DA Den Europæiske Unions Tidende L 42/1

Kun de originale FN/ECE-tekster har retlig virkning i henhold til folkeretten. Dette regulativs nuværende status og ikrafttrædelsesdato bør kontrolleres i den seneste version af FN/ECE's statusdokument TRANS/WP.29/343/, der findes på adressen:

http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html

Regulativ nr. 43 fra De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europa (FN/ECE) — Ensartede forskrifter for godkendelse af sikkerhedsrudematerialer og deres montering på køretøjer

Omfattende al gældende tekst frem til:

Supplement 2 til ændringsserie 01 — ikrafttrædelsesdato: 3. november 2013

INDHOLD

REGULATIV

1. Anvendelsesområde

2. Definitioner

3. Ansøgning om godkendelse

4. Mærkning

5. Godkendelse

6. Generelle forskrifter

7. Særlige forskrifter

8. Prøvninger

9. Ændring eller udvidelse af godkendelse af en type sikkerhedsrudemateriale

10. Produktionens overensstemmelse

11. Sanktioner i tilfælde af produktionens manglende overensstemmelse

12. Overgangsbestemmelser

13. Endeligt ophør af produktionen

14. Navne og adresser på de tekniske tjenester, der er ansvarlige for godkendelsesprøvningerne, og på de typegodkendende myndigheder

BILAG

1 Meddelelse

1A Meddelelse

2 Udformning af godkendelsesmærker til komponenter

2A Udformning af godkendelsesmærker til køretøjer

3 Generelle prøvningsbetingelser

4 Forruder af hærdet glas

5 Ruder af glas med ensartet hærdning

6 Forruder af almindeligt lamineret glas

7 Ruder af lamineret glas

8 Forruder af behandlet lamineret glas

9 Sikkerhedsruder beklædt med plastmateriale (på indersiden)

10 Forruder af plexiglas

11 Ruder af plexiglas

12 Flerlagsruder

13 Gruppeinddeling af forruder med henblik på godkendelsesprøvning

14 Ruder i stift plast

15 Fleksible plastruder

16 Flerlagsruder i stift plast

17 Måling af segmenthøjderne og anslagspunkternes placering

18 Metode til bestemmelse af prøvningsområder på forruder på køretøjer i forhold til V-punkterne

19 Metode til bestemmelse af »H«-punkt og faktisk torsovinkel for siddepladser i motorkøretøjer

20 Kontrol af produktionens overensstemmelse

21 Bestemmelser vedrørende montering af sikkerhedsruder på køretøjer

1. ANVENDELSESOMRÅDE

Dette regulativ finder anvendelse på:

a) sikkerhedsrudematerialer beregnet til montering som forruder eller andre ruder eller som opdelingsanordning på køretøjer i klasse L (med karosseri), M, N, O, og T (1)

b) køretøjer i klasse M, N og O for så vidt angår montering af sådanne materialer:

i begge tilfælde med undtagelse af ruder til lyskilder og lyssignalanordninger samt til instrumentpaneler, skudsikre ruder og dobbeltvinduer.

2. DEFINITIONER

I dette regulativ forstås ved:

2.1. »Hærdet glas«: ruder bestående af et enkelt glaslag, som har gennemgået en særlig behandling med henblik på at øge dets mekaniske modstandsdygtighed og påvirke brudmønstret i tilfælde af brud.

2.2. »Lamineret glas«: en rude bestående af mindst to glaslag, som holdes sammen af et eller flere mellemlæg af plastmateriale. Det kan være:

2.2.1. »Almindeligt lamineret glas«: såfremt ingen af de glaslag, hvoraf det består, er behandlet eller

2.2.2. »Behandlet lamineret glas«: såfremt mindst et af de glaslag, hvoraf det består, har gennemgået en særlig behandling med henblik på at øge dets mekaniske modstandsdygtighed og påvirke brudmønstret i tilfælde af brud.

2.3. »Mellemlæg«: alle materialer, der anvendes til at holde de enkelte lag af lamineret glas sammen.

2.4. »Sikkerhedsglas med en overflade af plastmateriale«: glas som defineret i punkt 2.1 eller 2.2 beklædt på indersiden med et lag plastmateriale.

2.5. »Plexiglas«: ruder, der består af et glasmateriale, der omfatter ét glaslag og et eller flere plastlag, hvoraf én plastoverflade vender mod indersiden.

2.6. »Plastrude«: en rude af et materiale, der som en væsentlig bestanddel indeholder et eller flere organiske polymere stoffer med en høj molekylvægt, er fast i den færdige tilstand, og som på et stadium i fremstillingen eller forarbejdningen til færdigvare kan formes flydende.

2.6.1. »Stiv plastrude«: en rude af et plastrudemateriale, som i lodret retning ikke bøjer mere end 50 mm ved fleksibilitetsprøvning (bilag 3, punkt 12).

2.6.2. »Fleksibel plastrude«: et plastrudemateriale, som i lodret retning bøjer mere end 50 mm ved fleksibilitetsprøvning (bilag 3, punkt 12).

2.7. »Dobbeltvindue«: en enhed bestående af to ruder monteret særskilt i samme åbning på køretøjet.

2.8. »Flerlagsrude«: en enhed bestående af mindst to parallelle ruder samlet permanent i forbindelse med fremstillingen og adskilt af et eller flere ensartede mellemrum.

2.8.1. »Symmetrisk flerlagsrude«: en flerlagsrude, hvor alle de enkelte ruder er identiske (f.eks. alle af glas med ensartet hærdning).

2.8.2. »Asymmetrisk flerlagsrude«: en flerlagsrude, som ikke er en symmetrisk flerlagsrude).

2.9. »Skudsikre ruder«: ruder fremstillet således, at de er modstandsdygtige over for skydevåben.

2.10. »Primær egenskab«: en egenskab, der i væsentlig grad ændrer sikkerhedsrudematerialets optiske og/eller mekaniske egenskaber på en måde, som har betydning for den funktion, som denne rude skal opfylde på køretøjet. Udtrykket omfatter også fabriks- eller varemærker, jf. indehaveren af godkendelsens angivelser.

2.11. »Sekundær egenskab«: en egenskab, der kan ændre sikkerhedsrudematerialets optiske og/eller mekaniske egenskaber på en måde, som har betydning for den funktion, som denne rude skal opfylde på køretøjet. Betydningen af ændringen vurderes under hensyntagen til vanskelighedsindekset.

2.12. Udtrykket »vanskelighedsindeks«: dækker en klassifikation i to grader gældende for ændringer observeret i praksis for hver sekundær egenskab. Overgangen fra indeks 1 til indeks 2 angiver et behov for at foretage yderligere forsøg.

2.13. »Forrude«: køretøjets frontmonterede rude, hvorigennem føreren kan se vejen foran sig.

2.14. »En forrudes udfoldede flade«: fladen for det mindste rektangel af glas, af hvilken en forrude kan fremstilles.

2.15. »En forrudes hældningsvinkel«: den vinkel, der dannes af den lodrette og den lige linje, der forbinder rudens over- og underkant, idet begge disse linjer indeholdes i et vertikalt plan indeholdende køretøjets længdeakse.

2.15.1. Måling af hældningsvinkelen udføres på en køretøj på jævnt underlag, og hvis der er tale om et køretøj til passagertransport, skal dette være i køreklar stand, fyldt op med brændstof, kølervæske og smøremiddel og forsynet med værktøj og reservehjul (hvis de leveres som standardudstyr af producenten); der tages højde for førerens og, hvis der er tale om et køretøjs til passagertransport, en forsædepassagers masse, idet fører og passager hver sættes til 75 + 1 kg.

2.15.2. Køretøjer, som er udstyret med hydropneumatisk, hydraulisk eller pneumatisk ophæng eller en anordning til automatisk regulering af frihøjden i forhold til belastningen, prøves under normale kørselsforhold som foreskrevet af fabrikanten.

2.16. »Gruppe af forruder«: en gruppe bestående af forruder af forskellige former og dimensioner, som undersøges med hensyn til deres mekaniske egenskaber, brudmønster og opførsel under prøvning af modstandsdygtigheden over for påvirkninger fra omgivelserne.

2.16.1. »Plan forrude«: en forrude uden normal krumning, der giver sig udtryk i en segmenthøjde på over 10 mm pr. løbende meter.

2.16.2. »Buet forrude«: en forrude med normal krumning, der giver sig udtryk i en segmenthøjde på over 10 mm pr. løbende meter.

2.17. »Rude«: enhver enkeltrude bortset fra forruder.

2.17.1. »Buet rude«: en rude med en segmenthøjde »h« på over 10 mm pr. løbende meter.

2.17.2. »Plan rude«: en rude med en segmenthøjde »h« lig med eller under 10 mm pr. løbende meter.

2.18. »Segmenthøjde »h««: den maksimale afstand mellem rudens indre flade og et plan gående gennem rudens kanter. Denne afstand måles omtrent vinkelret på ruden (se bilag 17, figur 1).

2.19. »Type sikkerhedsrudemateriale«: ruder, jf. definitionen i punkt 2.1-2.7, som ikke udviser væsentlige forskelle, navnlig med hensyn til de i bilag 4-12 og 14-16 definerede primære og sekundære egenskaber.

2.19.1. Selv om en ændring af de primære egenskaber medfører, at der er tale om en ny produkttype, anerkender man, at i visse tilfælde medfører en ændring af formen og dimensionerne ikke nødvendigvis en forpligtelse til at gennemføre en fuldstændig prøvningsrække. For visse af de prøvninger, der er foreskrevet i de enkelte bilag, kan ruderne opdeles i grupper, såfremt det er indlysende, at de har lignende primære egenskaber.

2.19.2. Typer af ruder, der kun adskiller sig med hensyn til de sekundære egenskaber, kan betragtes som hørende til samme type. Der kan imidlertid foretages visse prøvninger på prøveeksemplarer af disse ruder, såfremt disse udtrykkeligt er fastsat i prøvningsforskrifterne.

2.20. »Nominel tykkelse«: den af fabrikanten dimensionerede tykkelse med en tolerance på ± (n × 0,2 mm), hvor n = antal glaslag i ruden.

2.21. »Krumning »r««: den omtrentlige værdi af den mindste radius for forrudens bue målt i det mest buede område.

2.22. »HIC-indeks«: (Head Injury Criteria — indeks for hovedlæsioner): et indeks for omfanget af kranium- og hjernelæsioner ved hovedets direkte sammenstød vinkelret mod ruden som følge af decelerationskraft.

2.23. »Sikkerhedsrudemateriale af betydning for førerens sigtbarhed«2.23.1. »Sikkerhedsrudemateriale af betydning for førerens synsfelt fremad«: alle ruder, der befinder sig foran et plan, som går gennem førerens R-punkt vinkelret på køretøjets midterplan i længderetningen, hvorigennem føreren kan se vejen under kørsel eller manøvrering af køretøjet.2.23.2. »Sikkerhedsrudemateriale af betydning for førerens synsfelt bagud«: alle ruder, der befinder sig bagved et plan, som går gennem førerens R-punkt vinkelret på køretøjets midterplan i længderetningen, hvorigennem føreren kan se vejen under kørsel eller manøvrering af køretøjet.:

2.24. »Uigennemsigtig solskærm«: et område på ruden, der forhindrer lysgennemgang, herunder eventuelle områder med serigrafi, faste eller som dot-print, men ikke som solfilterfilm.

2.25. »Solfilterfilm«: et område på ruden med formindsket lysgennemgang, undtagen uigennemsigtig solskærm.

2.26. »Forrudens gennemsigtige område«: det rudeareal, der er omfattet af den konstruktivt bestemte rudeprofil, bortset fra en hvilket som helst tilladt uigennemsigtig solskærm (se bilag 18), men inklusive eventuel solfilterfilm.

2.27. »Konstruktivt bestemt rudeprofil«: den konstruktivt bestemte maksimale åbning i køretøjet, uden forhindringer, som skal dækkes af en rude, før denne er installeret eller monteret, herunder alle tilretninger, og undtagen solfilterfilm.

2.28. »Optisk forvrængning«: en optisk fejl ved en forrude, der ændrer en genstands udseende, når den ses gennem forruden.

2.29. »Sekundærbillede«: falsk billede eller spøgelsesbillede, der forekommer foruden det lyse primærbillede — ses normalt om natten, når den betragtede genstand er meget lys i forhold til omgivelserne, for eksempel forlygterne på et køretøj, der nærmer sig.

2.30. »Sekundærbilledseparation«: vinkelafstanden mellem primærbilledets og sekundærbilledets position.

2.31. »Regelmæssig lysgennemgang«: lysgennemgang målt vinkelret på ruden.

2.32. »Ryglænets konstruktivt bestemte hældningsvinkel«: vinklen mellem en lodret linje gennem R-punktet og torsolinjen som angivet af køretøjets fabrikant.

2.33. »Prøveeksemplar«: Et specielt tilvirket rudestykke, der er repræsentativt for et færdigt produkt, eller et stykke udskåret af et færdigt produkt.

2.34. »Prøveemne«: en prøve eller et færdigt rudeprodukt.

2.35. »Køretøjstype«: For så vidt angår montering af sikkerhedsruder: køretøjer, der hører til samme klasse, der som minimum ikke udviser forskelle på følgende væsentlige punkter:

a) fabrikant

b) den af fabrikanten angivne køretøjstype

c) væsentlige konstruktionsaspekter.

2.36. »Central førerplads«: når y-koordinaten for R-punktet er i Y0 inden for + eller – 60 mm.

3. ANSØGNING OM GODKENDELSE

3.1. Godkendelse af en rudetype

Ansøgning om godkendelse af en rudetype indgives af fabrikanten eller denne behørigt bemyndigede repræsentant i det land, som ansøgningen vedrører.

3.2. For hver rudetype ledsages ansøgningen af nedennævnte dokumenter i tre eksemplarer og følgende oplysninger:

3.2.1. En teknisk beskrivelse med angivelse af alle primære og sekundære egenskaber, og

3.2.1.1. for andre ruder end forruder, diagrammer i et format, der ikke må være større end format A4 eller er foldet til dette format, der angiver: den største flade den mindste vinkel mellem to af rudens hosliggende sider den største segmenthøjde (hvis relevant).

