på tekniske elementer meddelt af fabrikanten. Disse elementer skal vise, at det forventede emissionsniveau for motoren forsynet med oxidationskatalysator overholder de samme grænseværdier som en motor, der ikke er udstyret med en sådan katalysator.

Den elektroniske hastighedsregulering behøver ikke være af en anden familie end ved mekanisk regulering. Behovet for at adskille elektroniske motorer fra mekaniske motorer bør kun gælde for brændstofindsprøjtningsfunktionen, såsom indstilling, tryk, hastighed, form osv.

Hvis der er tale om elektronisk styrede motorer, skal fabrikanten redegøre for de tekniske elementer, der forklarer samlingen af de pågældende motorer i samme familie, dvs. grundene til at de pågældende motorer kan forventes at opfylde samme krav med hensyn til emissioner.

Tilstedeværelse eller fravær af en elektronisk styreenhed (ECU) på motoren anses for at være et grundlæggende familiekriterium.

Ud over de parametre, der er anført i punkt 1.3, kan fabrikanten indføre yderligere kriterier, der gør det muligt at definere en motorfamilie af mere begrænset omfang. Disse parametre skal ikke nødvendigvis være parametre, der har indflydelse på emissionsniveauet.

I tilfælde af anordninger eller karakteristika, der ikke er anført i punkt 1.3, men som har stor indflydelse på emissionsniveauet, skal sådant udstyr identificeres af fabrikanten ud fra et velbegrundet teknisk skøn og meddeles den typegodkendende myndighed. Dette indgår så som et kriterium for oprettelse af en ny motorfamilie.

I visse tilfælde kan der være interaktion mellem parametrene, som kan forårsage emissionsændringer. Dette skal tages i betragtning, således at det sikres, at kun motorer med tilsvarende egenskaber med hensyn til udstødningsemission indgår i samme motorfamilie. Disse tilfælde skal identificeres af fabrikanten og meddeles den typegodkendende myndighed. Dette indgår så som et kriterium for oprettelse af en ny motorfamilie.

En motorfamilie er karakteriseret ved dens konstruktionsparametre. Disse skal være fælles for alle motorer i familien. Motorfabrikanten kan bestemme, hvilke motorer der tilhører en motorfamilie, når blot de kriterier, der er anført i punkt 1.3, opfyldes. Motorfamilien skal godkendes af den typegodkendende myndighed. Fabrikanten skal levere den typegodkendende myndighed fyldestgørende oplysninger om emissionsniveauerne for de forskellige motorer i familien.

(3) Må ikke være over 10 % af den under prøven målte effekt.

Ovenstående godkendelsesmærke, der er påmonteret en motor, viser, at den pågældende motortype er godkendt i Nederlandene (E4) i henhold til regulativ nr. 96 (for det niveau, der svarer til effektområde F som en motor med variabel hastighed som angivet med bogstavet A) med godkendelsesnummeret 120. De to første cifre i godkendelsesnummeret angiver, at regulativ nr. 96 på godkendelsesdatoen forelå i ændret udgave (ændringsserie 03), og at regulativ nr. 120 forelå i sin oprindelige udgave.

Ovenstående godkendelsesmærke, der er påmonteret en motor, viser, at den pågældende motortype er godkendt i Nederlandene (E4) i henhold til regulativ nr. 96 (efter det niveau, der svarer til effektområde F som en motor med variabel hastighed som angivet ved bogstavet A) med godkendelsesnummeret 031857. Godkendelsesnummerets første to cifre angiver, at regulativ nr. 96 forelå i ændret udgave (ændringsserie 03) på det tidspunkt, da der blev meddelt godkendelse.

(1) I figur 4 til 12 vises mange typer delstrømsfortyndingssystemer, som normalt kan anvendes til stationær prøvning (NRSC). Men på grund af de transiente prøvningers meget strenge begrænsninger, kun de delstrømsfortyndingssystemer (figur 4 til 12), der er i stand til at opfylde alle kravene i punkt 2.4. Bilag 4a, tillæg 1 - Forskrifter for delstrømsfortyndingssystemet - accepteres i forbindelse med den transiente prøvning (NRTC).

Ved stærk belastning af motoren kan tunnelen køles med ikke-aggressive midler som f.eks. roterende ventilator, forudsat at temperaturen af kølemediet ikke er under 293 K (20 °C).

Bemærk: Hvis temperaturen omkring PSP, PTT, SDT og FH er under 239 K (20 °C), bør der tages forholdsregler til at undgå tab af partikler på de kolde overflader af væggene af disse dele. Derfor anbefales opvarmning og/eller isolering af disse dele inden for de grænser, der foreskrives i de pågældende beskrivelser. Derudover anbefales, at filteroverfladens temperatur under prøvetagningen ikke er under 293 K (20 °C).

Gasmåler eller flowmeter skal være placeret i tilstrækkelig afstand fra prøvetagningspumpen, således at indsugningsgassens temperatur fastholdes (inden for ± 3 K), hvis der ikke anvendes strømningskorrektion med regulatoren FC3.

Til at kompensere for variationer i partikelprøvegassens strømningshastighed forårsaget af svingninger i temperatur og modtryk på prøvens vej anvendes en strømningsregulator, medmindre dette kan ske på anden måde. En strømningsregulator kræves, hvis der benyttes elektronisk strømningskompensation (EFC) (figur 13).

Partikelprøvetagningspumpen skal være placeret i tilstrækkelig afstand fra tunnelen, således at gassens indgangstemperatur fastholdes (inden for en afvigelse på ± 3 K), hvis der ikke anvendes strømningskorrektion med regulatoren FC3.

kan være opvarmet til en vægtemperatur på højst 325 K (52 °C), enten direkte eller ved forvarmning af fortyndingsluften, forudsat at lufttemperaturen ikke er over 325 K (52 °C)

kan opvarmes til en vægtemperatur på højst 325 K (52 °C) ved direkte opvarmning eller ved forvarmning af fortyndingsluften, forudsat at lufttemperaturen ikke er over 325 K (52 °C), før udstødningsgassen tilføres fortyndingstunnelen

Diameteren af den sekundære fortyndingstunnel skal være mindst 75 mm, og dens længde skal være tilstrækkelig til, at gassens opholdstid er mindst 0,25 s for den dobbeltfortyndede prøve. Den primære filterholder, FH, skal være placeret højst 300 mm fra afgangen fra SDT.

kan opvarmes til en vægtemperatur på højst 325 K (52 °C) ved direkte opvarmning eller ved forvarmning af fortyndingsluften, forudsat at lufttemperaturen ikke er over 325 K (52 °C), før udstødningsgassen tilføres fortyndingstunnelen

En prøve af den fortyndede udstødningsgas overføres fra fortyndingstunnelen DT i et fuldstrømsfortyndingssystem gennem partikelprøvetagningssonden PSP og partikeloverføringsrøret PTT til den sekundære fortyndingstunnel SDT, hvor den fortyndes yderligere. Prøven ledes dernæst gennem filterholderen (-holderne) FH, der indeholder partikelprøvetagningsfiltrene. Fortyndingsluftens strømningshastighed er sædvanligvis konstant, hvorimod prøvegassens strømningshastighed reguleres af strømningsregulatoren FC3. Anvendes elektronisk strømningskompensation (EFC) (figur 13), fungerer strømningshastigheden af fortyndet udstødningsgas som styresignal for FC3.

