RESOLUTION VEDTAGET AF RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER OG REPRAESENTANTERNE FOR MEDLEMSSTATERNES REGERINGER, FORSAMLET I RAADET den 19. oktober 1987 om viderefoerelse og gennemfoerelse af en politik og et handlingsprogram for De Europaeiske Faellesskaber paa miljoeomraadet (1987-1992) (87/C 328/01) (Denne tekst erstatter den, der er anfoert i EFT nr. C 289 af 29.10.1987, s. 3)

RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER OG REPRAESENTANTERNE FOR MEDLEMSSTATERNES REGERINGER, FORSAMLET I RAADET -

fastslaar, at de aktioner, som foelger af vedlagte program, i visse tilfaelde skal udfoeres paa faellesskabsplan og i andre tilfaelde af medlemsstaterne,

for saa vidt angaar de aktioner, der skal ivaerksaettes af medlemsstaterne, skal disse paase, at aktionerne gennemfoeres tilfredsstillende, idet dog Raadet i forbindelse med saadanne aktioner udoever de samordningsbefoejelser, der er fastsat i traktaterne,

for saa vidt angaar de af programmets aktioner, der skal udfoeres af De Europaeiske Faellesskabers institutioner -

SKAL RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER:

som henviser til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske Kul- og Staalfaellesskab,

som henviser til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab,

som henviser til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske Atomenergifaellesskab,

som henviser til udkast forelagt af Kommissionen,

som henviser til udtalelse fra Europa-Parlamentet (1),

som henviser til udtalelse fra Det OEkonomiske og Sociale Udvalg (2),

som tager i betragtning, at Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, som aendret ved Den Europaeiske Faelles Akt, bestemmer, at der skal fastlaegges og ivaerksaettes en faellesskabspolitik paa miljoeomraadet, og opstiller de maalsaetninger og principper, der boer ligge til grund for denne politik,

som tager i betragtning, at der ifoelge erklaering vedtaget den 22. november 1973 (3) af Raadet for De Europaeiske Faellesskaber og repraesentanterne for medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Raadet, skal ivaerksaettes et handlingsprogram for De Europaeiske Faellesskaber paa miljoeomraadet ; at dette handlingsprogram blev vidererfoert og suppleret for perioden 1977-1986 ved resolutioner vedtaget den 17. maj 1977 (4) og 7. februar 1983 (5) af Raadet og repraesentanterne for medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Raadet ; som finder, at dette handlingsprogram stadig er aktuelt, men boer ajourfoeres og fortsat gennemfoeres og med henblik paa aarene 1987-1992 suppleres med saadanne nye opgaver, som maatte vise sig noedvendige;

som tager i betragtning, at det under hensyn til traktaten, som aendret ved Den Europaeiske Faelles Akt, boer undgaas, at medlemsstaterne vedtager indbyrdes afvigende foranstaltninger, som kan medfoere oekonomiske og konkurrencemaessige fordrejninger paa det faelles marked;

som tager i betragtning, at Det Europaeiske Miljoeaar, som starter den 21. marts 1987, er en enestaaende lejlighed til at arbejde for en holdningsaendring og til at fremme de aktioner, der er noedvendige for at omsaette disse ideer i praksis - (1) Udtalelse afgivet den 14. maj 1987 (endnu ikke offentliggjort i EFT). (2) Udtalelse afgivet den 14. maj 1987 (endnu ikke offentliggjort i EFT). (3) EFT nr. C 112 af 20.12.1973, s. 1. (4) EFT nr. C 139 af 13.6.1977, s. 1. (5) EFT nr. C 46 af 17.2.1983, s. 1.

ERINDRE OM, at det i Den Europaeiske Faelles Akt, der udgoer et nyt retsgrundlag for Faellesskabets miljoepolitik, hedder, at Faellesskabets virke paa miljoeomraadet har til formaal: - at bevare, beskytte og forbedre kvaliteten af miljoeet,

- at bidrage til beskyttelse af menneskers sundhed,

- at sikre, at naturens ressourcer udnyttes forsigtigt og fornuftigt;

ERINDRE OM, at det i Den Europaeiske Faelles Akt hedder, - at Faellesskabets aktion paa miljoeomraadet bygger paa principperne om forebyggende indgreb, om udbedring af miljoeskader fortrinsvis ved kilden og om, at forureneren betaler,