3.2.1.2. for forruder: 3.2.1.2.1. en fortegnelse over modeller af forruder, for hvilke der ansøges om godkendelse, med angivelse af køretøjsfabrikantens navn samt køretøjstype og -klasse. 3.2.1.2.2. tegninger i målestok 1:1 for klasse M1 og i målestok 1:1 eller 1:10 for alle andre køretøjsklasser samt diagrammer af forruden og dens placering på køretøjet, der tilstrækkelig detaljeret viser: 3.2.1.2.2.1. forrudens placering i forhold til førersædets R-punkt (hvis relevant) 3.2.1.2.2.2. forrudens hældningsvinkel 3.2.1.2.2.3. ryglænets hældningsvinkel 3.2.1.2.2.4. beliggenhed og størrelse af det område, hvori kontrollen af de optiske egenskaber foregår, og eventuelt flader af forskellig hærdning 3.2.1.2.2.5. forrudens udfoldede flade 3.2.1.2.2.6. forrudens største segmenthøjde 3.2.1.2.2.7. forrudens mindste krumning (udelukkende til brug for gruppering af forruder).

3.2.1.3. for flerlagsruder, diagrammer i et format, der ikke må være større end format A4 eller er foldet til dette format, og som ud over de i punkt 3.2.1.1 anførte oplysninger angiver: typen af hver af ruderne fastgørelsestypen den nominelle bredde af mellemrummet mellem de to ruder.

3.3. Ansøgeren skal desuden indgive et tilstrækkeligt antal prøveemner og prøveeksemplarer af færdige ruder af de relevante modeller, evt. efter aftale med den tekniske tjeneste, der er ansvarlig for udførelse af prøvningerne.

3.4. Godkendelse af en køretøjstype

Ansøgning om godkendelse af en køretøjstype hvad angår montering af sikkerhedsruder skal indgives af køretøjets fabrikant eller dennes behørigt bemyndigede repræsentant.

3.5. Ansøgningen skal ledsages af nedennævnte dokumenter i tre eksemplarer og af følgende:

3.5.1. Tegninger af køretøjet i passende målestok, som angiver:

3.5.1.1. forrudens placering i forhold til køretøjets R-punkt

3.5.1.2. forrudens hældningsvinkel

3.5.1.3. ryglænets hældningsvinkel.

3.5.2. Tekniske detaljer vedrørende forruden og alle andre ruder, herunder især:

3.5.2.1. de anvendte materialer

3.5.2.2. godkendelsesnumre

3.5.2.3. eventuel yderligere mærkning, jf. punkt 5.5.

3.6. Et køretøj, der er repræsentativt for den type, som skal godkendes, skal indleveres til den tekniske tjeneste, der er ansvarlig for udførelse af godkendelsesprøvningen.

4. MÆRKNING

4.1. Alle sikkerhedsrudematerialer, herunder de prøveeksemplarer og prøveemner, der er indgives til godkendelse, skal være forsynet med fabrikantens fabriks- eller varemærke, jf. punkt 3 i bilag 1. Fremstillede dele skal være forsynet med det nummer, hovedfabrikanten er tildelt i overensstemmelse med FN/ECE-regulativ nr. 43. Dette mærke skal være tydeligt og let læseligt og må ikke kunne slettes.

5. GODKENDELSE

5.1. Godkendelse af en rudetype

Såfremt de prøveeksemplarer, som er indleveret til godkendelse, opfylder forskrifterne i punkt 6 til 8 i dette regulativ, meddeles godkendelse for den pågældende type sikkerhedsrudemateriale.

5.2. Der tildeles et godkendelsesnummer til hver godkendt type som defineret i bilag 5, 7, 11, 12, 14, 15 og 16 eller, for forruders vedkommende, til hver godkendt gruppe. De første to cifre (for tiden 01 for regulativet i dets oprindelige form) angiver den ændringsserie, som inkorporerer de seneste større tekniske ændringer af regulativet på godkendelsens udstedelsestidspunkt. Samme kontraherende part må ikke tildele samme nummer til en anden type eller gruppe af sikkerhedsrudemateriale.

5.3. Meddelelse om godkendelse eller udvidelse eller nægtelse af godkendelse af en type sikkerhedsrudemateriale i henhold til dette regulativ meddeles de kontraherende parter i overenskomsten, som anvender dette regulativ, ved hjælp af en formular svarende til modellen i bilag 1 — og dets tillæg — til dette regulativ.

5.3.1. For forruders vedkommende ledsages meddelelsesformularen af et dokument, hvori er opstillet en fortegnelse over hver enkelt forrudemodel i den godkendte gruppe samt denne gruppes egenskaber i henhold til bilag 1, tillæg 8.

5.4. På et synligt sted på hver rude og hver flerlagsrude, som er i overensstemmelse med en efter dette regulativ godkendt type, fastgøres foruden den i punkt 4.1 foreskrevne mærkning et internationalt godkendelsesmærke. Der kan også fastgøres eventuel særlig godkendelsesmærkning for hver rude, der indgår i en flerlagsrude. Dette godkendelsesmærke skal bestå af:

5.4.1. en cirkel, som omslutter bogstavet »E« efterfulgt af kendingsnummeret på den stat, som har meddelt godkendelse (2)

5.4.2. nummeret på dette regulativ efterfulgt af bogstavet »R«, en bindestreg og godkendelsesnummeret til højre for den cirkel, der er foreskrevet i punkt 5.4.1.

5.5. Nedenstående supplerende symboler anbringes i nærheden af godkendelsesmærket:

5.5.1. for en forrudes vedkommende:

I for hærdet glas

II for almindeligt lamineret glas

III for behandlet lamineret glas

IV for plexiglas

5.5.2. V ved sikkerhedsruder, hvis regelmæssige lysgennemgang er mindre end 70 %

5.5.3. VI ved flerlagsruder

5.5.4. VII ved ruder af glas med ensartet hærdning, som kan anvendes som forruder til langsomtkørende køretøjer med en konstruktivt bestemt hastighed på højst 40 km/h

5.5.5. VIII ved ruder i stift plast. Hertil kommer, at den relevante anvendelse kendetegnes ved: A for fremadvendende ruder B for side-, bag- og tagruder C for placeringer, hvor der er ringe eller ingen risiko for sammenstød med hoved.

Ved plastruder, som har været underkastet prøvning for modstandsdygtighed over for slid, jf. bilag 3, stk. 4, skal der desuden anvendes følgende mærkning, såfremt det er relevant:

/L for ruder med en lysspredning, der ikke overstiger 2 % efter 1 000 cyklusser på den ydre overflade og 4 % efter 100 cyklusser på den indre overflade (se bilag 14 og 16, punkt 6.1.3.1)

/M for ruder med en lysspredning, der ikke overstiger 10 % efter 500 cyklusser på den ydre overflade og 4 % efter 100 cyklusser på den indre overflade (se bilag 14 og 16, punkt 6.1.3.2)

5.5.6. IX ved fleksible plastruder

5.5.7. X for flerlagsruder i stift plast. Hertil kommer, at den relevante anvendelse kendetegnes ved:

/A for fremadvendende ruder

/B for side-, bag- og tagruder

/C for placeringer, hvor der er ringe eller ingen risiko for sammenstød med hoved.

Ved plastruder, som har været underkastet prøvning for modstandsdygtighed over for slid, jf. bilag 3, stk. 4, skal der anvendes følgende mærkning, såfremt det er relevant:

/L for ruder med en lysspredning, der ikke overstiger 2 % efter 1 000 cyklusser på den ydre overflade og 4 % efter 100 cyklusser på den indre overflade (se bilag 16, punkt 6.1.3.1)

/M for ruder med en lysspredning, der ikke overstiger 10 % efter 500 cyklusser på den ydre overflade og 4 % efter 100 cyklusser på den indre overflade (se bilag 16, punkt 6.1.3.2)

5.5.8. XI for ruder af lamineret glas

5.5.9. XII for ruder af plexiglas

5.5.10. /P for sikkerhedsruder af glas, med et lag af plastmateriale på indersiden.

5.6. Godkendelsesmærket og -symbolet skal være let læseligt og må ikke kunne slettes. Yderligere symboler skal kombineres inden i godkendelsesmærket.

5.7. Bilag 2 til dette regulativ indeholder eksempler på sammensætning af godkendelsesmærker.

5.8. Godkendelse af en køretøjstype

Hvis det køretøj, der er ansøgt godkendt i henhold til dette regulativ, opfylder betingelserne i bilag 21 til dette regulativ, meddeles der godkendelse for den pågældende køretøjstype.

5.9. Hver godkendt type tildeles et godkendelsesnummer. De første to cifre (for tiden 01 for regulativet i den oprindelige version) angiver den ændringsserie, som inkorporerer de seneste større tekniske ændringer af regulativet på godkendelsens udstedelsestidspunkt. Samme kontraherende part må ikke tildele en anden køretøjstype samme nummer som angivet i punkt 2.35 ovenfor.

5.10. Godkendelse eller udvidelse, afvisning eller ophævelse af godkendelse eller endeligt ophør af produktion af en køretøjstype i henhold til dette regulativ meddeles de kontraherende parter i overenskomsten af 1958, som anvender dette regulativ, ved hjælp af en meddelelse, der er i overensstemmelse med modellen i bilag 1 A til dette regulativ.

5.11. Ethvert køretøj, som er i overensstemmelse med en type, som er godkendt efter dette regulativ, skal på et let synligt og let tilgængeligt sted, der er angivet i godkendelsesattesten, være påført et internationalt godkendelsesmærke bestående af følgende:

5.11.1. en cirkel, der omslutter bogstavet »E« efterfulgt af kendingsnummeret på den stat, som har meddelt godkendelse (3)

5.11.2. nummeret på dette regulativ efterfulgt af bogstavet »R«, en bindestreg og godkendelsesnummeret til højre for den cirkel, der er foreskrevet i punkt 5.11.1.

5.12. Er køretøjet i overensstemmelse med en køretøjstype, som i henhold til et eller flere andre af de til overenskomsten vedføjede regulativer er godkendt i samme stat, som har meddelt typegodkendelse efter dette regulativ, behøver det i punkt 5.11.1 foreskrevne symbol ikke gentages. I så tilfælde skal yderligere godkendelsesnumre og symboler for alle de regulativer, som godkendelsen er udstedt efter i det land, hvor godkendelsen er udstedt i henhold til dette regulativ, placeres i lodrette kolonner til højre for det symbol, der er beskrevet i punkt 5.11.1.

5.13. Godkendelsesmærket skal være letlæseligt og må ikke kunne fjernes.

5.14. Godkendelsesmærket skal anbringes tæt ved eller på den identifikationsplade, fabrikanten har anbragt på køretøjet.

5.15. I bilag 2 A til dette regulativ er givet eksempler på godkendelsesmærkets udformning.

6. GENERELLE FORSKRIFTER

6.1. Alle rudematerialer, herunder rudemateriale til fremstilling af forruder, skal være af en sådan art, at faren for legemsbeskadigelse i tilfælde af brud nedsættes mest muligt. Rudematerialet skal have en tilstrækkelig modstandsdygtighed over for de påvirkninger, som kan forekomme under normal kørsel samt over for atmosfæriske og termiske faktorer, kemiske stoffer, brand og slid.

6.2. Sikkerhedsrudematerialet skal desuden have en tilstrækkelig gennemsigtighed og må ikke give anledning til nogen nævneværdig forvrængning af genstande set gennem forruden eller forveksling af de farver, der anvendes i trafiksignaler. Såfremt forruden knuses, skal føreren fortsat kunne se vejen tilstrækkeligt tydeligt til at kunne bremse og bringe køretøjet til sikker standsning.

7. SÆRLIGE FORSKRIFTER

Alle typer sikkerhedsruder skal, afhængigt af den kategori, de tilhører, opfylde følgende særlige forskrifter:

7.1. forruder af hærdet glas: forskrifterne i bilag 4

7.2. ruder af glas med ensartet hærdning: forskrifterne i bilag 5

7.3. forruder af almindeligt lamineret glas: forskrifterne i bilag 6

7.4. ruder af almindeligt lamineret glas: forskrifterne i bilag 7

7.5. forruder af behandlet lamineret glas: forskrifterne i bilag 8

7.6. plastbeklædte sikkerhedsruder: forskrifterne i bilag 9, ud over de relevante forskrifter ovenfor

7.7. forruder af plexiglas: forskrifterne i bilag 10

7.8. ruder af plexiglas: forskrifterne i bilag 11

7.9. flerlagsruder: forskrifterne i bilag 12

7.10. ruder i stift plast: forskrifterne i bilag 14

7.11. fleksible plastruder: forskrifterne i bilag 15

7.12. flerlagsruder i stift plast: forskrifterne i bilag 16.

8. PRØVNINGER

8.1. Der foreskrives følgende prøvninger i dette regulativ:

8.1.1. Brud- og splintringsprøvning

Formålet med denne prøvning er:

8.1.1.1. at kontrollere, at brudstykker og splinter, som opstår ved brud af ruden, er af en sådan art, at risikoen for kvæstelse er mindst mulig, og

8.1.1.2. for forrudens vedkommende, at kontrollere udsynet efter brud.

8.1.2. Prøvning af mekanisk modstandsdygtighed

8.1.2.1. Slagprøve med kugle

Denne omfatter to prøver, én med en kugle på 227 g og én med en kugle på 2 260 g.

8.1.2.1.1. Prøvning med en kugle på 227 g: Formålet med denne prøvning er at vurdere mellemlæggets adhæsion i lamineret glas og den mekaniske modstandsdygtighed af glas med ensartet hærdning og af plastruder.

8.1.2.1.2. Prøvning med en kugle på 2 260 g: Formålet med denne prøvning er at vurdere lamineret glas' modstandsdygtighed over for kuglens indtrængen.

8.1.2.2. Prøvning med attraphoved

Formålet med denne prøvning er at kontrollere, at ruden opfylder kravene om begrænsning af hovedlæsioner ved stød mod forruder, ruder af lamineret glas og andre ruder af plexiglas og stift plast end forruder samt flerlagsruder, der benyttes som sideruder.

8.1.3. Prøvning af modstandsdygtighed over for påvirkninger fra omgivelserne

8.1.3.1. Prøvning af modstandsdygtigheden over for slid

Formålet med denne prøvning er at konstatere, om sikkerhedsrudens modstandsdygtighed over for slid ligger over en nærmere specificeret værdi.