En prøve af den fortyndede udstødningsgas overføres ved hjælp af prøvetagningspumpen P fra fortyndingstunnelen DT i et totalstrømsfortyndingssystem eller fuldstrømsfortyndingssystem gennem partikelprøvetagningssonden PSP og partikeloverføringsrøret PTT. Prøven ledes gennem filterholderen (-holderne) FH, som indeholder partikelprøvefiltrene. Prøvestrømmens hastighed reguleres af strømningsregulatoren (FC3). Anvendes elektronisk strømningskompensation (EFC) (figur 13), benyttes strømningshastigheden af fortyndet udstødningsgas som styresignal for FC3.

kan opvarmes til en vægtemperatur på højst 325 K (52 °C) ved direkte opvarmning eller ved forvarmning af fortyndingsluften, forudsat at lufttemperaturen ikke er over 325 K (52 °C), før udstødningsgassen tilføres fortyndingstunnelen

skal vende opstrøms og være monteret på et sted, hvor fortyndingsluft og udstødningsgas er godt opblandet, dvs. i midtlinjen i fortyndingstunnelen DT (punkt 1.2.1), ca. ti tunneldiametre nedstrøms for det punkt, hvor udstødningsgassen tilføres fortyndingstunnelen)

For at undgå enhver påvirkning af reguleringssløjferne anbefales det at lade prøvetagningspumpen arbejde under hele prøveforløbet. Ved enkeltfiltermetoden skal der anvendes et omledningssystem til at lede prøven gennem prøvetagningsfiltrene til ønsket tid. Interferens med reguleringssløjferne fra tilkoblingsproceduren skal nedsættes til det mindst mulige.

I dette regulativ anses det dobbelte fortyndingssystem DDS (figur 15) i et fuldstrømsfortyndingssystem som en særlig modifikation af et typisk prøvetagningssystem som det i figur 14 viste. I det dobbelte fortyndingssystem indgår alle de vigtigste dele af partikelprøvetagningssystemet, og desuden visse fortyndingsfaciliteter som fortyndingslufttilførsel og en sekundær fortyndingstunnel.

kan opvarmes til en vægtemperatur på højst 325 K (52 °C) ved direkte opvarmning eller ved forvarmning af fortyndingsluften, forudsat at lufttemperaturen ikke er over 325 K (52 °C), før udstødningsgassen tilføres fortyndingstunnelen

skal være placeret, så den vender mod strømmen et sted, hvor fortyndingsluft og udstødningsgas er godt opblandet, dvs. i midtlinjen af fortyndingstunnel DT, ca. ti tunneldiametre nedstrøms for det punkt, hvor udstødningsgassen tilføres fortyndingstunnelen.

Det anbefales, at fortyndingsluften filtreres og skrubbes med trækul for at fjerne baggrundsindholdet af carbonhydrider. Fortyndingsluftens temperatur skal være 298 K (25 °C) ± 5K. På fabrikantens anmodning kan der efter god teknisk skik tages prøver af fortyndingsluften til bestemmelse af baggrundspartikelkoncentrationen, som derefter fratrækkes de værdier, der måles i den fortyndede udstødningsgas.

Anvendes dobbelt fortynding, overføres en prøve fra fortyndingstunnelen til den sekundære fortyndingstunnel, hvor den fortyndes yderligere, og ledes derefter gennem prøveudskillelsesfiltrene (punkt 2, figur 15). PDP, CFV eller SSV skal have tilstrækkelig strømningskapacitet til at holde temperaturen af den fortyndede udstødningsgas på højst 464K (191 °C) i prøvetagningszonen. Det sekundære fortyndingssystem skal tilføre tilstrækkelig fortyndingsluft til at holde temperaturen af den dobbelt fortyndede udstødningsgasstrøm på højst 325 K (52 °C) umiddelbart før det primære partikelfilter.

Hvis der anvendes enkelt fortynding, overføres en prøve fra fortyndingstunnelen til partikeludskillelsessystemet (punkt 1.2.2, figur 14). Trykpumpen (PDP), den kritiske venturi (CFV) eller den subsoniske venturi (SSV) skal have tilstrækkelig strømningskapacitet til at holde temperaturen af den fortyndede udstødningsgas på højst 325 K (52 °C) umiddelbart foran det primære partikelfilter.

tunnelens diameter skal være tilstrækkelig lille til at skabe turbulent strømning (Reynolds-tal større end 4 000) og tilstrækkelig lang til at sikre fuldstændig opblanding af udstødningsgas og fortyndingsluft. Der kan bruges en blænde til at sikre opblanding

Hvis indgangstemperaturen til enten fortrængningspumpe PDP, kritisk venturi CFV eller subsonisk venturi SSV ikke holdes inden for de ovenfor angivne grænser, kræves et system til elektronisk strømningskompensation, som konstant måler strømningshastigheden og regulerer det proportionale prøveudtag i partikeludskillelsessystemet. Hertil anvendes strømningshastighedssignalerne, der afgives løbende, til at korrigere prøvegassens strømningshastighed gennem partikeludskillelsessystemets filtre (figur 14 og15).

Varmevekslerens kapacitet skal være tilstrækkelig til at holde temperaturen inden for ovennævnte grænser.

Den subsoniske venturi SSV måler den fortyndede udstødningsgasstrøm som funktion af indgangstryk og -temperatur, og af tryktabet mellem SSV-indgangen og forsnævringen. Modtrykket i udstødningssystemet, målt under statiske forhold når SSV-systemet er i funktion, må ikke afvige mere end ±1,5 kPa fra det målte statiske tryk uden tilslutning til SSV med samme motorhastighed og -belastning. Gasblandingens temperatur umiddelbart foran den kritiske venturi må ikke afvige mere end ± 11K fra den gennemsnitlige driftstemperatur, der måles under testen uden brug af strømningskompensation.

CFV måler den totale fortyndede udstødningsgasstrøm ved at opretholde neddroslet (kritisk) strømning. Modtrykket i udstødningssystemet, målt under statiske forhold når CFV-systemet er i funktion, må ikke afvige mere end ±1,5 kPa fra det målte statiske tryk uden tilslutning til CFV med samme motorhastighed og -belastning. Temperaturen af gasblandingen umiddelbart foran fortrængningspumpen CFV må ikke afvige mere end ± 11 K fra den gennemsnitlige driftstemperatur målt under prøven, når der ikke anvendes strømningskompensation.