- at kravene med hensyn til miljoebeskyttelse er en vigtig bestanddel af Faellesskabets politik paa andre omraader,

- at Faellesskabet og medlemsstaterne inden for rammerne af deres respektive befoejelser samarbejder med tredjelande og med kompetente internationale organisationer;

ERINDRE OM, at det i Den Europaeiske Faelles Akt hedder, at der ved udarbejdelsen af Faellesskabets aktioner paa miljoeomraadet skal tages hensyn til - eksisterende videnskabelige og tekniske data,

- de miljoemaessige forhold i de forskellige omraader i Faellesskabet,

- fordele og ulemper ved aktionens gennemfoerelse eller undladelse,

- den oekonomiske og sociale udvikling i Faellesskabet som helhed og den afbalancerede udvikling i dets omraader;

ERINDRE ENDVIDERE OM, at det i Den Europaeiske Faelles Akt hedder, at Faellesskabet handler paa miljoeomraadet i det omfang, ovennaevnte maal kan gennemfoeres bedre paa faellesskabsplan end paa rent nationalt plan ; med forbehold af visse foranstaltninger af faellesskabskarakter, drager medlemsstaterne omsorg for finansiering og gennemfoerelse af de oevrige foranstaltninger;

ENDELIG ERINDRE OM, at Kommissionen i henhold til Den Europaeiske Faelles Akt laegger er hoejt beskyttelsesniveau til grund for sine forslag om navnlig sundhed og miljoebeskyttelse, i overensstemmelse med de paagaeldende bestemmelser i Den Europaeiske Faelles Akt;

ERKENDE, at miljoebeskyttelse kan bidrage til at forbedre den oekonomiske vaekst og lette jobskabelsen;

KONSTATERE med tilfredshed, at Kommissionen agter at samarbejde naert med erhvervskredse og fagforeninger og med ikke-statslige organisationer, der er beroert i forbindelse med udformningen og ivaerksaettelsen af politikken og programmerne paa miljoeomraadet;

UNDERSTREGE, at det laegger saerlig vaegt paa gennemfoerelsen af faellesskabsforskrifterne og

OPFORDRE Kommissionen til systematisk at tage anvendelsen og de praktiske foelger af den bestaaende faellesskabspolitik op til fornyet overvejelse og regelmaessigt forelaegge Europa-Parlamentet og Raadet en status, saaledes at det bliver muligt at vurdere, om denne politik er effektiv, og finde andre retningslinjer, der kan vaere hensigtsmaessige for fremtidige forslag;

ERKLAERE, at det under hensyn til det foregaaende og paa baggrund af tidligere erfaringer er vigtigt at samle Faellesskabets aktion om foelgende prioriterede omraader under iagttagelse af Faellesskabets og medlemsstaternes respektive befoejelser:

Forebyggelse af forurening a) begraensning ved kilden af forurening og gener inden for foelgende omraader: - bekaempelse af luftforurening, bl.a. ved en effektiv gennemfoerelse af de gaeldende direktiver om luftkvalitet og luftforurening fra industrianlaeg og vedtagelse og ivaerksaettelse af foranstaltninger vedroerende emissioner fra store fyringsánlaeg og motorkoeretoejer,

- bekaempelse af ferskvands- og havforurening fra punktvise eller diffuse kilder, bl.a. ved gennemfoerelse af Raadets direktiv 76/464/EOEF af 4. maj 1976 om forurening, der er foraarsaget af udledning af visse farlige stoffer i Faellesskabets vandmiljoe (1), og ved en generel forbedring af vandmiljoeet, navnlig i Nordsoeen og Middelhavet,

- bekaempelse af forureningen af jordbunden, bl.a. forurening, der skyldes agro-kemiske produkter og giftigt affald,

- harmoniseret ivaerksaettelse af de bestaaende direktiver om farligt giftigt affald og graenseoverskridende transport heraf. (1) EFT nr. L 129 af 18.5.1976, s. 23.