8.1.3.2. Prøvning af modstandsdygtigheden over for høje temperaturer

Formålet med denne prøvning er at kontrollere, at der ved langvarig udsættelse for høje temperaturer ikke forekommer blærer eller andre fejl i mellemlægget i lamineret glas og i ruder af plexiglas.

8.1.3.3. Prøvning af modstandsdygtigheden over for lyspåvirkninger

Formålet med denne prøvning er at konstatere, om lysgennemgangen i ruder af lamineret glas, plexiglas og glas beklædt med plastmateriale reduceres i væsentlig grad som følge af længere tids lyspåvirkning, eller om ruderne misfarves i væsentlig grad.

8.1.3.4. Prøvning af modstandsdygtigheden over for fugt

Formålet med denne prøvning er at konstatere, om ruder af lamineret glas, plexiglas og glas beklædt med plastmateriale og stift plastmateriale kan tåle længere tids påvirkning med luftfugtighed uden at forandres i væsentlig grad.

8.1.3.5. Modstandsdygtighed over for temperaturforandringer

Formålet med denne prøvning er at kontrollere, om plastmateriale(r) anvendt i en sikkerhedsrude som defineret ovenfor kan modstå længere tids påvirkning med ekstreme temperaturer uden at forandres i væsentlig grad.

8.1.3.6. Prøvning for vejrbestandighed

Formålet med denne prøvning er at kontrollere, om plastsikkerhedsruden kan modstå simulerede vejrforhold.

8.1.3.7. Krydsskæringsprøvning

Formålet med denne prøvning er at undersøge, om en slidstærk beklædning på en stiv plastrude har tilstrækkelig vedhæftning.

8.1.4. Prøvning af optiske egenskaber

8.1.4.1. Prøvning af lysgennemgang

Formålet med denne prøvning er at konstatere, om sikkerhedsruders regelmæssige lysgennemgang ligger over en bestemt værdi.

8.1.4.2. Prøvning af optisk forvrængning

Formålet med denne prøvning er at kontrollere, at forvrængning af genstande set gennem forruden ikke når en sådan grad, at det generer føreren.

8.1.4.3. Prøvning af sekundærbilledseparation

Formålet med denne prøvning er at kontrollere, at den vinkel, der adskiller sekundærbilledet fra primærbilledet ikke overstiger en bestemt værdi.

8.1.5. Brandbestandighedsprøvning

Formålet med denne prøvning er at kontrollere, at et sikkerhedsrudemateriale har en tilstrækkelig lav forbrændingshastighed.

8.1.6. Prøvning af modstandsdygtighed over for kemiske stoffer

Formålet med denne prøvning er at konstatere, om sikkerhedsrudematerialet kan modstå påvirkning med kemiske stoffer, der normalt er til stede eller anvendes i et køretøj (f.eks. rengøringsprodukter), uden at forandres i væsentlig grad.

8.1.7. Fleksibilitets- og foldningsprøvning

Formålet med denne prøvning er at konstatere, om et plastrudemateriale falder inden for den stive eller fleksible kategori.

8.2. Foreskrevne prøvninger

8.2.1. Sikkerhedsrudematerialer underkastes de prøver, der er anført i tabellerne 8.2.1.1 og 8.2.1.2.

8.2.1.1. Sikkerhedsruder underkastes de i tabellen anførte prøver:

Prøvninger Forrude Glasruder Hærdet glas Almindeligt lamineret glas Behandlet lamineret glas Plexiglas Hærdet glas Lamineret glas Plexiglas I I-P II II-P III III-P IV Brud- og splintring A4/2 A4/2 — — A8/4 A8/4 — A5/2 — — Mekanisk modstandsdygtighed — kugle på 227 g — — A6/4.3 A6/4.3 A6/4.3 A6/4.3 A6/4.3 A5/3.1 A7/3 A11/3 — kugle på 2 260 g — — A6/4.2 A6/4.2 A6/4.2 A6/4.2 A6/4.2 — — — Attraphoved (4) A4/3 A4/3 A6/3 A6/3 A6/3 A6/3 A10/3 — — — Slid Udvendig side — — A6/5.1 A6/5.1 A6/5.1 A6/5.1 A6/5.1 — A6/5.1 A6/5.1 Indvendig side — A9/2 — A9/2 — A9/2 A9/2 A9/2 (5) A9/2 (5) A9/2 Høj temperatur — — A3/5 A3/5 A3/5 A3/5 A3/5 — A3/5 A3/5 Lyspåvirkning — A3/6 A3/6 A3/6 A3/6 A3/6 A3/6 — A3/6 A3/6 Fugt — A3/7 A3/7 A3/7 A3/7 A3/7 A3/7 A3/7 (5) A3/7 A3/7 Lysgennemgang A3/9.1 A3/9.1 A3/9.1 A3/9.1 A3/9.1 A3/9.1 A3/9.1 A3/9.1 A3/9.1 A3/9.1 Optisk forvrængning A3/9.2 A3/9.2 A3/9.2 A3/9.2 A3/9.2 A3/9.2 A3/9.2 A3/9.2 (6) — — Sekundærbillede A3/9.3 A3/9.3 A3/9.3 A3/9.3 A3/9.3 A3/9.3 A3/9.3 A3/9.3 (6) — — Bestandighed mod temperaturudsving — A3/8 — A3/8 — A3/8 A3/8 A3/8 (5) A3/8 (5) A3/8 Brandbestandighed — A3/10 — A3/10 — A3/10 A3/10 A3/10 (5) A3/10 (5) A3/10 Modstandsdygtighed over for kemiske stoffer — A3/11.2.1 — A3/11.2.1 — A3/11.2.1 A3/11.2.1 A3/11.2.1 (5) A3/11.2.1 (5) A3/11.2.1

8.2.1.2. Plastrudematerialer underkastes de i denne tabel anførte prøver:

Plast bortset fra forruder Stift plast Flerlagsruder Prøvning Motorkøretøjer Anhængere og ubemandede køretøjer Motorkøretøjer Anhængere og ubemandede køretøjer Fleksibel plast Fleksibilitet A3/12 A3/12 A3/12 A3/12 A3/12 kugle på 227 g A14/5 A14/5 A16/5 A16/5 A15/4 Attraphoved (7) A14/4 — A16/4 — — Lysgennemgang (8) A3/9.1 — A3/9.1 — A3/9.1 Brandbestandighed A3/10 A3/10 A3/10 A3/10 A3/10 Kemisk modstandsevne A3/11 A3/11 A3/11 A3/11 A3/11.2.1 Slid A14/6.1 — A16/6.1 — — Vejrbestandighed A3/6.4 A3/6.4 A3/6.4 A3/6.4 A3/6.4 Fugt A14/6.4 A14/6.4 A16/6.4 A16/6.4 — Krydsskæring (8) A3/13 — A3/13 — —

8.2.2. Et sikkerhedsrudemateriale godkendes, hvis det opfylder alle krav i de relevante forskrifter, der er anført i punkt 8.2.1.1 og 8.2.1.2.

9. ÆNDRING ELLER UDVIDELSE AF GODKENDELSE AF EN TYPE SIKKERHEDSRUDEMATERIALE

9.1. Enhver ændring af en type sikkerhedsrudemateriale eller, for forruders vedkommende, enhver tilføjelse af forruder til en gruppe, skal meddeles den typegodkendende myndighed, der har meddelt godkendelse for denne type sikkerhedsrudemateriale. Denne myndighed kan da enten:

9.1.1. vurdere, at de foretagne ændringer ikke vil få nogen nævneværdig negativ indvirkning og, for forruders vedkommende, at den nye type falder inden for den gruppe forruder, der er godkendt, og at sikkerhedsruden under alle omstændigheder stadig opfylder forskrifterne eller eller

9.1.2. anmode om en yderligere prøvningsrapport fra den tekniske tjeneste, som er ansvarlig for prøvningens udførelse.

9.2. Meddelelse

9.2.1. Bekræftelse eller nægtelse af godkendelse (eller udvidelse af godkendelse) meddeles de kontraherende parter, som anvender dette regulativ, via den ovenfor i punkt 5.3 anførte procedure.

9.2.2. Den kompetente myndighed, der har meddelt udvidelse af en godkendelse, angiver et serienummer på hver meddelelse om udvidelse.

10. PRODUKTIONENS OVERENSSTEMMELSE

10.1. Procedurerne til sikring af produktionens overensstemmelse skal opfylde bestemmelserne i overenskomstens tillæg 2 (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2), idet følgende forskrifter finder anvendelse:

10.2. Særlige bestemmelser

Den kontrol, der omtales i punkt 2.2 i tillæg 2 til overenskomsten, skal omfatte opfyldelse af forskrifterne i bilag 20 til nærværende regulativ.

10.3. Den normale inspektionshyppighed, som er omtalt i punkt 2.4 i tillæg 2 til overenskomsten, er én gang årligt.

11. SANKTIONER I TILFÆLDE AF PRODUKTIONENS MANGLENDE OVERENSSTEMMELSE

11.1. Godkendelser meddelt for en type rudemateriale i henhold til dette regulativ kan inddrages, hvis kravene i punkt 10.1 ovenfor ikke er opfyldt.

11.2. Hvis en part i overenskomsten, som anvender dette regulativ, inddrager en godkendelse, som den tidligere har meddelt, skal den straks underrette de øvrige kontraherende parter, som anvender dette regulativ, herom ved hjælp af en meddelelsesformular svarende til modellen i bilag 1 til dette regulativ.

12. OVERGANGSBESTEMMELSER

12.1. Fra den officielle ikrafttrædelsesdato for supplement 12 til dette regulativ, kan ingen kontraherende part, som anvender dette regulativ, nægte at meddele godkendelse i henhold til dette regulativ som ændret ved supplement 12 til regulativet i den oprindelige version.

12.2. Fra 24 måneder efter den officielle ikrafttrædelsesdato må kontraherende parter, som anvender dette regulativ, kun meddele godkendelse, hvis komponenttypen eller den separate tekniske enhed, der søges godkendt, opfylder kravene i supplement 12 til dette regulativ.

12.3. Fra 24 måneder efter ikrafttrædelsesdatoen for supplement 12 kan de kontraherende parter, der anvender dette regulativ, nægte at anerkende godkendelse af sikkerhedsruder, som ikke bærer de symboler, der er foreskrives i punkt 5.5 i dette regulativ.

12.4. Efter den officielle ikrafttrædelsesdato for ændringsserie 01 kan ingen af de kontraherende parter, der anvender dette regulativ, nægte at meddele godkendelse i henhold til dette regulativ som ændret ved ændringsserie 01.

12.5. Fra 24 måneder efter ikrafttrædelsesdatoen må kontraherende parter, som anvender dette regulativ, kun meddele godkendelse, hvis den type sikkerhedsrudemateriale, som skal godkendes, opfylder kravene i dette regulativ som ændret ved ændringsserie 01.

12.6. Selv efter ikrafttrædelsen af ændringsserie 01 skal godkendelser af sikkerhedsrudematerialer efter ændringsserie 00 til regulativet forblive gyldige, og de kontraherende parter, som anvender dette regulativ, skal fortsat acceptere dem og må ikke nægte at meddele udvidelse af godkendelser i henhold til ændringsserie 00 til dette regulativ.

12.7. Selv efter ikrafttrædelsesdatoen for ændringsserie 01 skal godkendelser af køretøjstyper efter ændringsserie 00 til dette regulativ forblive gyldige, og de kontraherende parter, som anvender dette regulativ, skal fortsat acceptere dem og må ikke nægte at meddele udvidelse af godkendelser i henhold til ændringsserie 00 til dette regulativ.

13. ENDELIGT OPHØR AF PRODUKTIONEN

Hvis indehaveren af godkendelsen endeligt ophører med at fremstille en type sikkerhedsrudemateriale, som er godkendt i henhold til dette regulativ, skal han underrette den myndighed, som har meddelt godkendelsen, herom. Ved modtagelse af den pågældende meddelelse skal myndigheden underrette de øvrige kontraherende parter i overenskomsten, som anvender dette regulativ, herom ved hjælp af en meddelelsesformular svarende til modellen i bilag 1 til dette regulativ.

14. NAVNE OG ADRESSER PÅ DE TEKNISKE TJENESTER, DER ER ANSVARLIGE FOR UDFØRELSE AF GODKENDELSESPRØVNINGERNE, OG PÅ DE TYPEGODKENDENDE MYNDIGHEDER

De kontraherende parter, som anvender dette regulativ, meddeler De Forenede Nationers sekretariat navne og adresser på de tekniske tjenester, som udfører godkendelsesprøvninger, og på de typegodkendende myndigheder, som meddeler godkendelser, og hvortil meddelelser udstedt i andre lande om godkendelse eller udvidelse, nægtelse eller inddragelse af godkendelse skal sendes.

De tekniske tjenester, der er ansvarlige for udførelse af godkendelsesprøvningen, skal opfylde de harmoniserede standarder vedrørende drift af prøvelaboratorier (ISO/CEI Guide 25). De bør desuden udpeges af den godkendelsesmyndighed, som de udfører godkendelsesprøvninger for.

(1) Som defineret i den konsoliderede resolution om køretøjers konstruktion (R.E.3), dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.2, punkt 2.

(2) Kendingsnumrene for de kontraherende parter i 1958-overenskomsten er angivet i bilag 3 til den konsoliderede resolution om køretøjers konstruktion (R.E.3), dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.2/Amend.1.

(3) Se fodnote 2.

(4) Denne prøvning skal desuden foretages på flerlagsruder i henhold til bilag 12, punkt 3 (A12/3).

(5) Såfremt indersiden er beklædt med plastmateriale.

(6) Denne type ruder af glas med ensartet hærdning, kan også anvendes som forruder til langsomtkørende køretøjer med en konstruktivt bestemt hastighed på højst 40 km/h.

Bemærk: En reference som A4/3 henviser til bilag 4 og til punkt 3 i det pågældende bilag, hvor der findes en beskrivelse af den relevante prøvning og godkendelseskravene.

(7) Prøvningsforskrifterne afhænger af rudens placering inden i køretøjet.

(8) Gælder kun, såfremt ruden skal anvendes i en placering af betydning for sigtbarheden under kørsel.