PDP måler den totale fortyndede udstødningsgasstrøm på grundlag af antal pumpeomdrejninger og pumpens slagvolumen. Modtrykket i udstødningssystemet må ikke kunstigt sænkes af PDP eller tilførselssystemet for fortyndingsluft. Modtrykket i udstødningssystemet, målt under statiske forhold når konstantvolumen-prøvetagningssystemet CVS er i funktion, må ikke afvige mere end ± 1,5 kPa fra det målte statiske tryk uden tilslutning til CVS med samme motorhastighed og -belastning.

Længden af udstødningsrøret må ikke være over 10 m, regnet fra afgangen af motorens udstødningsmanifold, fra turboladerens afgang eller fra en efterbehandlingsenhed til fortyndingstunnelen. Er systemet over 4 m langt, skal alle rør ud over en længde af 4 m være isoleret, bortset fra en eventuel røgmåler. Isoleringens radiale tykkelse skal være mindst 25 mm. Isoleringens varmeledningsevne må ikke være over 0,1 W/(mK), målt ved 673 K (400 °C). For at mindske udstødningsrørets termiske træghed anbefales et forhold mellem rørets tykkelse og diameter på højst 0,015. Brugen af bøjelige rørsektioner bør begrænses til en længde af højst 12 rørdiametre.

Forurenende luftarter kan desuden bestemmes i fortyndingstunnelen i et fortyndingssystem af totalstrømstypen. Derfor er prøvetagningssonder for gaskomponenter vist i figur 13, men er ikke medtaget i beskrivelseslisten. De respektive krav er anført i punkt 1.1.1.

Til efterfølgende indsamling af partikler ledes en prøve af den fortyndede udstødningsgas til partikelindsamlingssystemet (punkt 1.2.2, figur 14 og 15). Gøres dette direkte, betegnes det enkelt fortynding. Fortyndes prøven en ekstra gang i den sekundære fortyndingstunnel, betegnes det dobbelt fortynding. Sidstnævnte er nyttigt, hvis kravene til filteroverfladens temperatur ikke kan opfyldes ved enkelt fortynding. Skønt det dobbelte fortyndingssystem delvis er et fortyndingssystem, beskrives det som en modifikation af partikelprøvetagningssystemet i punkt 1.2.2 (figur 15), da det for de fleste komponenters vedkommende svarer til et typisk partikelprøvetagningssystem.

Der beskrives et system til fortynding af den samlede mængde udstødningsgas, baseret på prøvetagning med konstant volumen (Constant Volume Sampling (CVS)). Det samlede rumfang af blandingen af udstødningsgas og fortyndingsluft skal måles. Der kan enten anvendes et PDP-, et CF-V eller et SSV-system.

Varmeveksleren skal have tilstrækkelig kapacitet til at holde sugepumpen SB's indgangstemperatur inden for ± 11 K af den gennemsnitlige driftstemperatur, der er iagttaget under testen.

Ved stærk belastning af motoren kan tunnelen køles med ikke-aggressive midler som f.eks. roterende ventilator, forudsat at temperaturen af kølemediet ikke er under 293 K (20 °C).

Bemærk: er temperaturen af luften, der omgiver fortyndingstunnelen (DT), under 293 K (20 °C), skal der tages forholdsregler til at undgå tab af partikler som følge af afsætning på den kolde vægoverflade af fortyndingstunnelen. Derfor anbefales opvarmning og/eller isolering af disse dele inden for de grænser, der foreskrives ovenfor.

Motorens udstødningsgas skal være fuldstændig opblandet med fortyndingsluft. For systemer med delstrømsprøvetagning skal opblandingens kvalitet efter idriftsættelse kontrolleres ved, at tunnelens CO2-profil bestemmes, mens motoren er i gang (mindst fire målepunkter med samme indbyrdes afstand). Om nødvendigt kan der bruges en blænde til at sikre opblanding.

kan opvarmes til en vægtemperatur på højst 325 K (52 °C) ved direkte opvarmning eller ved forvarmning af fortyndingsluften, forudsat at lufttemperaturen ikke er over 325 K (52 °C), før udstødningsgassen tilføres fortyndingstunnelen

hvis tunnelens diameter ikke er over 75 mm, må den nominelle vægtykkelse ikke være over 1,5 mm

kan opvarmes til en vægtemperatur på højst 325 K (52 °C) ved direkte opvarmning eller ved forvarmning af fortyndingsluften, forudsat at lufttemperaturen ikke er over 325 K (52 °C), før udstødningsgassen tilføres fortyndingstunnelen

skal være placeret, så den vender mod strømmen et sted, hvor fortyndingsluft og udstødningsgas er godt opblandet, dvs. i midtlinjen af fortyndingstunnel DT, ca. ti tunneldiametre nedstrøms for det punkt, hvor udstødningsgassen tilføres fortyndingstunnelen.

Det anbefales, at fortyndingsluften filtreres og skrubbes med trækul for at fjerne baggrundsindholdet af carbonhydrider. Fortyndingsluftens temperatur skal være 298 K (25 °C) ± 5K.

Til proportional strømdeling i systemer med dobbelt venturi/blænde kræves to trykreguleringsventiler, der regulerer modtrykket i udstødningsrøret EP og trykket i fortyndingstunnelen DT. Ventilerne skal være placeret nedstrøms for SP i EP og mellem PB og DT.

For at opnå proportional opdeling af udstødningsgassen i flerrørssystemer (figur 10) kræves en strømningsregulator, der holder et differenstryk på nul mellem udgangen af flerrørsenheden og afgangen fra overføringsrøret (TT). Reguleringen kan ske ved styring af luftindblæsningen i fortyndingstunnelen (DT) ved afgangen fra TT.

For trykregulerede systemer må restfejlen i reguleringssløjfen ikke være over ± 3 Pa. Tryksvingningerne i fortyndingstunnelen må i gennemsnit ikke overstige ± 250 Pa.

ved at indstille sugepumpen (SB) på en konstant massestrøm af fortyndet udstødningsgas og styre pumpehastigheden af trykpumpen (PB) og dermed udstødningsprøvegasstrømmen i et område ved enden af overføringsrøret (TT) (figur 5).

Differenstryktransduceren skal have et område på højst ± 500 Pa.