I den forbindelse skal der i Faellesskabets aktion navnlig tages hensyn til behovet for - at forebygge overfoersel af forurening fra et miljoe til et andet,

- at bekaempe graenseoverskridende forurening;

b) kontrol med kemiske stoffer og praeparater: - vurdering, navnlig ved oeget anvendelse af analyser rettet mod flere miljoeformer, af de risici, som kemiske stoffer og praeparater indebaerer for miljoeet og menneskets sundhed,

- indkredsning og ivaerksaettelse af de mest effektive og rentable foranstaltninger til kontrol med disse stoffer, der kan indebaere en fare for miljoeet og forbrugernes sundhed;

c) forebyggelse af uheld i industrien:

foranstaltninger til generel forebyggelse af uheld i industrien samt en effektiv reaktion paa og begraensning af foelgerne af de uheld, der alligevel maatte ske, ved - en mere effektiv gennemfoerelse af Raadets direktiv 82/501/EOEF af 24. juni 1982 om risikoen for stoerre uheld i forbindelse med en raekke industrielle aktiviteter (1),

- en revision af dette direktiv, bl.a. en eventuel udvidelse af anvendelsesomraadet,

- oeget udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne herom;

d) bekaempelse ved kilden af stoejforurening;

e) foranstaltninger vedroerende evaluering og optimal udnyttelse af bioteknologi paa miljoeomraadet;

f) fortsaettelse af en effektiv aktion til beskyttelse af befolkningens sundhed og miljoeet mod skader som foelge af nuklear straaling, baade i forbindelse med normal drift af anlaeggene og i tilfaelde af ulykke.

Forbedring af ressourceforvaltningen g) foranstaltninger, der tager sigte paa at beskytte og udnytte Europas naturarv, navnlig: - gennemfoerelse af Raadets eksisterende retsakter, saasom Raadets forordning (EOEF) nr. 3626/82 af 3. december 1982 om gennemfoerelse i Faellesskabet af Konventionen om International Handel med Udryddelsestruede Vilde Dyr og Planter (2) og Raadets direktiv 79/409/EOEF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle (3),

- beskyttelse paa de i traktaten fastsatte vilkaar af de omraader af betydning for Faellesskabet, som bl.a. er omhandlet i direktiv 79/409/EOEF, eller som miljoemaessigt er meget foelsomme, og tilskyndelse til genopretning af omraader med forringet miljoe,

- beskyttelse af skovene mod luftforurening og brande, herunder ivaerksaettelse af foranstaltningerne i Raadets forordning (EOEF) nr. 3528/86 af 17. november 1986 om beskyttelse af skovene i Faellesskabet mod luftforurening (4) og Raadets forordning (EOEF) nr. 3529/86 af 17. november 1986 om beskyttelse af skovene i Faellesskabet mod brande (5);

h) foranstaltninger vedroerende risici, naturkatastrofer eller menneskeskabte katastrofer, der har indvirkning paa menneskets sundhed og miljoeet, herunder vurdering af risikoen og en formaalstjenlig reaktion;

i) tilskyndelse til at anvende fremgangsmaader i landbruget, der er gavnlige for miljoeet,

j) beskyttelse af jordbunden, bl.a. ved bekaempelse af erosion, bevarelse af vegetationen og forebyggelse og bekaempelse af skader foraarsaget af visse industri- og landbrugsaktiviteter under hensyntagen til de forskellige omraaders forskellige geomorfologiske karakteristika,

k) forbedring af vandforsyningen og -forvaltningen, navnlig ved reduktion af vandforureningen, beskyttelse af bassiner til vandopsamling og genbrug af spildevand;

l) forbedring af forvaltningen af affald for saa vidt angaar nedbringelse af maengden, behandling, recirkulation og genbrug;

m) overordnet og integreret miljoebeskyttelse i middelhavsomraadet ved hensyntagen til navnlig dette omraades saerlige aspekter ved handlingsprogrammets gennemfoerelse.

Internationale aktiviteter n) stoette til og i givet fald Faellesskabets og medlemsstaternes aktive deltagelse i arbejdet i internationale organisationer, der beskaeftiger sig med miljoebeskyttelse inden for deres respektive kompetenceomraader; (1) EFT nr. L 230 af 5.8.1982, s. 1. (2) EFT nr. L 384 af 31.12.1982, s. 1. (3) EFT nr. L 103 af 25.4.1979, s. 1. (4) EFT nr. L 326 af 21.11.1986, s. 2. (5) EFT nr. L 326 af 21.11.1986, s. 5.

o) samarbejde med udviklingslandene om problemer vedroerende miljoe og beskyttelse af naturressourcerne, navnlig med hensyn til oerkendannelse og vandforsyning, tropiske skove samt produktion og anvendelse af farlige produkter eller stoffer og teknologisk samarbejde.