BILAG 1 MEDDELELSE (største format: A4 (210 × 297 mm)) Tillæg 1 Forruder af hærdet glas (Primære og sekundære egenskaber i henhold til bilag 4 eller 9 til regulativ nr. 43) Tillæg 2 Ruder af glas med ensartet hærdning (Primære og sekundære egenskaber i henhold til bilag 5 eller 9 til regulativ nr. 43) Tillæg 3 Forruder af lamineret glas (Primære og sekundære egenskaber i henhold til bilag 6, 8 eller 9 til regulativ nr. 43) Tillæg 4 Ruder af lamineret glas (Primære og sekundære egenskaber i henhold til bilag 7 eller 9 til regulativ nr. 43) Tillæg 5 Forruder af plexiglas (Primære og sekundære egenskaber i henhold til bilag 10 til regulativ nr. 43) Tillæg 6 Ruder af plexiglas (Primære og sekundære egenskaber i henhold til bilag 11 til regulativ nr. 43) Tillæg 7 Flerlagsruder (Primære og sekundære egenskaber i henhold til bilag 12 eller 16 til regulativ nr. 43) Tillæg 8 Stive plexiglasruder (Primære og sekundære egenskaber i henhold til bilag 14) Tillæg 9 Fleksible plastruder (Primære og sekundære egenskaber i henhold til bilag 15) Tillæg 10 Indholdet af fortegnelsen over forruder (1) For hver af de forruder, der er genstand for nærværende godkendelse, skal mindst nedenstående oplysninger anføres: Køretøjsfabrikant Køretøjets type Køretøjsklasse Udfoldet flade (F) Segmenthøjde (h) Krumning (r) Monteringsvinkel (α) Ryglænets hældning (β) R-punktkoordinater (A, B, C) i forhold til midten af forrudens øverste kant. (1) Disse oplysninger skal vedlægges tillæg 1, 2 (eventuelt), 3 og 5 til dette bilag.

BILAG 1 A MEDDELELSE (Største format: A4 (210 × 297 mm))

BILAG 2 UDFORMNING AF GODKENDELSESMÆRKER TIL KOMPONENTER (se punkt 5.5 i dette regulativ) Forruder af hærdet glas Ovenstående godkendelsesmærke, der er fastgjort på en forrude af hærdet glas, viser, at den pågældende komponent er godkendt i Nederlandene (E 4) i henhold til regulativ nr. 43 med godkendelsesnummer 012439. Godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er meddelt efter forskrifterne i regulativ nr. 43 som ændret ved ændringsserie 01. Forruder af plastbeklædt hærdet glas Ovenstående godkendelsesmærke, der er fastgjort på en forrude af plastbeklædt hærdet glas, viser, at den pågældende komponent er godkendt i Nederlandene (E 4) i henhold til regulativ nr. 43 med godkendelsesnummer 012439. Godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er meddelt efter forskrifterne i regulativ nr. 43 som ændret ved ændringsserie 01. Forruder af almindeligt lamineret glas Ovenstående godkendelsesmærke, der er fastgjort på en forrude af almindeligt lamineret glas, viser, at den pågældende komponent er godkendt i Nederlandene (E 4) i henhold til regulativ nr. 43 med godkendelsesnummer 012439. Godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er meddelt efter forskrifterne i regulativ nr. 43 som ændret ved ændringsserie 01. Forruder af almindeligt lamineret glas beklædt med plastmateriale Ovenstående godkendelsesmærke, der er fastgjort på en forrude af almindeligt lamineret glas beklædt med plastmateriale, viser, at den pågældende komponent er godkendt i Nederlandene (E 4) i henhold til regulativ nr. 43 med godkendelsesnummer 012439. Godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er meddelt efter forskrifterne i regulativ nr. 43 som ændret ved ændringsserie 01. Forruder af behandlet lamineret glas Ovenstående godkendelsesmærke, der er fastgjort på en forrude af behandlet lamineret glas, viser, at den pågældende komponent er godkendt i Nederlandene (E 4) i henhold til regulativ nr. 43 med godkendelsesnummer 012439. Godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er meddelt efter forskrifterne i regulativ nr. 43 som ændret ved ændringsserie 01. Forruder af plexiglas Ovenstående godkendelsesmærke, der er fastgjort på en forrude af plexiglas, viser, at den pågældende komponent er godkendt i Nederlandene (E 4) i henhold til regulativ nr. 43 med godkendelsesnummer 012439. Godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er meddelt efter forskrifterne i regulativ nr. 43 som ændret ved ændringsserie 01. Glasruder, hvis regelmæssige lysgennemgang < 70 % Ovenstående godkendelsesmærke, der er fastgjort på en glasrude, som er omfattet af forskrifterne i bilag 3, punkt 9.1.4, viser, at den pågældende komponent er godkendt i Nederlandene (E 4) i henhold til regulativ nr. 43 med godkendelsesnummer 012439. Godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er meddelt efter forskrifterne i regulativ nr. 43 som ændret ved ændringsserie 01. Flerlagsruder, hvis regelmæssige lysgennemgang < 70 % Ovenstående godkendelsesmærke, der er fastgjort på en flerlagsrude, viser, at den pågældende komponent er godkendt i Nederlandene (E 4) i henhold til regulativ nr. 43 med godkendelsesnummer 012439. Godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er meddelt efter forskrifterne i regulativ nr. 43 som ændret ved ændringsserie 01. Ruder af glas med ensartet hærdning, der anvendes som forruder til langsomtkørende køretøjer med en konstruktivt bestemt hastighed på højst 40 km/h Ovenstående godkendelsesmærke, der er fastgjort på en rude af glas med ensartet hærdning, viser, at den pågældende komponent, som er beregnet til anvendelse som forrude på langsomtkørende køretøjer med en konstruktivt bestemt hastighed på højst 40 km/h, er godkendt i Nederlandene (E 4) i henhold til regulativ nr. 43 med godkendelsesnummer 012439. Godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er meddelt efter forskrifterne i regulativ nr. 43 som ændret ved ændringsserie 01. Ruder af glas med ensartet hærdning, hvis regelmæssige lysgennemgang > 70 % Ovenstående godkendelsesmærke, der er fastgjort på en glasrude, som er omfattet af forskrifterne i bilag 3, punkt 9.1.4, viser, at den pågældende komponent er godkendt i Nederlandene (E 4) i henhold til regulativ nr. 43 med godkendelsesnummer 012439. Godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er meddelt efter forskrifterne i regulativ nr. 43 som ændret ved ændringsserie 01. Stive plexiglasruder Ovenstående godkendelsesmærke, der er fastgjort på en stiv plastrude til fremadvendende paneler med en lysspredning, der ikke overstiger 2 % efter 1 000 cyklusser på den ydre overflade og 4 % efter 100 cyklusser på den indre overflade, viser, at den pågældende komponent er godkendt i Nederlandene (E 4) i henhold til regulativ nr. 43 med godkendelsesnummer 012439. Godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er meddelt efter forskrifterne i regulativ nr. 43 som ændret ved ændringsserie 01. Fleksible plastruder Ovenstående godkendelsesmærke, der er fastgjort på en fleksibel plastrude, viser, at den pågældende komponent er godkendt i Nederlandene (E 4) i henhold til regulativ nr. 43 med godkendelsesnummer 012439. Godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er meddelt efter forskrifterne i regulativ nr. 43 som ændret ved ændringsserie 01. Flerlagsruder i stift plast Ovenstående godkendelsesmærke, der er fastgjort på en flerlagsrude i stift plast, viser, at den pågældende komponent er godkendt i Nederlandene (E 4) i henhold til regulativ nr. 43 med godkendelsesnummer 012439. Godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er meddelt efter forskrifterne i regulativ nr. 43 som ændret ved ændringsserie 01. Ruder af lamineret glas Ovenstående godkendelsesmærke, der er fastgjort på en fleksibel plastrude, viser, at den pågældende komponent er godkendt i Nederlandene (E 4) i henhold til regulativ nr. 43 med godkendelsesnummer 012439. Godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er meddelt efter forskrifterne i regulativ nr. 43 som ændret ved ændringsserie 01. Ruder af plexiglas Ovenstående godkendelsesmærke, der er fastgjort på en rude af plexiglas, viser, at den pågældende komponent er godkendt i Nederlandene (E 4) i henhold til regulativ nr. 43 med godkendelsesnummer 012439. Godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er meddelt efter forskrifterne i regulativ nr. 43 som ændret ved ændringsserie 01.

BILAG 2 A UDFORMNING AF GODKENDELSESMÆRKER TIL KØRETØJER MODEL A (se punkt 5.11 i dette regulativ) Ovenstående godkendelsesmærke, der er fastgjort på et køretøj, angiver, at den pågældende køretøjstype med hensyn til montering af ruder er godkendt i Nederlandene (E 4) i henhold til regulativ nr. 43 med godkendelsesnummer 012439. Godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er meddelt efter forskrifterne i regulativ nr. 43 som ændret ved ændringsserie 01. MODEL B (Se punkt 5.12 i dette regulativ) Ovenstående godkendelsesmærke, der er fastgjort på et køretøj viser, at den pågældende køretøjstype er blevet godkendt i Nederlandene (E 4) i henhold til regulativ nr. 43 og 52. Godkendelsesnumrene angiver, at regulativ nr. 43 på godkendelsesdatoerne omfattede ændringsserie 01, og at regulativ nr. 52 omfattede ændringsserie 01.