I udstødningsrøret EP er monteret et sæt rør (en flerrørsenhed), der giver en proportional prøve af den ufortyndede udstødningsgas. Det ene af rørene fører udstødningsgas til fortyndingstunnelen DT, medens de øvrige rør fører udstødningsgassen til et dæmpekammer DC. Rørene skal have ens dimensioner (samme diameter, længde, bøjningsradius), således at delingsforholdet for udstødningsgassen afhænger af det samlede antal rør. Til proportional deling kræves et reguleringssystem, der opretholder et differenstryk på nul mellem flerrørsenhedens udmunding i dæmpekammeret DC og afgangen fra overføringsrøret TT. Under disse omstændigheder er udstødningsgassens hastighed i udstødningsrøret EP og strømdeleren FD3 proportionale, og gennem overføringsrøret TT strømmer en fast brøkdel af udstødningsgasstrømmen. De to punkter skal være forbundet med en differenstryktransducer DPT. Reguleringen af differenstrykket på nul sker ved hjælp af strømningsregulatoren FC1.

I udstødningsrøret (EP) og i overføringsrøret (TT) er indsat et sæt venturier eller blænder, som afgiver en proportional prøve af den ufortyndede udstødningsgas. Til proportional deling kræves et reguleringssystem bestående af to trykreguleringsventiler PCV1 og PCV2 til regulering af trykket i udstødningsrøret EP og fortyndingstunnelen DT.

For at isokinetisk opdeling af udstødningsgassen kan finde sted, kræves et reguleringssystem til opretholdelse af et differenstryk på nul mellem EP og ISP. Under disse omstændigheder er gashastigheden i EP og ISP ens, og massestrømmen gennem ISP er en fast brøkdel af udstødningsgasstrømmen. ISP tilsluttes en differenstryktransducer. Fastholdelse af differenstrykket mellem EP og ISP på nul sker gennem styring af blæserhastigheden eller ved hjælp af en strømningsregulator.

Sondens indvendige diameter skal være mindst 4 mm. Forholdet mellem diameteren af udstødningsrør og sonde skal være mindst fire. Sonden skal være et åbent, opadvendt rør beliggende i udstødningsrørets midtlinje, eller en flerhullet sonde som beskrevet under SP1 i punkt 1.1.1.

I systemer uden isokinetiske sonder anbefales, at røret i en afstand af mindst seks rørdiametre opstrøms for og tre rørdiametre nedstrøms for prøvetagningssonden er lige.

I isokinetiske systemer skal udstødningsrøret være fri for skarpe bøjninger og bratte diameterændringer i en afstand af mindst seks rørdiametre opstrøms og tre rørdiametre nedstrøms for prøvetagningssonden. På prøvetagningsstedet skal gashastigheden være over 10 m/s, undtagen i tomgangsmodus. Udstødningsgassens tryksvingninger må i gennemsnit ikke overstige ± 500 Pa. Foranstaltninger til nedsættelse af tryksvingningerne ud over brug af et udstødningssystem af chassistype (bestående af en lydpotte og en efterbehandlingsenhed) må ikke ændre motorydelsen eller medføre partikelafsætning.

Udstødningsrøret kan være isoleret. For at mindske udstødningsrørets termiske træghed anbefales et forhold mellem rørets tykkelse og diameter på højst 0,015. Brugen af bøjelige rørsektioner bør begrænses til en længde af højst 12 rørdiametre. Bøjninger bør indskrænkes til det mindst mulige for at mindske inertiafsætningen. Indgår en prøvebænkslydpotte i systemet, kan denne ligeledes være isoleret.

Den ufortyndede udstødningsgas overføres fra udstødningsrøret EP til fortyndingstunnelen DT gennem prøvetagningsrøret SP og overføringsrøret TT. Udstødningsgassens delingsforhold og den indgående strøm til DT reguleres af strømningsregulatoren FC2, som styrer flow (eller hastighed) af trykpumpen PB og sugepumpen SB i forhold dertil. Dette er muligt, fordi den af partikelprøvetagningssystemet udtagne prøve returneres til DT. G EXH, G AIR ellerr G FUEL kan anvendes som styresignaler for FC2. Fortyndingsluftens strømningshastighed måles med flowmeteret FM1, den samlede gennemstrømning med flowmeteret FM2. Af de to strømningshastigheder beregnes fortyndingsforholdet.

Den ufortyndede udstødningsgas føres fra udstødningsrøret EP til fortyndingstunnelen DT gennem overføringsrøret TT af en strømdeler FD3, der består af en række rør af ens dimensioner (samme diameter, længde og indlejringsradius), monteret i EP. Udstødningsgassen fra et af disse rør ledes til fortyndingstunnelen DT, medens gassen fra de øvrige rør føres gennem dæmpekammeret DC. Det er således det samlede antal rør, der er bestemmende for udstødningsgassens delingsforhold. Til at holde delingsforholdet konstant kræves et differenstryk på nul mellem dæmpekammeret DC og afgangen fra overføringsrøret TT, hvilket måles af differenstryktransduceren DPT. Et differenstryk på nul opnås ved indblæsning af frisk luft i fortyndingstunnelen DT ved afgangen fra overføringsrøret TT. Koncentrationerne af sporgasser (CO2 eller NOx) måles i den ufortyndede udstødningsgas, den fortyndede udstødningsgas og fortyndingsluften ved hjælp af udstødningsgasanalysatoren (-erne) EGA. Disse værdier er nødvendige til regulering af udstødningsgassens delingsforhold og kan anvendes til styring af den indblæste lufts strømningshastighed, hvorved delingsforholdet kan reguleres nøjagtigt. Fortyndingsforholdet beregnes af sporgaskoncentrationerne.

Den ufortyndede udstødningsgas føres fra udstødningsrøret EP gennem prøvetagningssonden SP og overføringsrøret TT til fortyndingstunnelen DT af en strømdeler, der indeholder et sæt blænder eller venturier. Den første (FD1) er placeret i EP, den anden (FD2) i TT. Herudover kræves to trykreguleringsventiler (PCV1 og PCV2), der holder udstødningsgassens delingsforhold konstant ved at regulere modtrykket i EP og trykket i DT. PCV1 er placeret nedstrøms for SP i EP, PCV2 mellem trykpumpen PB og DT. Koncentrationerne af sporgasser (CO2 eller NOx) måles i den ufortyndede udstødningsgas, den fortyndede udstødningsgas og fortyndingsluften ved hjælp af udstødningsgasanalysatoren (-erne) EGA. Disse værdier er nødvendige til kontrol af udstødningsgassens delingsforhold og kan anvendes til justering af PCV1 og PCV2, hvorved delingsforholdet kan reguleres nøjagtigt. Fortyndingsforholdet beregnes af sporgaskoncentrationerne.