Udvikling af egnede instrumenter p) udvikling af forbedrede videnskabelige grundlag for miljoepolitik, bl.a. gennem egnede forskningsprogrammer,

q) effektiv gennemfoerelse af Raadets direktiv 85/337/EOEF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning paa miljoeet (1) og integrering af miljoeaspektet i de oevrige faellesskabspolitikker,

r) ivaerksaettelse af passende normer til sikring af en effektiv beskyttelse af folkesundheden og miljoeet,

s) udvikling af omkostningseffektive instrumenter, saasom afgifter, gebyrer, statsstoette og udledningstilladelser, der skal forhandles, med henblik paa effektiv haandhaevelse af »forureneren betaler-princippet« i overensstemmelse med Raadets henstilling 75/436/Euratom, EKSF, EOEF af 3. marts 1975 om paaligning af omkostninger og de offentlige myndigheders indgriben paa miljoeomraadet (»forureneren betaler-princippet«) (2);

t) tilskyndelse til udvikling, udbredelse og spredning af ren teknologi, navnlig i saerlig forurenende virksomheder;

u) udvidet adgang til oplysninger paa miljoeomraadet;

v) oeget indsats med henblik paa at fremme miljoeuddannelser paa passende niveauer, samt bestraebelser paa at goere befolkningen mere bevidst om problemet;

NOTERE sig det handlingsprogram, der er knyttet til denne resolution og generelt godkende retningslinjerne;

FORPLIGTE sig til at traeffe afgoerelse om disse forslag om muligt inden ni maaneder efter deres fremsendelse fra Kommissionen eller eventuelt efter fremsendelse af udtalelser fra Europa-Parlamentet og Det OEkonomiske og Sociale Udvalg;

FORPLIGTE sig til at stille de finansielle midler, som er noedvendige for gennemfoerelsen af denne resolution og handlingsprogrammet i bilaget hertil, til raadighed i overensstemmelse med de saedvanlige procedurer, i henhold til artikel 130R i Den Europaeiske Faelles Akt, saerlig stk. 4. (1) EFT nr. L 175 af 5.7.1985, s. 40. (2) EFT nr. L 194 af 25.7.1975, s. 1.

BILAG EF's FJERDE HANDLINGSPROGRAM PAA MILJOEOMRAADET (1987-1992)

>PIC FILE= "T0045948"> FJERDE HANDLINGSPROGRAM PAA MILJOEOMRAADET

1. INDLEDNING

1.1. Faellesskabets foerste handlingsprogram paa miljoeomraadet blev vedtaget i 1973 (1). Det indeholdt foruden maalene og principperne for miljoepolitikken en lang raekke i det vaesentlige afhjaelpende foranstaltninger, der ansaas for noedvendige paa faellesskabsplan. Maalene og principperne er stadig gyldige (2), og det staar endnu tilbage at faerdiggoere nogle af de enkelte foranstaltninger. Men i mellemtiden er der sket en betydelig udvikling i Faellesskabets maade at gribe miljoebeskyttelsen an paa.

1.2. Det andet handlingsprogram paa miljoeomraadet, som blev vedtaget i 1977, var i det vaesentlige en ajourfoering og udvidelse af det foerste, men i 1983, da det tredje handlingsprogram paa miljoeomraadet blev vedtaget, var udviklingen i den politiske taenkning og i indstillingen til miljoebeskyttelsen allerede blevet klar. Princippet om forebyggelse - hvorefter oekonomiske og sociale udviklinger skal ivaerksaettes paa en saadan maade, at det undgaas, at der opstaar miljoeproblemer - var kommet i centrum. Det erkendtes, at miljoeets ressourcer var grundlaget, men ogsaa satte graenserne, for videre oekonomisk og social udvikling. Forebyggelsen skulle opnaas gennem inddragelse af miljoemaessige krav i planlaegning og gennemfoerelse af foranstaltninger paa mange oekonomiske og samfundsmaessige omraader, og der blev lagt vaegt paa forudgaaende miljoepaavirkningsvurderinger som et afgoerende redskab til at sikre en saadan integration.