BILAG 3 GENERELLE PRØVNINGSBETINGELSER 1. BRUD- OG SPLINTRINGSPRØVNING 1.1. Den rude, der skal prøves, må ikke være stramt fastspændt; den kan imidlertid fæstnes til en lignende rude ved hjælp af tape, der klæbes på hele kanten. 1.2. Til at frembringe brud anvendes en hammer med en masse på omkring 75 g eller en anden anordning, der giver tilsvarende resultater. Spidsens krumningsradius skal være 0,2 mm ± 0,05 mm. 1.3. Der udføres en prøve i hvert foreskrevet anslagspunkt. 1.4. Undersøgelsen af brudstykkerne foretages ved hjælp af en metode, der er valideret både for så vidt angår selve optællingen og evnen til at finde den korrekte placering for optælling af mindste og største forekomst. Den endelige registrering af brudmønstret skal påbegyndes inden for 10 sekunder og afsluttes senest 3 minutter efter anslaget. Den tekniske tjeneste skal opbevare de endelige registreringer af brudmønstret. 2. SLAGPRØVNING MED EN KUGLE 2.1. Prøvning med en kugle på 227 g 2.1.1. Udstyr 2.1.1.1. Kugle af hærdet stål med en masse på 227 g ± 2 g og en diameter på ca. 38 mm. 2.1.1.2. En anordning, der gør det muligt at lade kuglen falde frit fra en nærmere angivet højde, eller en anordning, der gør det muligt at give kuglen en hastighed, der svarer til den hastighed, den ville kunne opnå under frit fald. Hvis der anvendes en anordning, der slynger kuglen ud, skal hastighedstolerancen være ± 1 % af hastigheden under frit fald. 2.1.1.3. Et stativ som det, der er vist i figur 1, og som består af to stålrammer med 15 mm brede glatte kanter, som passer sammen, og som er forsynet med gummipakninger af en tykkelse på ca. 3 mm og en bredde på 15 mm og en hårdhed på 50 IRHD. Den nederste ramme hviler på en kasse af stål med en højde på ca. 150 mm. Den prøvede rude holdes på plads af den øverste ramme, hvis masse er på ca. 3 kg. Prøverammen er svejset fast på en ca. 12 mm tyk stålplade, der hviler på jorden på en gummiplade med en tykkelse på ca. 3 mm og en hårdhed på 50 IRHD. Figur 1 Prøveramme til prøvning med kugle 2.1.2. Prøvningsbetingelser Temperatur: 20 °C ± 5 °C Tryk: 860-1 060 mbar Relativ fugtighed: 60 ± 20 % 2.1.3. Prøveemne Prøveemnet skal være plant og kvadratisk med en side på 300 mm + 10 mm/-0 mm eller skåret ud i den mest plane del af en forrude eller en anden buet rude. Der kan også foretages prøvning med en buet rude. Det skal i så fald sikres, at der er god kontakt mellem sikkerhedsruden og prøverammen. 2.1.4. Fremgangsmåde Prøveemnet udsættes for den anførte temperatur i mindst 4 timer umiddelbart før prøvningen indledes. Prøveemnet anbringes på prøverammen (punkt 2.1.1.3). Prøveemnets plan skal være vinkelret på kuglens indfaldsretning med en tolerance på under 3°. For fleksible plastruder skal prøveemnet klemmes fast på prøverammen ved hjælp af passende anordninger. Anslagspunktet skal befinde sig højst 25 mm fra prøveemnets geometriske centrum ved en faldhøjde på 6 m eller derunder, eller højst 50 mm fra prøveemnets centrum ved en faldhøjde på over 6 m. Kuglen skal ramme den side af prøveemnet, som repræsenterer sikkerhedsrudens yderside, når denne er monteret på køretøjet. Kuglen må kun frembringe et enkelt anslagspunkt. 2.2. Prøvning med en kugle på 2 260 g 2.2.1. Udstyr 2.2.1.1. Kugle af hærdet stål med en masse på 2 260 g ± 20 g og en diameter på ca. 82 mm. 2.2.1.2. En anordning, der gør det muligt at lade kuglen falde frit fra en nærmere angivet højde, eller en anordning, der gør det muligt at give kuglen en hastighed, der svarer til den hastighed, den ville kunne opnå under frit fald. Hvis der anvendes en anordning, der slynger kuglen ud, skal hastighedstolerancen være ± 1 % af hastigheden under frit fald. 2.2.1.3. En prøveramme som den, der er vist i figur 1 og identisk med det, der er beskrevet i punkt 2.1.1.3. 2.2.2. Prøvningsbetingelser Temperatur: 20 °C ± 5 °C Tryk: 860-1 060 mbar Relativ fugtighed: 60 ± 20 % 2.2.3. Prøveemne Prøveemnet skal være plant og kvadratisk med en side på 300 mm + 10 mm/-0 mm eller skåret ud i den mest plane del af en forrude eller en anden buet sikkerhedsrude. Man kan også foretage prøvning af hele forruden eller en anden hel buet sikkerhedsrude. Det skal i så fald sikres, at der er god kontakt mellem sikkerhedsruden og prøverammen. 2.2.4. Fremgangsmåde Prøveemnet udsættes for den anførte temperatur i mindst 4 timer, umiddelbart før prøvningen indledes. Prøveemnet anbringes på prøverammen (punkt 2.1.1.3). Prøveemnets plan skal være vinkelret på kuglens indfaldsretning med en tolerance på under 3°. For plexiglasruder skal prøveemnet klemmes fast på prøverammen ved hjælp af passende anordninger. Anslagspunktet skal befinde sig højst 25 mm fra prøveemnets geometriske centrum. Kuglen skal ramme den side af prøveemnet, som repræsenterer sikkerhedsrudens yderside, når denne er monteret på køretøjet. Kuglen må kun frembringe et enkelt anslagspunkt. 3. PRØVNING MED ATTRAPHOVED 3.1. Prøvning med attraphoved uden decelerationsmåling 3.1.1. Udstyr Et attraphoved med kugle- eller halvkugleform udført i hård krydsfiner og beklædt med et lag aftageligt filt og eventuelt forsynet med en tværstang af træ. Mellem den kugleformede del og tværstangen befinder der sig et mellemstykke, der simulerer halsen, og på den anden side af tværstangen en monteringsstang. Dimensionerne er anført på figur 2. Apparatets samlede masse skal være 10 kg ± 0,2 kg. Figur 2 Attraphovedslaglegeme 3.1.2. En anordning, der gør det muligt at lade attraphovedet falde frit fra en nærmere angivet højde, eller en anordning, der gør det muligt at give attraphovedet en hastighed, der svarer til den hastighed, det ville kunne opnå under frit fald. Hvis der anvendes en anordning, der slynger attraphovedet ud, skal hastighedstolerancen være ± 1 % af hastigheden under frit fald. 3.1.3. En prøveramme som den, der er vist i figur 3, til prøvning af plane prøveemner. Prøverammen består af to stålrammer, hvis kanter er 50 mm brede, som kan stilles oven på hinanden, og som er forsynet med gummipakninger med en tykkelse på ca. 3 mm, en bredde på 15 mm ± 1 mm og en hårdhed på 70 IRHD. Den øverste ramme holdes fastspændt til den nederste ramme med mindst otte bolte. 3.1.4. Prøvningsbetingelser Temperatur: 20 °C ± 5 °C Tryk: 860-1 060 mbar Relativ fugtighed: 60 ± 20 % 3.1.5. Fremgangsmåde 3.1.5.1. Prøvning på et plant prøveemne Det plane prøveemne med en længde på 1 100 mm + 5/-2 mm og en bredde på 500 mm + 5/-2 mm holdes ved en konstant temperatur på 20 °C ± 5 °C i mindst fire timer umiddelbart før prøvning. Figur 3 Prøveramme til prøvninger med attraphoved Prøveemnet fastspændes til prøverammen (punkt 3.1.3); boltenes tilspændingsmoment skal sikre, at prøveemnet ikke under prøvningen kan flytte sig mere end 2 mm. Prøveemnets plan skal være tilnærmelsesvis vinkelret på indfaldsretningen for det kunstige hoved. Attraphovedet skal ramme prøveemnet højst 40 mm fra prøveemnets geometriske centrum og på den side af prøveemnet, der repræsenterer den indvendige side af sikkerhedsruden, når denne er monteret på køretøjet. Attraphovedet må kun frembringe et enkelt anslag. Filtbeklædningens anslagsflade udskiftes efter 12 prøver. 3.1.5.2. Afprøvning på en komplet forrude (kun anvendt til en faldhøjde mindre end eller lig med 1,5 m) Forruden anbringes frit på en prøveramme med en gummipakning med en hårdhed på 70 IRHD og en tykkelse på ca. 3 mm, idet bredden af kontaktfladen på hele omkredsen er ca. 15 mm. Prøverammen skal bestå af et fast stykke, der svarer til forrudens form, således at attraphovedet rammer den indvendige side. Om nødvendigt klemmes forruden fast på prøverammen ved hjælp af passende anordninger. Prøverammen skal hvile på et fast underlag med en gummipakning med en hårdhed på 70 IRHD og en tykkelse på ca. 3 mm. Forrudens flade skal være omtrent vinkelret på attraphovedets anslagsretning. Attraphovedet skal ramme forruden højst 40 mm fra dennes geometriske centrum og på den side af forruden, der repræsenterer sikkerhedsrudens indvendige side, når denne er monteret på køretøjet. Attraphovedet må kun frembringe et enkelt anslag. Filtbeklædningens anslagsflade udskiftes efter 12 prøver. 3.2. Prøvning med attraphoved med decelerationsmåling 3.2.1. Udstyr Ved attraphovedprøvninger med simultan bestemmelse af HIC-værdier anvendes som faldlegeme den i figur 2.1 viste hovedattrap. Hovedattrappens samlede masse skal være 10,0 + 0,2/-0,0 kg. Midt i bundpladen (24) monteres den treaksede monteringsblok (26) i tyngdepunktet med henblik på anbringelse af accelerationsmålere (27). Accelerationsmålerne anbringes lodret i forhold til hinanden. Kappen (18) og dækslet (19) under bundpladen (24) har i stort omfang samme elastiske egenskaber som det menneskelige kranium. Hovedattrappens elastiske egenskaber ved anslag bestemmes af mellemringens (13) og kappens hårdhed og tykkelse. Figur 2.1 Attraphoved på 10 kg Fortegnelse over dele til det 10 kg tunge attraphoved, jf. figur 2.1 Nr. Antal dele Standardbetegnelse Materiale Bemærkninger 1 1 Magnetisk fastholdelsesanordning Stål DIN 17100 — 2 1 Svingningsdæmper Gummi/stål Diameter: 50 mm Tykkelse: 30 mm Gevind: M10 3 4 HF-konnektor BNC — — 4 1 Sekskantet møtrik DIN 985 — — 5 6 Skive DIN 125 — — 6 3 Overgangsstykke — — 7 6 Cylinderskrue DIN 912 — — 8 3 Sekskantet møtrik — — 9 3 Skive Stål DIN 17100 Huldiameter: 8 mm Udvendig diameter: 35 mm Tykkelse: 1,5 mm 10 3 Gummiring Gummi, hårdhed 60 IRHD Huldiameter: 8 mm Udvendig diameter: 30 mm Tykkelse: 10 mm 11 1 Dæmpningsring Papiremballage Huldiameter: 120 mm Udvendig diameter: 199 mm Tykkelse: 0,5 mm 12 — — — — 13 1 Mellemring Butadiengummi, IRHD-hårdhed på ca. 80 Huldiameter: 129 mm Udvendig diameter: 192 mm Tykkelse: 4 mm 14 3 Styrerør Polytetra-fluorethen (PTFE) Indvendig diameter: 8 mm Udvendig diameter: 10 mm Længde: 40 mm 15 3 Sekskantet møtrik — — 16 3 Gevindskåret bolt DIN 976 — — 17 3 Skrueindsats Støbelegering DIN 1709-GD- CuZn 37Pb — 18 1 Kappe Polyamid 12 — 19 1 Dæksel Butadiengummi Tykkelse: 6 mm Revet i den ene side 20 1 Styrering Stål DIN 17100 — 21 4 Forsænket skrue — — 22 1 Dæmpningsskive Papiremballage Diameter: 65 mm Tykkelse: 0,5 mm 23 — — — — 24 1 Bundplade Stål DIN 17100 — 25 1 Indstillingsskrue med indvendig sekskant Styrkeklasse 45H — 26 1 Treakset monteringsblok — — 27 3 Accelerationsmåler — — 28 1 Trækomponent Avnbøg, limet i lag — 29 1 Dækplade Legering (AlMg5) — 30 1 Beskyttelsesdæksel Polyamid 12 — 3.2.2. Justering og kalibrering Ved udførelse af prøven fastgøres hovedattrappen til styringssystemets tværstang (figur 2.2) og flyttes til den påkrævede faldhøjde ved hjælp af en løfteanordning. Under prøvning slippes tværstangen med hovedattrappen. Når hovedattrappen passerer den højdejusterbare lysbarriere, slippes det fra tværstangen, tværstangens fald dæmpes, og hovedattrappen falder ned på prøveemnet. Hovedattrappen må ikke modtage impulser fra faldanordningen eller målekablet, men må kun accelerere ved tyngdekraften og falde lodret. Figur 2.2 Prøveudstyr til attraphovedforsøg med decelerationsmåling 3.2.2.1. Måleanordning, som gør det muligt at bestemme HIC-værdier med det attraphoved, der er beskrevet i punkt 3.2.1. 3.2.2.2. Udstyr til kalibrering af hovedattrap Faldanordningen skal kunne justeres med 1mm præcision ved faldhøjder på 50-254 mm. Til disse små faldhøjder kræves intet styringssystem. En anslagsplade i stål, som måler 600 mm × 600 mm og har en tykkelse på mindst 50 mm. Anslagsfladen skal være glat: overfladeruhed Rmax = 1 mm, tolerance på planhed t = 0,05 mm. 3.2.2.3. Kalibrering og justering af hovedattrappen Før hver prøvningsserie og senest mellem hver 50 prøvninger inden for en serie skal hovedattrappen kalibreres og eventuelt justeres. Anslagspladen skal være ren og tør og skal under prøvningen hvile stabilt på et betonfundament. Hovedattrappen må ramme anslagspladen lodret. Faldhøjderne (målt fra hovedattrappens laveste punkt til anslagspladens overflade) er 50, 100, 150 og 254 mm. Decelerationskurverne bør registreres. Den højeste deceleration az fra de forskellige faldhøjder på z-aksen skal ligge inden for de grænser, der er angivet i tabellen: Faldhøjde, mm Højeste deceleration az som multiplum af acceleration pga. tyngden g 50 64 ± 5 100 107 ± 5 150 150 ± 7 254 222 ± 12 Decelerationskurverne bør baseres på en enkeltmodusvibration. Decelerationskurven for faldhøjden på 254 mm skal indtræde mindst 1,2 ms og højst 1,5 ms over 100 g. Hvis kravene i punkt 3.2.2.3 ikke er opfyldt, skal hovedattrappens elastiske egenskaber justeres ved at variere tykkelsen af mellemringen (13) i bundpladen (24). Der kan foretages korrektion ved at justere de tre selvlåsende sekskantede møtrikker (8) på de gevindskårne bolte (16), som fastholder kappen (18) til bundpladen (24). Gummiringene (10) under de sekskantede møtrikker (8) må ikke være skøre eller ridsede. Dækslet (19) på anslagsfladen og mellemringen (13) bør altid udskiftes omgående i tilfælde af beskadigelse, navnlig hvis hovedattrappen ikke længere kan justeres. 3.2.3. Prøverammen til prøvning af plane prøveemner skal være som beskrevet i punkt 3.1.3. 3.2.4. Prøveforskrifterne er angivet i punkt 3.1.4. 