Ufortyndet udstødningsgas overføres fra udstødningsrøret EP gennem prøvetagningssonden SP og overføringsrøret TT til fortyndingstunnelen DT som følge af det undertryk, som venturien VN skaber i DT. Gashastigheden i overføringsrøret TT afhænger af impulsudvekslingen i venturiområdet og påvirkes derfor af gassens absolutte temperatur ved afgangen fra TT. Det betyder, at udstødningsgassens delingsforhold ikke er konstant ved en given tunnelgennemstrømning, og at fortyndingsforholdet ved lav belastning er en smule lavere end ved høj belastning. Koncentrationen af sporluftarterne (CO2 eller NOx) måles i den ufortyndede udstødningsgas, den fortyndede udstødningsgas og fortyndingsluften med udstødningsgasanalysatoren (-erne) EGA, og fortyndingsforholdet beregnes af de således målte værdier.

Den ufortyndede udstødningsgas overføres fra udstødningsrøret EP til fortyndingstunnelen DT gennem prøvetagningsrøret SP og overføringsrøret TT. CO2-koncentrationerne i den fortyndede udstødningsgas og i fortyndingsluften måles af gasanalysatoren(-erne) EGA. Signalerne for CO2- og brændstofstrøm GFUEL tilføres enten strømningsregulatoren FC2 eller strømningsregulatoren FC3 i partikelprøvetagningssystemet (figur 14). FC2 regulerer trykpumpen PB, medens FC3 regulerer partikelprøvetagningssystemet (figur 14) og derved indstiller systemets indad- og udadgående strømme, således at det ønskede delingsforhold og fortyndingsforhold i fortyndingstunnelen DT opretholdes. Fortyndingsforholdet beregnes af CO2-koncentrationerne og G FUEL ved hjælp kulstofbalancen.

Den ufortyndede udstødningsgas overføres fra udstødningsrøret EP af den isokinetiske prøvetagningssonde ISP gennem overføringsrøret TT til fortyndingstunnelen DT. Differenstrykket mellem udstødningsgassen i udstødningsrøret og i sondens indgang måles af tryktransduceren DPT. Dette signal overføres til strømningsregulatoren FCI, der regulerer trykpumpen PB, således at trykdifferensen ved enden af sonden holdes på nul. Dette gøres ved at tage en lille brøkdel af fortyndingsluften (efter at dennes strømningshastighed er målt af flowmeteret FM1), og tilføre den til TT ved hjælp af en pneumatisk åbning. Under disse omstændigheder er udstødningsgassens hastighed i EP og ISP ens, og strømmen gennem ISP og TT er en fast brøkdel (delingsforholdet) af udstødningsgasstrømmen. Delingsforholdet er bestemt af tværsnitsarealet af EP og ISP. Fortyndingsluften suges gennem DT af sugepumpen SB, og strømningshastigheden måles af FM1 ved indgangen til DT. Fortyndingsforholdet beregnes af fortyndingsluftens strømningshastighed og delingsforholdet.

Den ufortyndede udstødningsgas overføres af den isokinetiske prøvetagningssonde (ISP) fra udstødningsrøret (EP) gennem overføringsrøret (TT) til fortyndingstunnelen (DT). Differenstrykket mellem udstødningsgassen i udstødningsrøret og i sondens indgang måles af tryktransduceren DPT. Dette signal føres til strømningsregulatoren FC1, som regulerer sugepumpen SB således, at der opretholdes et differenstryk på nul ved sondens yderste ende. Under disse omstændigheder er udstødningsgassens hastighed i EP og ISP ens, og strømmen gennem ISP og TT er en fast brøkdel (delingsforholdet) af udstødningsgasstrømmen. Delingsforholdet er bestemt af tværsnitsarealet af EP og ISP. Strømningshastigheden af fortyndingsluft måles med flowmeteret FM1. Fortyndingsforholdet beregnes af fortyndingsluftens strømningshastighed og delingsforholdet.

For at udnytte fordelene ved fortyndingssystemer efter delstrømsprincippet skal der drages omsorg for at undgå eventuelle problemer med tab af partikler i overføringsrøret, idet der tages en repræsentativ prøve for motorens udstødning, og delingsforholdet bestemmes.

I disse systemer tages en prøve af den samlede udstødningsgasstrøm ved indstilling af strømningshastigheden af fortyndingsluften og af den samlede strøm af fortyndet udstødningsgas. Fortyndingsforholdet bestemmes af forskellen mellem de to strømningshastigheder. Der kræves nøjagtig indbyrdes kalibrering af flowmetrene, da den relative forskel mellem de to strømningshastigheder kan føre til væsentlige fejl ved større fortyndingsforhold. Strømningsreguleringen er ganske enkel og består i, at den fortyndede udstødningsgasstrøm holdes konstant, medens man om nødvendigt varierer strømningshastigheden af fortyndingsluften.

I denne type systemer afpasses tilførslen til overføringsrøret efter udstødningsgasstrømmens hastighed og/eller tryk, hvorfor der kræves uforstyrret og homogen strømning af udstødningsgassen ved prøvetagningssonden. Dette opnås sædvanligvis ved hjælp af en resonator og et lige tilførselsrør opstrøms for prøvetagningsstedet. Delingsforholdet kan derved beregnes af let målelige størrelser som rørdiametre. Det skal bemærkes, at isokinetiske forhold kun anvendes til tilpasning af strømningsparametrene, ikke til tilpasning af størrelsesfordelingen. Dette sidste er dog typisk unødvendigt, da partiklerne er så små, at de følger strømlinjerne.

En udtømmende beskrivelse af de anbefalede systemer til fortynding og prøvetagning er givet i punkt 1.2.1 og 1.2.2 og figur 4 til 15. Da tilsvarende resultater vil kunne opnås med afvigende udformning af systemerne, kræves der ikke nøje overensstemmelse med den i disse figurer viste udformning. Der kan anvendes supplerende komponenter såsom instrumenter, ventiler, magnetventiler, pumper og kontakter til at give yderligere oplysninger og koordinere funktionen af systemernes komponenter. Andre komponenter kan udelades, hvis de for nogle systemers vedkommende ikke er nødvendige af hensyn til nøjagtigheden, og hvis udeladelsen af dem er teknisk velbegrundet.

For prøvetagningsledningen gælder, at:

såfremt udstødningsgassens temperatur ved prøvetagningssonden er over 463 K (190 °C), skal en vægtemperaturen holdes på over 453 K (180 °C)

For prøvetagningsledningen gælder, at:

være opvarmet og isoleret i hele sin længde til en temperatur af 328 K (55 °C) for at forhindre dannelse af kondensvand.