1.3. Nu hvor Faellesskabet skal vedtage et fjerde handlingsprogram paa miljoeomraadet for seksaarsperioden 1987-1992, er baggrunden igen blevet en anden. Det anfaegtes ikke laengere for alvor, at miljoebeskyttelsen har en central rolle at spille i Faellesskabets politik som helhed, og at den maa tages i betragtning som en grundlaeggende faktor, naar der traeffes oekonomiske afgoerelser. Fortsatte - og i mange tilfaelde voksende - problemer med forringelse af miljoeet har overbevist Kommissionen om, at det ikke laengere blot er en mulighed at opstille strenge normer for miljoebeskyttelsen. Det er blevet tvingende noedvendigt. Desuden er Kommissionen overbevist om, at naar der tages hensyn til offentlighedens stadig staerkere krav om bedre miljoebeskyttelse og miljoevenlige produkter - baade i Faellesskabet og i verden som helhed - vil Faellesskabets industri ikke kunne klare sig, medmindre den i stadig stigende omfang indretter sig paa at efterleve saadanne krav. Et hoejt niveau for miljoebeskyttelse er saaledes blevet en bydende noedvendighed - oven i koebet i oekonomisk henseende.

1.4. Denne nye opfattelse af miljoebeskyttelsespolitikkens betydning og rolle for Faellesskabet har faaet kraftig stoette fra to nylige konklusioner fra Det europaeiske Raad, som paa en maade stiller dagsordenen og mandatet for Kommissionens forslag til Faellesskabets fjerde handlingsprogram paa miljoeomraadet.

1.5. Den foerste af disse konklusioner var naturligvis Det europaeiske Raads beslutning - efter anbefaling fra regeringskonferencen - om at foreslaa, at den aendrede Romtraktat skulle indeholde et kapitel om miljoe. Denne beslutning indeholder tydeligvis en erkendelse af Faellesskabets behov for en udviklet miljoepolitik, der skal staa i centrum for Faellesskabets politik paa andre omraader, ligesom den udstikker retningslinjer for denne politiks indhold. Saerlig betydningsfuldt er det, at det om miljoepolitikken (artikel 130R) fastslaas, at kravene paa dette omraade - som det eneste af de omraader, hvor der ifoelge den aendrede traktat skal foeres en faelles politik - er en vigtig bestanddel af Faellesskabets politik paa andre omraader, og at det navnlig om normer og standarder, vedtaget i medfoer af den aendrede traktats artikel 100A, fastslaas, at Kommissionens forslag vedroerende bl.a. miljoebeskyttelse skal bygge paa et hoejt beskyttelsesniveau. I samme artikel er ligeledes fastsat, at nationale bestemmelser, der gennemfoeres i miljoebeskyttelsens navn, ikke maa benyttes som middel til vilkaarlig diskriminering eller skjulte restriktioner i samhandelen mellem medlemsstater. De foreslaaede traktataendringer med relevans for miljoeet er gengivet i bilag 2 til dette program. (1) EFT nr. C 112 af 20.12.1973. (2) EFT nr. C 139 af 13.6.1977 ; se bilag 1.

1.6. Den anden konklusion af betydning for miljoepolitikken er Det europaeiske Raads erkendelse i marts 1985 (1) af, at miljoebeskyttelsespolitikken kan bidrage til stoerre oekonomisk vaekst og skabelse af arbejdspladser. Hidtil har miljoemaessige krav ofte vaeret opfattet som noget, der blot bebyrdede industri, landbrug, transport osv. med regler og omkostninger. Nu, i en verden hvor der stilles stadig stigende krav om bedre miljoemaessige forhold, maa virkeliggoerelsen af saadanne forhold mere og mere ses som et afgoerende element i Faellesskabets fremtidige oekonomiske succes. Det europaeiske Raad bekraeftede sin vilje til at goere denne politik til en vaesentlig bestanddel af den oekonomiske, industrielle, landbrugsmaessige og sociale politik, som Faellesskabet og dets medlemsstater foerer.

1.7. Dette er saaledes dagsordenen og retningslinjerne for Faellesskabets fjerde handlingsprogram paa miljoeomraadet. Udfordringen - som ogsaa er en chance - er at finde frem til, hvilke midler der skal saettes ind for at goere yderligere miljoepolitiske fremskridt paa en saadan maade, at de oekonomiske og beskaeftigelsesmaessige fordele, Det europaeiske Raad har for oeje, opnaas.