3.2.5. Prøver på komplette ruder (ved faldhøjder mellem 1,5 og 3 m). Ruden placeres på et underlag med en gummipakning med en hårdhed på 70 IRHD og en tykkelse på ca. 3 mm. Ruden holdes på plads på prøverammen ved hjælp af passende anordninger. Rudens flade skal være omtrent vinkelret på hovedattrappens anslagsretning. Attraphovedet skal ramme forruden højst 40 mm fra dennes geometriske centrum og på den side af forruden, der repræsenterer plastrudens indvendige side, når denne er monteret på køretøjet. Attraphovedet må kun frembringe et enkelt anslag. Startende med den faldhøjde, der er valgt som udgangspunkt, øges faldhøjden med 0,5 m i hver efterfølgende prøvning. De decelerationskurver, der fremkommer ved sammenstød med prøveemnerne for ax, ay og az, bør registreres i forhold til tid t. Efter attraphovedprøvningen undersøges det, om en rudekant udviser en forskydning på mere end 2 mm i prøverammen, og om forskrifterne for anslagspunktet var opfyldt. Accelerationsdelene ax og ay bør ved lodret anslag være mindre en 0,1 az. 3.2.6. Evaluering Decelerationskurverne bør evalueres således: Den resulterende deceleration ares(t) i tyngdepunktet i overensstemmelse med ligning 1 fra de målte decelerationskurver ax(t), ay(t) og az(t) sammensættes som multipla af accelerationen pga. tyngdekraften. 1) Det tidsrum, hvorunder decelerationen ares kontinuerligt overskrider 80 g, og den højeste deceleration for ares bestemmes. HIC-værdien beregnes som måling af faren for skader på kranium/hjerne ved sammenstød ved hjælp af følgende ligning: 2) Integralgrænserne t1 og t2 bør vælges således, at integralet antager en højesteværdi. 4. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN OVER FOR SLID 4.1. Udstyr 4.1.1. Slibeanordning (1), vist skematisk i figur 4 og bestående af følgende dele: en horisontal drejeskive, der er fastgjort i sit centrum, og som drejer mod uret med en hastighed af 65 til 75 omdr./min. Figur 4 Skematisk fremstilling af slibeanordningen To belastede parallelle stænger: hver stang er forsynet med en særlig sliberulle, der drejer frit på en horisontal akse med kugleleje; hver rulle hviler på prøveemnet under et tryk fra en masse på 500 g. Slibeanordningens drejeskive skal dreje regelmæssigt og omtrent i et plan (afvigelsen fra dette plan må ikke overstige ± 0,05 mm i en afstand af 1,6 mm fra skivens omkreds). Rullerne monteres således, at de, når de er i kontakt med det drejende prøveemne, drejer modsat hinanden og således udøver en tryk- og slibepåvirkning i kurveformede linjer på en cirkel på ca. 30 cm2 to gange, hver gang prøveemnet drejer én gang. 4.1.2. Sliberuller (2) med en diameter på 45 til 50 mm og en tykkelse på 12,5 mm. De består af et særligt slibemateriale, der er fint pulveriseret, og som er optaget i en gummimasse af middel hårdhed. Rullerne skal have en hårdhed på 72 IRHD ± 5 IRHD målt i fire punkter med lige stor indbyrdes afstand på slibefladens midterlinje, idet trykket udøves lodret langs rullens diameter; aflæsning foretages ti sekunder efter udøvelse af tryk. For at opnå en helt plan overflade slibes sliberullerne meget langsomt på et stykke plant glas. 4.1.3. Lyskilde bestående af en glødelampe, hvis glødetråd ligger i en volumen af form som et parallelepipedum på 1,5 mm × 1,5 mm × 3 mm. Spændingen på pærens glødetråd skal være således, at dens farvetemperatur er 2 856 ± 50 K. Denne spænding skal stabiliseres ved ± 1/1 000. Måleapparatet til kontrol af spændingen skal være tilstrækkelig nøjagtigt til dette formål. 4.1.4. Optisk system bestående af en linse med en brændvidde, f, på mindst 500 mm og korrigeret for kromatisk aberration. Den fulde linseåbning må ikke overstige f/20. Afstanden mellem linsen og lyskilden reguleres således, at der opnås et omtrent parallelt strålebundt. Der anbringes en blænder til at begrænse strålebundtets diameter til 7 mm ± 1 mm. Denne blænder skal anbringes i en afstand af 100 mm ± 50 mm fra linsen på den modsatte side af lyskilden. 4.1.5. Apparat til måling af det spredte lys (se figur 5) bestående af en fotocelle med en integrationskugle med en diameter på 200 til 250 mm; kuglen skal være forsynet med ind- og udgangsåbninger for lyset. Indgangsåbningen skal være cirkelformet, og dens diameter skal være mindst dobbelt så stor som strålebundtets diameter. Kuglens udgangsåbning skal enten være forsynet med en lysfælde eller en refleksionsmåler, afhængigt af den i punkt 4.4.3 anførte fremgangsmåde. Lysfælden skal absorbere alt lys, når der ikke befinder sig noget prøveemne i strålebundtets bane. Strålebundtets akse skal gå gennem ind- og udgangsåbningernes centre. Udgangsåbningens diameter b) skal være lig med 2 a.tan 4°, hvor a er kuglens diameter. Fotocellen skal være således placeret, at den ikke kan nås af lys, der kommer direkte fra indgangsåbningen eller refleksionsmåleren. Integrationskuglens og refleksionsmålerens indvendige sider skal have praktisk talt lige høj refleksionsfaktor, og de skal være matte og ikke-selektive. Udgangssignalet for fotocellen skal være lineært indtil ± 2 % inden for den anvendte lysstyrkeskala. Apparatet skal være således konstrueret, at der ikke sker noget udslag på galvanometeret, når kuglen ikke er oplyst. Hele apparaturet skal kontrolleres med jævne mellemrum ved hjælp af kalibrerede mål for nedsættelsen af udsynet. Hvis der til måling af nedsættelsen af udsynet benyttes andet apparatur eller andre metoder end ovennævnte apparatur og metoder, korrigeres resultaterne om nødvendigt for at bringe dem i overensstemmelse med de resultater, der opnås med det ovenfor beskrevne måleapparatur. Figur 5 Nefelometer 4.2. Prøvningsbetingelser Temperatur: 20 °C ± 5 °C Tryk: 860-1 060 mbar Relativ fugtighed: 60 ± 20 % 4.3. Prøveemner Prøveemnerne skal være plane og kvadratiske med en side på 100 mm, med omtrent plane og parallelle flader og eventuelt med et centralt fastgørelseshul + 2/ – 0 med en diameter på 6,4 mm. 4.4. Fremgangsmåde Slidprøven udføres på den side af prøveemnet, der repræsenterer rudens udvendige side, når denne er monteret på køretøjet, og ligeledes på den indvendige side, hvis denne er af plastmateriale. 4.4.1. Umiddelbart før og efter slibningen renses prøveemnerne på følgende måde: a) rensning med en hørlærredsklud og rent rindende vand b) skylning med destilleret eller demineraliseret vand c) tørring med ilt- eller kvælstofstrøm d) fjernelse af alle mulige spor af vand ved let duppen med en hørlærredsklud. Om nødvendigt tørres der ved at trykke let mellem to hørlærredsklude. Brug af ultralyd bør undgås. Efter rengøring må prøveemnerne kun berøres i kanten, og overfladen skal beskyttes mod beskadigelse og forurening. 4.4.2. Prøveemnerne konditioneres i mindst 48 timer ved en temperatur på 20 °C ± 5 °C og en relativ luftfugtighed på 60 ± 20 %. 4.4.3. Prøveemnet anbringes direkte mod integrationskuglens indgangsåbning. Vinklen mellem det lodrette plan på dets overflade og strålebundtets akse må ikke være større end 8°. Dernæst foretages følgende aflæsninger: Aflæsning Med prøveemne Med lysfælde Med refleksionsmåler Repræsenteret størrelse T1 Nej Nej Ja Indfaldende lys T2 Ja Nej Ja Samlet lysmængde transmitteret af prøveemnet T3 Nej Ja Nej Spredt lys fra udstyret T4 Ja Ja Nej Spredt lys fra udstyret og prøveemnet Aflæsningerne T1, T2, T3, og T4 gentages med andre bestemte positioner for prøveemnet med henblik på at bestemme ensartetheden. Faktoren for den samlede gennemgang beregnes . Faktoren for den spredte gennemgang Td beregnes efter formlen: Dæmpningsgraden ved diffusion for udsynet eller for lyset, eller for begge beregnes efter formlen: Den oprindelige nedsættelse af udsynet på prøveemnet måles i mindst fire punkter med lige stor indbyrdes afstand ved brug af ovenstående formel i den zone, der ikke underkastes afslidning. Beregn gennemsnittet af de opnåede resultater for hvert prøveemne. I stedet for de fire målinger kan man opnå en gennemsnitsværdi ved at lade prøveemnet dreje regelmæssigt med en hastighed af 3 omdr./sekund eller mere. For hver type sikkerhedsrude udføres tre prøver med den samme belastning. Anvend dæmpningen af udsynet som mål for den underliggende slibning efter at prøveemnet har været underkastet slidprøven. Mål det spredte lys fra den bane, der udsættes for slid, for mindst fire punkter med lige stor afstand langs denne bane i henhold til ovenstående formel. Beregn gennemsnittet af de opnåede resultater for hvert prøveemne. I stedet for de fire målinger kan man opnå en gennemsnitsværdi ved at lade prøveemnet dreje regelmæssigt med en hastighed af 3 omdr./sekund eller mere. 4.5. Slidprøven udføres kun, hvis prøvelaboratoriet anser det for nødvendigt ud fra de foreliggende oplysninger. Undtagen for materialer af plexiglas vil ændringer i tykkelsen af mellemlægget eller materialet normalt ikke nødvendiggøre yderligere prøvning. 4.6. Vanskelighedsindeks for de sekundære egenskaber Ingen sekundære egenskaber tages i betragtning. 5. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN OVER FOR HØJE TEMPERATURER 5.1. Fremgangsmåde Tre prøver eller tre kvadratiske prøveemner på mindst 300 mm × 300 mm, som af laboratoriet er udskåret fra tre forruder eller tre glasruder, og hvis ene side svarer til rudens overkant, opvarmes til 100 °C. Denne temperatur holdes i to timer, hvorefter man lader prøveeksemplarerne eller prøveemnerne køle ned til den omgivende temperatur. Såfremt sikkerhedsruden har to ydre flader af ikke-organisk materiale, kan prøvningen udføres ved at dyppe prøven vertikalt i kogende vand i et nærmere anført tidsrum, idet man søger at undgå uønskede varmechock. Såfremt prøverne er udskåret af en forrude, skal en af kanterne på hver af disse udgøres af en del af forrudens kant. 5.2. Vanskelighedsindeks for de sekundære egenskaber Farveløst Tonet Farvning af mellemlægget 1 2 De øvrige sekundære egenskaber tages ikke i betragtning. 5.3. Fortolkning af resultater 5.3.1. Prøven af modstandsdygtigheden over for høje temperaturer anses for at give et tilfredsstillende resultat, hvis der ikke forekommer blærer eller andre fejl mere end 15 mm fra en ikke-afskåret kant eller 25 mm fra en afskåret kant på prøveemnet eller -eksemplaret eller mere end 10 mm fra eventuelle revner, der måtte opstå under prøven. 5.3.2. En serie prøveemner eller prøveeksemplarer, der indleveres til godkendelse, betragtes som tilfredsstillende med hensyn til prøvning af modstandsdygtighed over for høje temperaturer, hvis alle prøvningerne giver tilfredsstillende resultat. 6. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN OVER FOR LYSPÅVIRKNINGER 6.1. Prøvningsmetode 6.1.1. Udstyr 6.1.1.1. En lyskilde i form af en kviksølvlampe med middeltryk bestående af et kvartsrør, der ikke producerer ozon, og hvis akse er monteret vertikalt. Lampens nominelle dimensioner skal være 360 mm for længden og 9,5 mm for diameteren. Lysbuens længde skal være 300 mm ± 4 mm. Lampens tilførselseffekt skal være på 750 W ± 50 W. Enhver anden lyskilde med samme virkning som den ovenfor definerede lampe kan anvendes. For at kontrollere, at en anden lyskilde har samme virkning, foretages der en sammenligning ved at måle den energimængde, der udsendes i et spektralbånd fra 300 til 450 Nm, idet alle øvrige bølgelængder fjernes ved hjælp af egnede filtre. Den anden lyskilde skal derfor benyttes med disse filtre. Når der er tale om sikkerhedsruder, for hvilke der ikke består nogen tilfredsstillende sammenhæng mellem denne prøvning og anvendelsesbetingelserne, er det nødvendigt at revidere prøvningsbetingelserne. 6.1.1.2. Forsyningstransformator og kondensator, der er i stand til at forsyne lamper (punkt 6.1.1.1) med en begyndelsesspænding på mindst 1 100 V og en driftsspænding på 500 ± 50 V. 6.1.1.3. En anordning, der tjener til at fastholde og dreje prøveemnerne mellem 1 og 5 omdr./min. omkring lyskilden, der er placeret centralt og således, at der sikres en ensartet belysning. 6.1.2. Prøveemner 6.1.2.1. Prøveemnernes størrelse skal være 76 mm × 300 mm. 6.1.2.2. Prøveemnerne udskæres af laboratoriet fra rudernes øverste del, således at: prøveemnernes øverste kant ved glasruder er sammenfaldende med glasrudens øverste kant prøveemnernes øverste kant ved forruder sammenfaldende med den øverste grænse for den zone, hvori den regelmæssige gennemgang skal måles og bestemmes i overensstemmelse med punkt 9.1.2.2 i dette bilag. 6.1.3. Fremgangsmåde Den regelmæssige lysgennemgang gennem tre prøveemner kontrolleres efter punkt 9.1.1-9.1.2 i nærværende bilag. En del af hvert prøveemne beskyttes mod lyspåvirkning, hvorefter prøveemnerne anbringes i prøveapparaturet med længderetningen parallelt med lampens akse og i en afstand af 230 mm fra denne akse. Prøveemnernes temperatur holdes på 45 °C ± 5 °C under hele prøven. Anbring den flade på det enkelte prøveemne, der repræsenterer køretøjets yderside, foran lampen. For den i 6.1.1.1 definerede lampetype skal belysningstiden være 100 timer. Efter belysningen måles den regelmæssige lysgennemgang på ny på den belyste flade af hvert prøveemne. 6.1.4. Hvert prøveemne eller prøveeksemplar (i alt tre) udsættes i overensstemmelse med ovennævnte fremgangsmåde for en lyspåvirkning, således at bestrålingen på hvert punkt af prøveemnet eller prøveeksemplaret frembringer den samme effekt på det benyttede mellemlæg som den, der frembringes af en solbestråling på 1 400 W/m2 i 100 timer. 6.2. Vanskelighedsindeks for de sekundære egenskaber Farveløst Tonet Farvning af glasset 2 1 Farvning af mellemlægget 1 2 De øvrige sekundære egenskaber tages ikke i betragtning. 6.3. Fortolkning af resultater 6.3.1. Lyspåvirkningsprøven anses for at give et tilfredsstillende resultat, hvis følgende betingelser er opfyldt: 6.3.1.1. Den samlede lysgennemgangsfaktor, målt i overensstemmelse med punkt 9.1.1-9.1.2 i nærværende bilag, falder ikke til under 95 % af udgangsværdien inden bestrålingen og falder ikke under nogen omstændigheder: 6.3.1.1.1. under 70 % for forruder og andre ruder, som anvendes i en placering af betydning for sigtbarheden under kørsel. 6.3.2. En serie prøveemner eller prøveeksemplarer, der indleveres til godkendelse, betragtes som tilfredsstillende med hensyn til prøvning af modstandsdygtighed over for lyspåvirkning, hvis alle prøvningerne giver tilfredsstillende resultat. 