— SP3 prøveudtagningssonde for fortyndet udstødningsgas til bestemmelse af CO, CO2 NOx (kun figur 3)

være monteret i fortyndingstunnelen, DT (punkt 1.2.1.2) i et punkt, hvor fortyndingsluft og udstødningsgas er godt opblandet (dvs. ca. 10 tunneldiametre nedstrøms for det punkt, hvor udstødningsgassen tilføres tunnelen)

En lige flerhullet sonde af rustfrit stål med lukket bund anbefales. Den indvendige diameter må ikke være større end den indvendige diameter af prøveudtagningslinjen. Sondens vægtykkelse bør ikke være over 1 mm. Sonden skal have mindst tre huller i tre forskellige, radiære planer; hullerne skal være dimensioneret således, at de optager omtrent samme mængde prøve. Sonden skal dække mindst 80 % af udstødningsrørets diameter.

Rutediagram over system til bestemmelse af CO, CO2, NOx og HC i fortyndet udstødningsgas

Rutediagram over system til bestemmelse af udstødningsgassens indhold af CO, NOx og HC

For den fortyndede udstødningsgas (figur 3) skal prøven til carbonhydridbestemmelse tages med en anden udtagningssonde end den, der anvendes til de øvrige komponenter. Der skal være draget omsorg for, at der ikke kan forekomme kondensation af udstødningsgassens komponenter (herunder vand og svovlsyre) noget sted i analysesystemet.

For den ufortyndede udstødningsgas (figur 2) kan prøverne til bestemmelse af alle komponenter enten tages ved hjælp af en enkelt udtagningssonde eller med to tætsiddende sonder med indvendig forgrening til de forskellige analysatorer. Der skal være draget omsorg for, at der ikke kan forekomme kondensation af udstødningsgassens komponenter (herunder vand og svovlsyre) noget sted i analysesystemet.

De anbefalede systemer til prøvetagning og analyse er indgående beskrevet i punkt 1.1.1 og figur 2 og 3. Da tilsvarende resultater vil kunne opnås med afvigende udformning af systemerne, kræves der ikke nøje overensstemmelse med den i disse figurer viste udformning. Der kan anvendes supplerende komponenter såsom instrumenter, ventiler, magnetventiler, pumper og kontakter til at give yderligere oplysninger og koordinere funktionen af systemernes komponenter. Andre komponenter kan udelades, hvis de for nogle systemers vedkommende ikke er nødvendige af hensyn til nøjagtigheden, og hvis udeladelsen af dem er teknisk velbegrundet.

(2) For NOx-emissionens vedkommende skal NOx-koncentration (NOx conc eller NO xconcc) ganges med K HNOx (faktor til fugtighedskorrektion af NOx-værdier som anført i punkt 1.3.3 ovenfor) som følger: K HNOx · conc eller K HNOx · conc c

(1) For NOx-emissionens vedkommende skal NOx-koncentration (NOx conc eller NO xconcc) ganges med K HNOx (faktor til fugtighedskorrektion af NOx-værdier som anført i punkt 1.3.3 ovenfor) som følger: K HNOx · conc eller K HNOx · conc c

fugtighedskorrektionsfaktoren for partikler gennem cyklussen for opvarmet motor

fugtighedskorrektionsfaktoren for partikler gennem cyklussen for ikke-opvarmet motor

M PT,hot for cyklussen for opvarmet motor

M PT,cold for cyklussen for ikke-opvarmet motor

M PT,hot for cyklussen for opvarmet motor

M PT,cold for cyklussen for ikke-opvarmet motor

For systemer uden varmeveksler bestemmes massen af forurenende stoffer MGAS (g/prøvning) ved beregning af den øjeblikkelige masseemission og integration af de øjeblikkelige værdier over hele cyklussen. Desuden skal de øjeblikkelige koncentrationsværdier direkte korrigeres for baggrundskoncentration. Der anvendes følgende formler:

Under alle emissionsprøvninger skal Reynolds-tallet ved SSV-halsen befinde sig inden for området af de Reynolds-tal, der anvendes til at aflede kalibreringskurven udviklet i tillæg 2, punkt 3.2.

Realtidsberegningen indledes med enten en rimelig værdi for C d, f.eks. 0,98, eller en rimelig værdi for Q ssv. Hvis beregningen indledes med Q ssv, anvendes begyndelsesværdien for Q ssv til anslåelse af Re.

Anvendes et system med strømningskompensation (dvs. uden varmeveksler), skal de øjeblikkelige masseemissioner beregnes og integreres over hele cyklussen. I så fald beregnes den øjeblikkelige masse af den fortyndede udstødningsgas på følgende måde:

Anvendes et system med strømningskompensation (dvs. uden varmeveksler), skal de øjeblikkelige masseemissioner beregnes og integreres over hele cyklussen. I så fald beregnes den øjeblikkelige masse af den fortyndede udstødningsgas på følgende måde:

Anvendes et system med strømningskompensation (dvs. uden varmeveksler), skal de øjeblikkelige masseemissioner beregnes og integreres over hele cyklussen. I så fald beregnes den øjeblikkelige masse af den fortyndede udstødningsgas på følgende måde:

For at beregne emissionerne i den fortyndede udstødningsgas må man kende massetrømshastigheden af den fortyndede udstødningsgas. Den totale fortyndede udstødningsgasstrøm i hele cyklussen M TOTW (kg/prøvning) beregnes af måleværdierne for hele cyklussen og de tilsvarende kalibreringsdata for flowmeteret (V 0 for PDP, K V for CFV, C d for SSV): De tilsvarende metoder, der er beskrevet i punkt 2.2.1, skal anvendes. Hvis den samlede masse af udskilte partikler (M SAM) og forurenende luftarter udgør over 0,5 % af den totale CVS-strøm (M TOTW), skal CVS-strømmen korrigeres eller partikelprøvestrømmen returneres til CVS oven for flowmeteret.

fugtighedskorrektionsfaktoren for partikler gennem cyklussen for opvarmet motor

fugtighedskorrektionsfaktoren for partikler gennem cyklussen for ikke-opvarmet motor

M PT,hot for cyklussen for opvarmet motor

M PT,cold for cyklussen for ikke-opvarmet motor

M PT,hot for cyklussen for opvarmet motor

M PT,cold for cyklussen for ikke-opvarmet motor

For så vidt angår partikler anvendes signalerne for udstødningens massestrømshastighed til at regulere delstrømsfortyndingssystemet, så det udtager en prøve, der er proportionel med udstødningens massestrømshastighed. Kvaliteten af denne proportionalitet kontrolleres ved regressionsanalyse mellem prøve- og udstødningsgasstrøm som beskrevet i bilag 4A, tillæg 1, punkt 2.4.

De øjeblikkelige koncentrationssignaler for gaskomponenterne bruges til beregning af masseemissioner ved multiplikation med udstødningens øjeblikkelige massestrømshastighed. Udstødningens massestrømshastighed kan måles direkte eller beregnes efter de metoder, der er beskrevet i bilag 4A, tillæg 1, punkt 2.2.3 (indsugningsluft og brændstofstrøm, måling ved hjælp af sporstoffer og indsugningsluft og luft/brændstof-forhold). Man skal være særlig opmærksom på de forskellige instrumenters responstider. Der skal tages højde for forskelle ved at tidsjustere signalerne.