2. GENERELLE RETNINGSLINJER

2.1.AEndringer af Romtraktaten

2.1.1. Ifoelge EOEF-traktaten, som den aendres ved den europaeiske faelles akt, skal miljoepolitikken paa faellesskabsplan foeres paa to maader. For det foerste kommer traktaten til at indeholde et saerligt afsnit (afsnit VII) vedroerende miljoepolitikken (artikel 130R til 130T), hvori denne politiks formaal og principper fastslaas, herunder navnlig noedvendigheden af forebyggende indgreb, som er placeret side om side med kravet om at beskytte og forbedre kvaliteten af miljoeet. Endvidere vil traktaten udtrykkeligt fastslaa, at de miljoepolitiske krav er en vigtig bestanddel af Faellesskabets politik paa andre omraader.

2.1.2. Herudover anerkendes det i traktaten, at foranstaltninger med henblik paa miljoebeskyttelse kan vaere vigtige for gennemfoerelsen af det indre marked - et hovedmaal for Faellesskabet i de kommende fem aar. Det er indlysende, at miljoepolitiske foranstaltninger i de enkelte medlemsstater hver for sig hurtigt kunne resultere i nye hindringer for handelen inden for Faellesskabet eller forvride konkurrencen. Det er i denne forbindelse vaerd at bemaerke, at artikel 100A - som omhandler vedtagelse af de foranstaltninger med henblik paa indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser, der vedroerer det faelles markeds oprettelse og funktion - ikke blot fastsaetter, at saadanne foranstaltninger skal vedtages med kvalificeret flertal, men ogsaa, at Kommissionen i sit forslag i henhold til artikel 100, stk. 1, inden for sundhed, sikkerhed, miljoebeskyttelse og forbrugerbeskyttelse skal bygge paa et hoejt beskyttelsesniveau.

2.1.3. Det er Kommissionens hensigt, at udnytte bestemmelserne i den nye traktat til fulde, herunder navnlig de befoejelser, den har faaet i henhold til artikel 100A. Den erkender behovet for via effektive foranstaltninger til beskyttelse af miljoeet at kombinere to af traktatens hovedmaal, nemlig virkeliggoerelsen af det indre marked og udviklingen af et hoejt niveau for miljoenormer i Faellesskabet. Kommissionen er tilmed overbevist om, at udvikling af strenge miljoenormer er i overensstemmelse med, ja ofte noedvendig for, beskyttelse og forbedring af den konkurrencemaessige stilling for EF's erhvervsliv i fremtiden.

2.1.4. Det er desuden vigtigt at bemaerke, at der i artikel 130B i den europaeiske faelles akt laegges vaegt paa at fremme Faellesskabets indre oekonomiske og sociale samhoerighed og paa at mindske regionale uligheder. Hertil kommer, at afsnittet om miljoepolitik goer det klart, at Faellesskabet under udarbejdelsen af foranstaltninger paa miljoeomraadet blandt andet skal tage hensyn til de miljoemaessige forhold i de forskellige (1)»Det europaeiske Raad mener, at der med hensyn til en faelles miljoebeskyttelsespolitik boer tages udgangspunkt i foelgende betragtninger: i) det forudsaettes, at en saadan politik kan bidrage til stoerre oekonomisk vaekst og skabelse af arbejdspladser, og det bekraeftes, at der er vilje til at goere denne politik til en vaesentlig bestanddel af den oekonomiske, industrielle, landbrugsmaessige og sociale politik, som Faellesskabet og dets medlemsstater foerer;

ii) det erkender, at der paa faellesskabsplan er behov for en sammenhaengende indsats fra medlemsstaternes side til beskyttelse af atmosfaeren og hav- og landomraader, idet isolerede aktioner vil kunne vise sig ineffektive eller endog skadelige.

Det anmoder Raadet om aktivt at fortsaette arbejdet og om sammen med Kommissionen at saette ind paa, at de kommende aar bliver praeget af betydelige fremskridt inden for Faellesskabets bestraebelser paa at beskytte miljoeet i Europa og i verden.

I denne forbindelse har Det europaeiske Raad besluttet, at aaret 1987 skal vaere "Det europaeiske Miljoeaar"«. Bulletin for De europaeiske Faellesskaber, marts 1985.

omraader i Faellesskabet samt til den oekonomiske og sociale udvikling i Faellesskabet som helhed og den afbalancerede udvikling i dets omraader. Det er derfor tydeligt, at et snaevert samarbejde om gennemfoerelsen af Faellesskabets miljoe- og regionalpolitik vil vaere saerlig vigtigt under det fjerde handlingsprogram paa miljoeomraadet. Kommissionen vil tage de noedvendige skridt til at sikre dette.