6.4. Prøvning for vejrbestandighed 6.4.1. Prøvningsmetode 6.4.1.1. Udstyr 6.4.1.1.1. Langbue-xenonlampe I eksponeringsudstyret (3) skal som strålekilde benyttes en langbue-xenonlampe, men andre metoder, der medfører et tilsvarende eksponeringsniveau af ultraviolette stråler, tillades. Langbue-xenonlampen har den fordel, at den, ved korrekt filtrering og vedligeholdelse, kan frembringe det spektrum, der kommer tættest på naturligt sollys. Med henblik herpå skal xenon-quartzbrænderrøret monteres med passende optiske borosilikatglasfiltre (4). De anvendte xenonlamper skal drives af en passende 50 eller 60 Hz strømforsyning samt af passende reaktanstransformatorer og elektrisk udstyr. Eksponeringsapparatet skal omfatte det udstyr, som er nødvendigt til måling og/eller kontrol af følgende: a) strålingsintensitet b) sortlegemetemperatur c) vandbesprøjtning d) driftsplan eller -cyklus. Eksponeringsapparatet skal være lavet af inert materiale, som ikke kontaminerer det vand, der anvendes ved prøvningen. Strålingsintensiteten måles ved prøveemnets overflade og kontrolleres i overensstemmelse med anvisningerne fra fabrikanten af eksponeringsapparatet. Den samlede ultraviolette (5) stråleeksponering (joule pr. kvadratmeter) måles eller beregnes og skal betragtes som primær måleværdi for prøveemnets eksponering. 6.4.1.2. Prøveemner Prøveemnets mål skal normalt være de for den relevante prøvningsmetode foreskrevne for de(n) egenskab(er), der skal måles efter eksponering. Antallet af kontrol- og prøveemner for hver prøvningsbetingelse eller eksponeringsstadium skal bestemmes foruden dem, som kræves til visuel evaluering i henhold til prøvemetoderne. Det anbefales, at visuelle evalueringer udføres på det største antal prøvede emner. 6.4.1.3. Fremgangsmåde Måling i overensstemmelse med punkt 9.1 i dette bilag af lysgennemgangen for de prøveemner, der skal eksponeres. Måling i overensstemmelse med punkt 4 i dette bilag af modstandsdygtighed over for overfladeslid på kontrolemnerne. Den flade på det enkelte prøveemne, der repræsenterer rudens yderside på køretøjet, anbringes foran lampen. Andre forhold vedrørende eksponeringen skal være således: 6.4.1.3.1. Strålingen må ikke variere mere end ±10 % i hele prøveemnets område. 6.4.1.3.2. Med passende intervaller renses lygtefiltrene med rengøringsmiddel og vand. Xenonbuefiltre udskiftes i overensstemmelse med fabrikantens anbefalinger. 6.4.1.3.3. Temperaturen inden i eksponeringsapparatet under den tørre del af cyklussen skal styres ved hjælp af cirkulation af tilstrækkelig luft til at fastholde en konstant sortlegemetemperatur. I eksponeringsapparatet med xenonbuen skal denne temperatur være 70 °C ± 3 °C som angivet af et termometer til sortlegemestråling eller tilsvarende. Termometeret monteres i prøveemneholderen, og der foretages aflæsninger i de punkter, hvor der forekommer maksimal varmeudvikling pga. lyseksponeringen. 6.4.1.3.4. Den relative fugtighed inden i eksponeringsapparatet fastholdes på 50 ± 5 % under cyklussens tørre dele. 6.4.1.3.5. Det afioniserede vand, der anvendes i besprøjtningscyklussen, skal indeholde mindre end 1 ppm fast siliciumdioxid og må ikke efterlade blivende aflejring eller rester på prøveemnerne, som kan påvirke de efterfølgende målinger. 6.4.1.3.6. Vandets pH skal være mellem 6,0 og 8,0 og ledningsevnen under 5 mikrosiemens. 6.4.1.3.7. Vandtemperaturen i det rør, hvor vandet ledes ind i eksponeringsapparatet, skal være rumtemperatur. 6.4.1.3.8. Vandet skal rettes mod prøveemnerne i form af en fin forstøvning, der har en tilstrækkelig volumen til at sikre en ensartet vædning af prøveemnerne i det øjeblik de rammes. Vandbesprøjtningen rettes kun mod den overflade på prøveemnet, der vender mod lyskilden. Der tillades ingen recirkulation af vandet til besprøjtning eller nedsænkning af prøveemner i vandet. 6.4.1.3.9. Prøvemnerne roteres omkring buen for at sikre en ensartet lysfordeling. Alle positioner i eksponeringsapparatet skal fyldes med prøveemner eller surrogater for at sikre, at der fastholdes en ensartet temperaturfordeling. Prøveemnerne skal fastholdes i rammer, idet bagsiden eksponeres for prøvekammermiljøet. Tilbagekastninger fra kammerets vægge må dog ikke ramme prøveemnernes bagside. Om nødvendigt kan prøveemnernes bagside tildækkes for at blokere sådanne tilbagekastninger, forudsat at dette ikke hindrer den frie luftcirkulation på prøveemnets overflade. 6.4.1.3.10. Eksponeringsapparatet betjenes således, at der sikres kontinuerligt lys og periodisk tilbagevendende vandbesprøjtning i cyklusser af 2 timers varighed. Hver 2-timers-cyklus opdeles i perioder, hvor prøveemnerne eksponeres for lys uden vandbesprøjtning i 102 minutter og for lys med vandbesprøjtning i 18 minutter. 6.4.1.4. Evaluering Efter eksponering må prøveemnerne rengøres, om nødvendigt efter en af fabrikanten anbefalet fremgangsmåde, for at fjerne eventuelle rester. De eksponerede prøveemner evalueres visuelt for følgende egenskaber: a) bobler b) farve c) dæmpning af udsyn d) nævneværdig nedbrydning. Lysgennemgangen for de eksponerede prøver måles. 6.4.1.5. Angivelse af resultaterne De visuelle evalueringer af de eksponerede prøveemner rapporteres, idet udseendet for hver enkelt sammenlignes med de ueksponerede kontrolemner. Den målte regelmæssige lysgennemgang må ikke afvige mere end 5 % fra den oprindelige prøvning af ueksponerede prøveemner og må ikke komme under: 70 % for forruder og andre ruder, som anvendes i en placering af betydning for sigtbarheden under kørsel. 7. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN OVER FOR FUGT 7.1. Fremgangsmåde Tre prøveeksemplarer eller tre kvadratiske prøveemner på mindst 300 mm × 300 mm anbringes vertikalt i to uger i en lukket beholder, hvor temperaturen holdes på 50 °C ± 2 °C og den relative fugtighed på 95 % ± 4 %. Hvis der er tale om ruder i stift plast eller stive flerlagsruder, skal der anvendes ti prøvningseksemplarer. Prøveemnerne forberedes således, at: a) mindst én kant på prøveemnerne falder sammen med en oprindelig kant på glasruden b) såfremt flere prøveemner prøves på samme tid, skal der være et tilstrækkeligt mellemrum mellem hvert af prøveemnerne. Der træffes forholdsregler til at forhindre, at kondensat, der dannes på prøvebeholderens vægge og loft, rammer prøveemnerne. 7.2. Vanskelighedsindeks for de sekundære egenskaber Farveløst Tonet Farvning af mellemlægget 1 2 De øvrige sekundære egenskaber tages ikke i betragtning. 7.3. Fortolkning af resultater 7.3.1. Sikkerhedsruden anses for tilfredsstillende med hensyn til modstandsdygtigheden over for fugt, såfremt der ikke observeres nogen væsentlig ændring mere end 10 mm fra de ikke-afskårne kanter og mere end 15 mm fra de afskårne kanter efter et ophold på to timer i den omgivende luft for så vidt angår almindelige og behandlede laminerede ruder, og efter et ophold på 48 timer i den omgivende luft for så vidt angår ruder beklædt med plastmateriale samt plexiglas. 7.3.2. En serie prøveemner eller prøveeksemplarer, der indleveres til godkendelse, betragtes som tilfredsstillende med hensyn til prøvning af modstandsdygtighed over for fugt, hvis alle prøvningerne giver tilfredsstillende resultat. 8. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN OVER FOR TEMPERATURÆNDRINGER 8.1. Prøvningsmetode To prøveemner på 300 mm × 300 mm anbringes i en beholder ved en temperatur på – 40 °C ± 5 °C i 6 timer; de anbringes derefter i fri luft ved en temperatur på 23 °C ± 2 °C i en time eller indtil det tidspunkt, hvor prøveemnerne når en ligevægtstemperatur. Derefter anbringes de i cirkulerende luft ved en temperatur på 72 °C ± 2 °C i 3 timer. Prøveemnerne undersøges efter igen at have været anbragt i fri luft ved 23 °C ± 2 °C og nedkølet til denne temperatur. 8.2. Vanskelighedsindseks for de sekundære egenskaber Farveløst Tonet Farvning af mellemlægget eller af plastbeklædningen 1 2 De øvrige sekundære egenskaber tages ikke i betragtning. 8.3. Fortolkning af resultater Prøvningen af modstandsdygtigheden over for temperaturændringer anses for at have givet et tilfredsstillende resultat, hvis prøverne ikke udviser tegn på krakelering, uklarheder, delaminering eller anden indlysende forringelse. 9. OPTISKE EGENSKABER 9.1. Prøvning af lysgennemgang 9.1.1. Udstyr 9.1.1.1. Lyskilde bestående af en glødelampe, hvis glødetråd ligger i en volumen af form som et parallelepipedum på 1,5 mm × 1,5 mm × 3 mm. Spændingen på pærens glødetråd skal være således, at dens farvetemperatur er 2 856 K ± 50 K. Denne spænding skal stabiliseres ved ± 1/1 000. Måleapparatet til kontrol af spændingen skal være tilstrækkelig nøjagtigt til dette formål. 9.1.1.2. Optisk system bestående af en linse med en brændvidde, f, på mindst 500 mm og korrigeret for kromatisk aberration. Den fulde linseåbning må ikke overstige f/20. Afstanden mellem linsen og lyskilden reguleres således, at der opnås et omtrent parallelt strålebundt. Der anbringes en blænder til at begrænse strålebundtets diameter til 7 mm ± 1 mm. Denne blænder skal anbringes i en afstand af 100 mm ± 50 mm fra linsen på den modsatte side af lyskilden. Målepunktet skal ligge midt i strålebundtet. 9.1.1.3. Måleudstyr Modtageren skal have en relativ spektral følsomhed svarende til CIE's (6) relative spektrale lysvirkning for det fotoptiske billede. Modtagerens følsomme flade skal være dækket af en spreder og skal være mindst to gange tværsnittet af det strålebundt, som udsendes af det optiske system. Hvis der anvendes en integrationskugle, skal kuglens åbning være mindst to gange tværsnittet af det parallelle strålebundt. Modtageren og det hertil knyttede visningsinstrument skal have en linearitet, der er bedre end 2 % i skalaens nyttedel. Modtageren skal være centreret på strålebundtets akse. 9.1.2. Fremgangsmåde Målesystemets følsomhed skal justeres således, at instrumentet til visning af modtagerens reaktion viser 100 delestreger, når prøveemnet ikke er anbragt i lysbanen. Når modtageren ikke modtager noget lys, skal apparatet vise 0. Prøveemnet skal anbringes i en afstand fra modtageren på fem gange modtagerens diameter. Sikkerhedsruden skal anbringes mellem blænderen og modtageren; den skal orienteres således, at strålebundtets indfaldsvinkel er 0 ± 5°. Den regelmæssige lysgennemgangsfaktor måles på prøveemnet; for hvert af de målte punkter aflæses antallet af skalaenheder, n, på måleapparatet. Den regelmæssige gennemgangskoefficienttr er lig med n/100. 9.1.2.1. Når det drejer sig om forruder, kan der anvendes to prøvemetoder, nemlig enten et prøveemne, der er udskåret af den mest plane del af forruden, eller et specielt tilvirket kvadratisk stykke, der med hensyn til materiale og tykkelse har samme egenskaber som en forrude, idet målingerne udføres vinkelret på ruden. 9.1.2.2. For forruder til køretøjer i klasse M1 (7) udføres prøvningen i prøvningszone B som defineret i bilag 18, punkt 2.3, med undtagelse af eventuelle områder med uigennemsigtig solskærm, som indvirker herpå. For forruder til køretøjer i klasse N1 kan fabrikanten anmode om, at den samme prøvning udføres enten i prøvningsområde B som defineret i bilag 18, punkt 2.3, med undtagelse af eventuelle områder med uigennemsigtig solskærm, som indvirker herpå, eller i zone I som defineret i punkt 9.2.5.2.3 i dette bilag. For forruder til andre køretøjsklasser udføres prøvningen i zone I som defineret i punkt 9.2.5.2.3 i dette bilag. For landbrugs- og skovbrugstraktorer og køretøjer til bygge- og anlægsvirksomhed, hvor det ikke er muligt at bestemme zone I, udføres prøvningen i zone I dog som omhandlet i punkt 9.2.5.3 i dette bilag. 9.1.3. Vanskelighedsindeks for de sekundære egenskaber Farveløst Tonet Farvning af glasset 1 2 Farvning af mellemlægget (for laminerede forruder) 1 2 Ikke omfattet Omfattet Solfilterfilm og/eller uigennemsigtig solskærm 1 2 De øvrige sekundære egenskaber tages ikke i betragtning. 9.1.4. Fortolkning af resultater Den regelmæssige lysgennemgang måles i overensstemmelse med punkt 9.1.2 i dette bilag og resultatet registreres. Ved forruder må den ikke være under 70 %. For andre ruder end forruder er kravene angivet i bilag 21. 9.2. Prøvning af den optiske forvrængning 9.2.1. Anvendelsesområde Den anførte metode er en projektionsmetode, der giver mulighed for at vurdere den optiske forvrængning for en sikkerhedsrude. 9.2.1.1. Definitioner 9.2.1.1.1. Optisk afbøjning: Vinkel som den tilsyneladende retning danner med den sande retning for et punkt set gennem forruden. Værdien af denne vinkel er funktion af indfaldsvinkelen for synskredsen, forrudens tykkelse og hældning samt krumningsradius »r« på indfaldspunktet. 9.2.1.1.2. Optisk forvrængning i en retning M-M′: Algebraisk vinkelafbøjningsforskel Δα målt mellem to punkter M og M′ på glasrudens overflade, der har en sådan afstand, at deres projektioner i et plan vinkelret på observationsretningen ligger i en afstand med en fast værdi Δx (se figur 6). En afbøjning mod urets retning betegnes som positiv og en afbøjning med urets retning som negativ. 9.2.1.1.3. Optisk forvrængning i punkt M: Den maksimale optiske forvrængning for alle retninger M-M′ fra punkt M. Figur 6 Skematisk fremstilling af forvrængningen 9.2.1.2. Udstyr Denne metode består i at projicere et egnet diapositiv (prøvemønster) op på en skærm gennem den sikkerhedsrude, der prøves. Ændringen af formen af det projicerede billede, forårsaget af indsættelse af ruden i lysets bane, giver et mål for den optiske forvrængning. Udstyret består af følgende dele, der opstilles som vist i figur 9. 