For enkeltfiltermetoden beregnes den effektive vægtningsfaktor WF E, i for hver prøvningssekvens som følger

conc c er koncentrationen, korrigeret for baggrund

Korrektion for tør/våd gas (G EXHW,i) bestemmes for hver prøvningssekvens i overensstemmelse med bilag 4A, tillæg 1, punkt 1.2.1-1.2.3.

Til vurdering af partikelemissionen registreres den totale masse (M SAM,i), der er ledt gennem filtrene for hver prøvningssekvens. Filtrene bringes tilbage til vejerummet og konditioneres i mindst én, men højst 80 timer, hvorefter de vejes. Filtrenes bruttovægt bestemmes, og taravægten (jf. punkt 3.1, bilag 4A) fratrækkes. Partikelmassen (M f for enkeltfiltermetoden, M f,i for flerfiltermetoden) er den samlede udskilte partikelmasse på hoved- og ekstrafilter. Skal der korrigeres for baggrund, noteres massen (M DIL) af fortyndingsluft, der er ført gennem filteret, og partikelmassen (M d). Er der foretaget flere end én måling, beregnes kvotienten M d/M DIL for hver enkelt måling, og gennemsnittet af værdierne beregnes.

Til vurdering af emissionen af luftarter beregnes gennemsnitsaflæsningen for de sidste 60 s af hver prøvningssekvens, og gennemsnitskoncentrationerne (conc) af HC, CO, NOx og CO2 (såfremt kulstofbalancemetoden anvendes) i hver sekvens bestemmes af gennemsnitsaflæsningen på kurvebladet og de tilhørende kalibreringsdata. Anden form for registrering kan anvendes, forudsat at ækvivalent datafangst er sikret.

Nøjagtigheden af det samlede CVS-prøvetagnings- og analysesystem bestemmes ved tilledning af en kendt masse af en forurenende luftart til systemet, medens dette er bragt til at fungere på normal måde. Der analyseres for den forurenende luftart, og dens masse beregnes efter bilag 4A, tillæg 3, punkt 2.4.1, bortset fra propan, for hvilket der for HC anvendes en faktor 0,000472 i stedet for 0,000479. Der skal anvendes en af følgende to teknikker.

For mindst 16 punkter i det subsoniske strømningsområde skal de værdier for C d, der beregnes ud fra tilnærmelsesligningen for den fremkomne kalibreringskurve ligge inden for ± 0,5 % af den målte værdi for C d for hvert kalibreringspunkt.

Da Q SSV er et input til Re-formelen, startes beregningerne med et indledende gæt af kalibreringsventuriens Q SSV eller C d og gentages, indtil Q SSV konvergerer. Konvergensmetoden skal være nøjagtig til 0,1 % af punkt eller bedre.

For at bestemme området for subsonisk strømning, optegnes C d som funktion af Reynolds-tal ved SSV-halsen. Re ved SVV-halsen beregnes ved hjælp af følgende formel:

For mindst otte punkter i området med kritisk strømning beregnes gennemsnitsværdien af K v og standardafvigelsen. Standardafvigelsen må ikke være over ± 0,3 % af gennemsnitsværdien af K v.

For at bestemme området med kritisk strømning afsættes K v som funktion af venturiens indgangstryk. For kritisk (droslet) strømning vil K v være forholdsvis konstant. Når trykket aftager (vakuum øges) aftager venturiens drosselvirkning og K v mindskes, ensbetydende med at CFV-enheden arbejder uden for det tilladte arbejdsområde.

De af ligningen beregnede værdier skal ligge inden for ± 0,5 % af den målte værdi af V 0. Værdien af m vil være forskellig for forskellige pumper. Derfor skal pumpen kalibreres ved opstart, efter større vedligeholdelsesindgreb samt hvis efterprøvningen af det samlede system (punkt 3.5) tyder på, at sliphastigheden har ændret sig.

For et CVS-system med flere hastigheder skal kalibreringskurverne genereret med forskellige pumpeydelser være tilnærmelsesvis parallelle, og værdierne svarende til skæringspunktet (D 0) skal stige med aftagende pumpeydelse.

For at tage hensyn til vekselvirkningen mellem trykvariationer ved pumpen og pumpens sliphastighed beregnes korrelationsfunktionen (X 0) mellem pumpehastighed, differenstryk mellem pumpeindgang og -afgang og absolut pumpeafgangstryk på følgende måde:

Til kalibrering af CVS-systemet skal anvendes et nøjagtigt flowmeter, og der skal være mulighed for at ændre funktionsbetingelserne.

For disse data bestemmes transformationstiden for delstrømsfortyndingssystemet, hvilket er tiden fra igangsættelsen af trinstimuleringen til punktet for 50 % flowmeterrespons. På samme måde bestemmes transformationstiden for delstrømsfortyndingssystemets G SE-signal og udstødningsflowmeterets G EXHW-signal. Disse signaler anvendes i den regressionskontrol, som foretages efter hver prøve (bilag 4A, tillæg 1, punkt 2.4).

Tilførslen af udstødningsstrømmen (eller luftstrømmen, hvis udstødningsstrømmen beregnes) til delstrømsfortyndingssystemet skal kunne reguleres trinvis fra en lav strømning til 90 % af fuld skalavisning. Udløseren for trinændringen skal være den samme som anvendes til start af look-ahead-reguleringen under selve prøvningen. Udstødningsstrømmens trinstimulering og flowmeterets respons skal registreres med en prøvetagningshastighed på mindst 10 Hz.

Et uafhængigt referenceflowmeter med et passende måleområde for sondestrømningen serieforbindes og tilsluttes sonden tæt. Dette flowmeter skal have en transformationstid på under 100 ms for den strømningstrinstørrelse, der anvendes ved måling af responstid, med strømningsbegrænsning tilstrækkelig lav til ikke at påvirke delstrømsfortyndingssystemets dynamiske funktion, og i overensstemmelse med god teknisk skik.

Systemindstillingerne for evaluering af transformationstid skal være nøjagtigt de samme som ved måling under prøvningsforløbet. Transformationstiden bestemmes ved følgende metode:

Hvis det ved registreringer af den ovenfor beskrevne kalibreringsprocedure kan godtgøres, at flowmeterets kalibrering er stabil gennem et længere tidsrum, kan forprøven undlades.

Flowmetrenes nøjagtighed kontrolles på samme måde som anvendt til kalibreringen i mindst to punkter med flowværdier af G DILW svarende til fortyndingsforhold på mellem 5 og 15 for den under prøven anvendte G TOTW-værdi.