2.1.5. Foranstaltninger, der skal sikre, at Faellesskabets miljoepolitik og dets politik paa andre omraader kommer til at udgoere en helhed, som det forlanges i den aendrede traktat, vil i de kommende fem aar blive ledsaget af en raekke andre vidtfavnende foranstaltninger. Kommissionen vil saaledes omhyggeligt og kritisk vurdere den politik, der foeres paa de forskellige omraader under miljoepolitikken, med henblik paa at undersoege, hvorvidt erfaringerne med tidligere retsforskrifter og deres gennemfoerelse skulle give anledning til overvejelse af nye strategier, hvorfor dele af de tidligere miljoehandlingsprogrammer ikke er blevet gennemfoert, og hvilken laere der kan uddrages af fortiden og udnyttes i fremtiden.

2.1.6. Kommissionen vil tage medlemsstaternes forpligtelser i henhold til eksisterende direktiver op til fornyet overvejelse og aflaegge rapport om anvendelsen af disse direktiver. Med henblik herpaa vil den forelaegge et direktivforslag, hvorefter den generelle forpligtelse til at aflaegge rapporter standardiseres og rationaliseres, og hvorefter disse knyttes mere direkte til udarbejdelsen af Faellesskabets beretninger om miljoesituationen, som skal udkomme hvert tredje aar. Kommissionen foreslaar endvidere, at der skabes stoerre offentlig opmaerksomhed omkring beretningerne om de forskellige miljoedirektiver, og at der udarbejdes rapporter om virkningerne af Faellesskabets retsforskrifter paa miljoeomraadet.

2.1.7. I aftalen om miljoeoplysninger af 1973 (1) enedes medlemsstaterne om at underrette Kommissionen, naar de havde til hensigt at indfoere nationale retsforskrifter paa miljoeomraadet. Paa baggrund af den aendrede traktats bestemmelser baade paa det miljoepolitiske omraade og vedroerende gennemfoerelsen af det indre marked inden 1992, der indebaerer, at det er noedvendigt at udarbejde de paakraevede miljoerelaterede produktstandarder paa faellesskabsplan inden for samme tidsrum, mener Kommissionen, at tiden er inde til at omdanne miljoeoplysningsaftalen til et bindende faellesskabsinstrument. Derfor vil Kommissionen forelaegge et direktivforslag, hvorefter anmeldelse af foreslaaede retsforskrifter paa miljoeomraadet goeres obligatorisk, for saa vidt som det ikke allerede er daekket af bestemmelserne i direktiv 83/189/EOEF (2), saa det bliver muligt at foretage en mere systematisk vurdering af noedvendigheden af miljoemaessige foranstaltninger paa faellesskabsplan.

2.2. Gennemfoerelse af Faellesskabets direktiver

2.2.1. Det er af stoerste vigtighed for Faellesskabet, at alle medlemsstaterne gennemfoerer Faellesskabets retsforskrifter paa miljoeomraadet effektivt.

2.2.2. Faellesskabets retsforskrifter indarbejdes saedvanligvis i national lovgivning i loebet af en rimelig periode, selv om de frister, direktiverne fastlaegger, somme tider overskrides. Navnlig de nye medlemsstater maa tydeligvis goere en saerlig indsats i de kommende aar. Kommissionen har dog i den forloebne tid konstateret et betragteligt antal udeladelser og afvigelser af til tider stor betydning i nationale love og har derfor maattet ivaerksaette overtraedelsesprocedurer mod medlemsstater for at bringe den nationale lovgivning i overensstemmelse med faellesskabsrettens krav.

2.2.3. I den kommende tid vil gennemfoerelsen af faellesskabsdirektiver i form af nationale retsforskrifter sandsynligvis blive fulgt med stoerre opmaerksomhed af den beroerte offentlighed, idet Kommissionen har besluttet at aabne for offentlig adgang til den database, hvori der ligger oplysninger om de nationale retsforskrifter, der formelt tjener til gennemfoerelse af faellesskabsretten, hvad enten de er vedtaget specielt med henblik herpaa, eller de fandtes i forvejen.

2.2.4. Ud over spoergsmaalet om retlige skridt opstaar der betydelige problemer i forbindelse med den praktiske gennemfoerelse af Faellesskabets retsforskrifter i de enkelte lande og disses reelle effektivitet i arbejdet paa at forbedre miljoeets kvalitet.