9.2.1.2.1. Projektor af god kvalitet med en punktuel lyskilde med stor lysstyrke og med f.eks. følgende karakteristika: brændvidde på mindst 90 mm åbning på ca. 1/2,5 150 W halogenkvartslampe (ved anvendelse uden filter) 250 W kvartslampe (ved anvendelse af et grønt filter). Projektoren er skematisk gengivet i figur 7. En blænder med en diameter på 8 mm skal være anbragt ca. 10 mm fra objektivlinsen. Figur 7 Optisk opstilling af projektoren 9.2.1.2.2. Diapositiver (prøvebilleder) bestående f.eks. af et net af klare cirkler på mørk baggrund (se figur 8). Diapositiverne skal være af høj kvalitet og med god kontrast, således at der kan udføres målinger med en fejlmargin på mindre end 5 %. Når den sikkerhedsrude, der skal underkastes prøvning, ikke er opstillet, skal cirklernes dimensioner være således, at de, når de projiceres, danner et mønster af cirkler på skærmen med diameteren , hvorΔx = 4 mm (se figur 6 og 9). Figur 8 Forstørret del af diapositivet Figur 9 Opstilling af udstyret til prøvning af optisk forvrængning 9.2.1.2.3. Stativ, helst af en type, der tillader lodrette og vandrette bevægelser samt en rotation af sikkerhedsruden. 9.2.1.2.4. Kontrolskabelon til måling af dimensionsændringer, såfremt en hurtig beregning er ønsket. En passende form er vist i figur 10. Figur 10 Eksempel på passende kontrolskabelon 9.2.1.3. Fremgangsmåde 9.2.1.3.1. Almindelige forskrifter Forruden anbringes på stativet (punkt 9.2.1.2.3) i den anførte hældningsvinkel. Prøvediapositivet projiceres gennem den overflade, der skal undersøges. Forruden drejes eller flyttes enten horisontalt eller vertikalt med henblik på undersøgelse af hele den specificerede flade. 9.2.1.3.2. Beregning ved hjælp af en kontrolskabelon Såfremt en hurtig beregning med en fejlmargin på op til 20 % er tilstrækkelig, beregnes værdien A (se figur 10) ud fra grænseværdien Δα L for afbøjningsændringen og værdien R2, som er afstanden mellem sikkerhedsruden og projektionsskærmen: Forholdet mellem ændringen i det projicerede billedes diameter Δd og ændringen i vinkelafbøjningen Δα er givet ved formlen hvor: Δd er udtrykt i millimeter A er udtrykt i millimeter ΔαL er udtrykt i bueminutter Δα er udtrykt i bueminutter R2 er udtrykt i meter. 9.2.1.3.3. Måling ved hjælp af fotoelektrisk udstyr Når der kræves en nøjagtig måling med en nøjagtighed, der er større end 10 % af grænseværdien, måles værdien Δd på projektionsaksen, idet værdien af det lysende punkts bredde fastsættes i det punkt, hvor luminansen er 0,5 gange spottens maksimale luminans. 9.2.1.4. Angivelse af resultaterne Den optiske forvrængning vurderes for forruden ved måling af Δd på ethvert punkt af overfladen og i alle retninger med henblik på at findeΔd max. 9.2.1.5. Anden metode Det er desuden tilladt at benytte schlierenmetoden i stedet for projektionsteknikken, forudsat at nøjagtigheden i målingerne i punkt 9.2.1.3.2 og 9.2.1.3.3 bevares. 9.2.1.6. Afstanden Δx skal være 4 mm. 9.2.1.7. Forruden skal monteres i den hældningsvinkel, der svarer til køretøjets. 9.2.1.8. Projektionsaksen i vandret plan skal holdes i en position, der er omtrent vinkelret på forrudens spor i dette plan. 9.2.2. Målingerne udføres: 9.2.2.1. For køretøjsklasse M1: i prøvningsområde A indtil køretøjets midterplan og i den del af forruden, der er symmetrisk på den denne zone i forhold til køretøjets midterplan i længderetningen, samt i det reducerede prøvningsområde B i overensstemmelse med punkt 2.4 i bilag 18. 9.2.2.2. For køretøjer i klasse M og N bortset fra M1: a) i zone I som defineret i punkt 9.2.5.2 i dette bilag for køretøjer i klasse M2, M3, N2 og N3 b) enten i zone I som defineret i punkt 9.2.5.2 i dette bilag eller i prøvningsområde A indtil køretøjets midterplan og i den del af forruden, der er symmetrisk på denne zone i forhold til køretøjets midterplan, samt i det reducerede prøvningsområde B i overensstemmelse med punkt 2.4 i bilag 18 for køretøjer i klasse N1. 9.2.2.3. For landbrugs- og skovbrugstraktorer og køretøjer til bygge- og anlægsvirksomhed, hvor det ikke er muligt at bestemme zone I, i zone I, som defineret i punkt 9.2.5.3 i dette bilag. 9.2.2.4. Køretøjstype Prøvningen gentages, såfremt forruden skal monteres på en køretøjstype, hvis synsfelt fortil er forskelligt fra synsfeltet på den køretøjstype, for hvilken forruden allerede er godkendt. 9.2.3. Vanskelighedsindeks for de sekundære egenskaber 9.2.3.1. Materialets art Spejlglas Floatglas Vinduesglas 1 1 2 9.2.3.2. Andre sekundære egenskaber De øvrige sekundære egenskaber tages ikke i betragtning. 9.2.4. Antal forruder Fire prøveemner underkastes prøvning. 9.2.5. Definition af zoner 9.2.5.1. Zone A og B for forruder til køretøjer i klasse M1 og N1 er defineret i bilag 18 til dette regulativ. 9.2.5.2. Zoner for forruder til køretøjer i klasse M og N bortset fra M1 er defineret på grundlag af: 9.2.5.2.1. øjenpunktet, eller »O-punktet«, der ligger lodret på førersædets R-punkt og i en afstand af 625 mm over dette punkt i det lodrette plan, der ligger parallelt med midterplanet i længderetningen på det køretøj, som forruden er beregnet til at blive monteret på, og som går gennem rattets akse 9.2.5.2.2. den rette linje OQ, som er den vandrette lige linje, der går igennem øjenpunktet O og vinkelret på køretøjets midterplan i længderetningen. 9.2.5.2.3. Zone I er den forrudezone, der er afgrænset af forrudens skæring med følgende fire planer: P1 — et lodret plan, som går igennem O, og som danner en vinkel på 15° mod den venstre del af køretøjets midterplan i længderetningen P2 — et lodret plan, der er symmetrisk med P1 i forhold til køretøjets midterplan i længderetningen. Såfremt denne konstruktion ikke er mulig (f.eks. i manglen på et længdesymmetriplan), anvendes som P2 det plan, der er symmetrisk med P1 i forhold til køretøjets længdeplan, der går igennem punkt O. P3 — et plan, der indeholder den lige linje OQ, og som danner en vinkel på 10° over horisontalplanet P4 — et plan, der indeholder den lige linje OQ, og som danner en vinkel på 8° under horisontalplanet. 9.2.5.3. For landbrugs- og skovbrugstraktorer og køretøjer til bygge- og anlægsvirksomhed, hvor det ikke er muligt at bestemme zone I, består zone I af hele forrudens overflade. 9.2.6. Fortolkning af resultater En type forrude betragtes som tilfredsstillende med hensyn til optisk forvrængning, hvis den optiske forvrængning for de fire forruder, der indgives til prøvning, ikke overstiger nedenstående værdier for hver zone eller prøvningsområde: Køretøjsklasse Zone Maksimumværdier for optisk forvrængning M1 og N1 A — udvidet, jf. punkt 9.2.2.1 2 bueminutter B — reduceret, jf. punkt 2.4 i bilag 18 6 bueminutter Andre køretøjer i klasse M og N end M1 I 2 bueminutter Landbrugskøretøjer osv., for hvilke det ikke er muligt at bestemme zone I I 2 bueminutter 9.2.6.1. Der foretages ingen måling i en yderzone på 25 mm inden for kanten af den konstruktivt bestemte rudeprofil og af eventuelle områder med uigennemsigtig solskærm, forudsat at det ikke griber ind i den udvidede zone A eller zone I. 9.2.6.2. På landbrugs- og skovbrugstraktorer og på køretøjer til bygge- og anlægsvirksomhed udføres der ingen måling i en 100 mm bred yderzone. 9.2.6.3. I forbindelse med todelte forruder foretages der ingen måling i en stribe på 35 mm fra den kant af forruden, der støder op til adskillelsesstolpen. 9.2.6.4. Der tillades en tolerance på indtil 6 bueminutter i alle dele af zone I eller zone A inden for en yderzone af 100 mm fra kanten af den konstruktivt bestemte rudeprofil. 9.2.6.5. Der kan tillades lettere afvigelser fra forskrifterne i det reducerede prøvningsområde B i overensstemmelse med punkt 2.4 i bilag 18, forudsat at de lokaliseres og registreres i rapporten. 9.3. Prøvning af sekundærbilledseparation 9.3.1. Anvendelsesområde Der anerkendes to prøvningsmetoder: prøvning med målskive og prøvning med kollimator. Disse prøvningsmetoder kan eventuelt anvendes til godkendelsesprøvning, kvalitetskontrol eller produktevaluering. 9.3.1.1. Prøvning med målskive 9.3.1.1.1. Udstyr Denne metode er baseret på undersøgelse af en belyst målskive gennem sikkerhedsruden. Målskiven kan udformes således, at prøven kan udføres efter en enkel metode med »godkendt, ikke godkendt«. Skiven skal helst være af en af følgende typer, nemlig enten: a) en belyst ringformet målskive, hvis udvendige diameter, D, spænder over en vinkel på n bueminutter i et punkt beliggende i en afstand af x meter (figur 11 a)), eller b) en belyst målskive med ring og plet, hvis dimensioner er sådanne, at afstanden D fra et punkt beliggende på kanten af pletten til det punkt, der er nærmest ved ringens indre, spænder over en vinkel på n bueminutter i et punkt beliggende i en afstand af x meter (figur 11 b)), hvor n er grænseværdien for sekundærbilledseparationen x er afstanden mellem sikkerhedsruden og skiven (ikke under 7 m) D er givet ved formlen: D = x. tg n Den belyste skive består af en lyskasse med dimensioner på ca. 300 mm × 300 mm × 150 mm, hvis forside nemmest fremstilles af glas dækket af sort uigennemsigtigt papir eller af mat sort maling. Kassen skal være belyst af en egnet lyskilde. Det kan være praktisk at anvende andre former for skiver, som f.eks. den i figur 14 viste. Det er ligeledes muligt at erstatte skiven med en projektionsanordning og undersøge de fremkomne billeder på en skærm. 9.3.1.1.2. Fremgangsmåde Forruden skal monteres med sin specificerede hældningsvinkel på et passende stativ, således at observationen finder sted i horisontalplanet gående gennem skivens centrum. Observationen af lyskassen skal ske i et mørkt eller halvmørkt lokale. Hver af sikkerhedsrudens dele undersøges for ethvert sekundærbillede i tilknytning til den belyste målskive. Forruden skal være drejet således, at den korrekte observationsretning bevares. Der kan anvendes en lup til denne undersøgelse. 9.3.1.1.3. Angivelse af resultaterne Det bestemmes, om cirklens primær- og sekundærbilleder under anvendelse af skive a) (se figur 11 a)) adskiller sig, dvs. om grænseværdien for n overskrides, eller plettens sekundærbillede under anvendelse af skive b) (se figur 11 b)) passerer tangentpunktet med cirklens indre kant, dvs. om grænseværdien for n overskrides. Figur 11 Skivernes dimensioner Figur 12 Opstilling af udstyret Figur 13 Udstyr til prøvning med kollimator 9.3.1.2. Kollimatorprøve Om nødvendigt anvendes den i dette punkt beskrevne procedure. 9.3.1.2.1. Udstyr Udstyret består at en kollimator og et teleskop og kan gennemføres i henhold til figur 13. Der kan imidlertid anvendes ethvert andet tilsvarende optisk system. 9.3.1.2.2. Fremgangsmåde Kollimatoren danner uendelig langt borte et billede af et polarkoordinatsystem med et lysende punkt i centrum (se figur 14). I observationsteleskopets brændplan anbringes på den optiske akse et lille mørkt punkt med en diameter lidt større end det projicerede lysende punkts diameter, hvorved det lysende punkt skjules. Såfremt en forrude med et sekundærbillede anbringes mellem teleskopet og kollimatoren, er et andet lysende punkt med mindre intensitet synligt på en vis afstand i centrum af polarkoordinatsystemet. Sekundærbilledseparationen kan siges at være repræsenteret af afstanden mellem de to lysende punkter, der observeres ved hjælp af observationsteleskopet (se figur 14). (Afstanden mellem det sorte punkt og det lysende punkt i centrum af polarkoordinatsystemet repræsenterer den optiske afbøjning). 9.3.1.2.3. Angivelse af resultaterne Forruden undersøges først på en enkel måde for at bestemme, hvilket område der giver det stærkeste sekundærbillede. Derefter undersøges dette område ved hjælp af kollimatoren under en passende indfaldsvinkel. Til sidst måles den maksimale sekundærbilledseparation. 9.3.1.3. Observationsretningen i det vandrette plan skal holdes omtrent vinkelret på forrudens spor i dette plan. 9.3.2. Målingerne udføres efter køretøjsklasse i de i punkt 9.2.2 ovenfor definerede zoner. 9.3.2.1. Køretøjstype Prøvningen gentages, såfremt forruden skal monteres på en køretøjstype, hvis synsfelt fortil er forskelligt fra synsfeltet på den køretøjstype, for hvilken forruden allerede er godkendt. 9.3.3. Vanskelighedsindeks for de sekundære egenskaber 9.3.3.1. Materialets art Spejlglas Floatglas Vinduesglas 1 1 2 9.3.3.2. Andre sekundære egenskaber De øvrige sekundære egenskaber tages ikke i betragtning. 9.3.4. Antal forruder Fire forruder underkastes prøvning. Figur 14 Eksempel på observation i henhold til prøvemetoden med kollimator 9.3.5. Fortolkning af resultaterne En type forrude betragtes som tilfredsstillende med hensyn til sekundærbilledseparationen, hvis separationen af primær- og sekundærbilledet på de fire prøveemner, der underkastes prøvning, i hver zone ikke overstiger nedenstående værdier: Køretøjsklasse Zone Maksimumværdier for optisk forvrængning M1 og N1 A — udvidet, jf. punkt 9.2.2.1 15 bueminutter B — reduceret, jf. punkt 2.4 i bilag 18 25 bueminutter Andre køretøjer i klasse M og N end M1 I 15 bueminutter Landbrugskøretøjer osv., for hvilke det ikke er muligt at bestemme zone I I 15 bueminutter 9.3.5.1. Der foretages der ingen måling i en yderzone på 25 mm inden for kanten af den konstruktivt bestemte rudeprofil og af eventuelle områder med uigennemsigtig solskærm, forudsat at det ikke griber ind i den udvidede zone A eller zone I. 9.3.5.2. På landbrugs- og skovbrugstraktorer og på køretøjer til bygge- og anlægsvirksomhed udføres der ingen måling i en 100 mm bred yderzone. 9.3.5.3. I forbindelse med todelte forruder foretages der ingen måling i en stribe på 35 mm fra den kant af forruden, der støder op til adskillelsesstolpen. 9.3.5.4. Der tillades en tolerance på indtil 25 bueminutter i alle dele af zone I eller zone A inden for en yderzone af 100 m