En kulstofstrømprøve med rigtig udstødningsgas kan stærkt anbefales til at identificere måle- og kontrolproblemer og efterprøve, at delstrømsfortyndingssystemet virker korrekt. Kontrollen af carbonstrømmen bør foretages mindst hver gang, en ny motor installeres, eller hvis der foretages en signifikant ændring i konfigurationen af prøvningsrummet.

Der tages hensyn til gasanalysatorernes nøjagtighed for at sikre nøjagtigheden af G SE.

Overføringsrøret TT kobles fra udstødningen, og et kalibreret flowmeter med passende måleområde til måling af G SE tilsluttes overføringsrøret. Derefter indstilles G TOTW på den under prøven anvendte værdi, og G DILW indstilles sekventielt på mindst 5 værdier svarende til fortyndingsforhold q mellem 3 og 50. Alternativt kan der etableres en særlig kalibreringsvej, som leder uden om tunnelen, men med samme total- og fortyndingsluftstrøm gennem de pågældende flowmetre fastholdes som i den egentlige prøve.

En kalibreret masseflowenhed serieforbindes med flowmeteret til G TOTW, og nøjagtigheden kontrolleres for den ved prøven anvendte værdi. Derefter forbindes det kalibrerede masseflowmeter med flowmeteret for G DILW, og nøjagtigheden kontrolleres for mindst 5 indstillinger svarende til fortyndingsforholdet mellem 3 og 50, i forhold til den under prøven anvendte G TOTW.

Flowmeteret for G DILW skal serieforbindes med flowmeteret for G TOTW, forskellen mellem de to flowmetre skal kalibreres for mindst 5 punkter, med strømningsværdier ensartet fordelt mellem den laveste G DILW-værdi anvendt under prøvningen og værdien af G TOTWanvendt under prøvningen. Strømmen kan ledes uden om fortyndingstunnelen.

Flowmåleinstrumenter skal kalibreres hver tredje måned, samt når der er foretaget systemændringer, der kan have betydning for kalibreringen.

I dette tilfælde er en nøjagtighed på ± 2 % for GTOTW og G DILW ikke tilstrækkelig til at sikre en acceptabel nøjagtighed for G SE. Bestemmes gasstrømmen ved differensflowmåling, skal den maksimale fejl på differensen være af en sådan størrelse, at nøjagtigheden af G SE ligger inden for ± 5 %, når fortyndingsforholdet er mindre end 15. Den kan beregnes som den kvadratiske middelværdi af fejlene på de enkelte instrumenter.

Systemets responstid skal være ≤ 10 sekunder med en indsvingningstid på ≤ 2,5 sekunder for alle komponenter underkastet grænseværdier (CO, NOx, HC) og alle anvendte koncentrationsområder.

Systemets indstillinger til evaluering af responstid skal være nøjagtigt de samme som under måling i prøvningsforløbet (dvs. tryk, strømningshastigheder, filterindstillinger på analysatorerne og alle andre ting, der har indflydelse på responstiden). Bestemmelsen af responstid skal finde sted med gasomskiftning direkte ved indgangen til prøvetagningssonden. Gasomskiftningen skal ske på under 0,1 sekund. De gasser, der anvendes til prøvningen, skal forårsage en koncentrationsændring på mindst 60 % fuldskalavisning (FS).

og registreres som De. Idet atomforholdet H:C for dieselolie sættes til 1,8:1,0, beregnes den under prøven forventede maksimale vanddampkoncentration (i %) for diesel-udstødningsgas ud fra den maksimale CO2-koncentration i udstødningsgassen eller CO2-koncentrationen i ufortyndet justeringsgas (A, målt i punkt 1.9.2.1), som følger:

Denne kontrol finder kun anvendelse på gaskoncentrationsmålinger på våd basis. Ved beregning af dæmpningen fra vand skal der tages hensyn til fortyndingen af NO-justeringsgassen med vanddamp og tilpasning af blandingens vanddampkoncentration til den, der forventes under prøvningen. En NO-justeringsgas med en koncentration på 80 til 100 % af fuldt skalaudslag i det normale måleområde ledes gennem (H)CLD-enheden, og N0-værdien registreres som D. NO-gassen bobles igennem vand ved rumtemperatur og ledes gennem (H) CLD-enheden, og NO-værdien registreres som C. Vandtemperaturen bestemmes og registreres som F. Det mættede damptryk af blandingen svarende til gennemboblingskarrets vandtemperatur (F) bestemmes og registreres som G. Blandingens vanddampkoncentration (i %) beregnes som følger:

En CO2-justeringsgas med en koncentration på 80 til 100 % af fuldskalaværdien i det maksimale måleområde ledes gennem NDIR-analysatoren, og CO2-værdien registreres som A. Derefter fortyndes den ca. 50 % med NO-justeringsgas og ledes gennem NDIR og (H)CLD, idet CO2- og NO-værdierne registreres som henholdsvis B og C. Der lukkes for CO2-tilførslen, og kun NO-justeringsgassen ledes gennem (H)CLD-enheden.

De to gasser, der har interesse i forbindelse med analysatorer af typen CLD (og HCLD), er CO2 og vanddamp. Disse gassers dæmpningsvirkning er proportional med deres koncentration, hvorfor der kræves teknikker til bestemmelse af dæmpningen ved de højeste koncentrationer, der forventes at optræde under prøverne.

Vand og CO2 kan interferere med CO-analysatorens resultater. Kontrol heraf foretages ved, at en CO2-justeringsgas med en koncentration svarende til 80 til 100 % af fuldt skalaudslag i det højeste under testningen anvendte måleområde bobles gennem vand ved rumtemperatur, og analysatorens respons registreres. For måleområder på 300 ppm eller derover må responsen ikke være over 1 % af fuldt skalaudslag; for måleområder under 300 ppm må responsen ikke være over 3 ppm.

Er oxygeninterferensen over ± 3,0 %, justeres luftstrømmen trinvis i opad- og nedadgående retning i forhold til fabrikantens specifikationer, idet punkt 1.8.1 gentages for hver strømningshastighed.

Oxygeninterferensen (%O 2 I) skal være mindre end ± 3,0 % for alle de krævede kontrolgasser for oxygeninterferens før prøvningen.

Kontrolgasser for oxygeninterferens skal indeholde propan med 350 ppmC til 75 ppmC carbonhydrider. Koncentrationsværdien skal bestemmes med tolerancerne for kalibreringsgas ved kromatografisk analyse af samlede carbonhydrider plus urenheder eller ved dynamisk blanding. Der anvendes nitrogen som hovedfortyndingsstof og oxygen for resten. Til prøvning af dieselmotorer skal anvendes følgende blandinger:

Der vælges et område, hvo