2.2.5. Teoretisk er Kommissionen befoejet til at kontrollere, om faellesskabsakter og de nationale love, der bygger paa dem, faktisk overholdes konsekvent i praksis paa lokalt og regionalt plan. Denne befoejelse fremgaar af traktatens artikel 155, og desuden af artikler i de enkelte direktiver, ifoelge hvilke medlemsstaterne skal rapportere til Kommissionen om direktivernes praktiske gennemfoerelse. De enkelte landes rapporter forelaegges imidlertid ikke altid regelmaessigt og er ofte ikke detaljerede nok, til at Kommissionen kan vurdere den praktiske gennemfoerelse med tilstraekkelig sikkerhed. (1)EFT nr. C 9 af 15.3.1973.

EFT nr. C 86 af 20.7.1974.

(2) EFT nr. L 109 af 26.4.1983, s. 8.

2.2.6. Med henblik paa at behandle disse to forhold - altsaa den formelle juridiske overholdelse og den praktiske gennemfoerelse - agter Kommissionen at intensivere dialogen med centrale (eller, alt efter omstaendighederne, regionale) myndigheder i medlemsstaterne. Formaalet hermed er dels at fremme en mere ensartet forstaaelse af og fremgangsmaade over for gennemfoerelsens juridiske og praktiske aspekter og dels at formaa disse myndigheder til at sikre en effektiv gennemfoerelse af Faellesskabets akter og de nationale love, der bygger paa dem. Saadanne droeftelser kunne vaere til hjaelp for visse myndigheder, idet de derigennem kunne drage nytte af de erfaringer, myndigheder i andre medlemsstater har gjort. De skulle ogsaa have den virkning, at Kommissionen i stoerst mulig udstraekning kunne undgaa at maatte gribe til overtraedelsesprocedurer.

2.2.7. Ogsaa paa andre maader vil Kommissionen goere en indsats for at fremme baade bedre overholdelse af Faellesskabets retsforskrifter paa miljoeomraadet og en mere effektiv gennemfoerelse af dem. Denne indsats vil omfatte: - en undersoegelse af, om der i egnede tilfaelde skal udpeges miljoeinspektoerer fra EF til at samarbejde med nationale tjenestemaend om at sikre en ensartet og effektiv gennemfoerelse af faellesskabsretten;

- bedre oplysning om EF's miljoepolitik og dens lokale, regionale og nationale virkninger med henblik paa at oege offentlighedens bevidsthed om behovet for effektiv miljoebeskyttelse;

- tilskyndelse til, at enkeltpersoner, ikke-statslige organisationer og lokale myndigheder goer Kommissionen bekendt med tilfaelde af manglende eller utilstraekkelig overholdelse af bestemmelserne, saaledes at der kan blive rettet op paa forholdene;

- afholdelse af seminarer, arbejdsmoeder og andre arrangementer, som giver beroerte personer og organisationer mulighed for at udveksle erfaringer om, hvordan faellesskabsretten anvendes, og hvor effektiv den er til at forbedre miljoeet;

- ivaerksaettelse af overtraedelsesprocedurer i henhold til traktatens artikel 169 mod medlemsstater for at sikre, at medlemsstaterne overholder deres forpligtelser i henhold til faellesskabsretten.

2.2.8. Kommissionen er overbevist om, at det er af stoerste betydning, at alle medlemsstater fuldstaendigt og effektivt gennemfoerer Faellesskabets retsakter paa miljoeomraadet, og at dette vil medfoere en betydelig forbedring af miljoeets kvalitet, bidrage til en bedre integration af de enkelte landes miljoepolitiske indsats og styrke Faellesskabets sammenhaengskraft. Kommissionen vil derfor betragte gennemfoerelsen som et hovedmaal for det fjerde handlingsprogram.

2.3. Integration med Faellesskabets politik paa andre omraader

2.3.1. Ganske vist kan der ikke foeres nogen holdbar miljoepolitik, medmindre der samtidig sker fremskridt paa den oekonomiske og sociale front, men omvendt kan der heller ikke opnaas varige oekonomiske og sociale fremskridt, medmindre miljoeet inddrages i overvejelserne og opfattes som en afgoerende bestanddel i den oekonomiske og sociale udvikling. Det europaeiske Raad erkendte klart dette forhold, da det bekraeftede sin vilje til at inddrage miljoebeskyttelsen som et vaesentligt element i den politik, Faellesskabet og dets medlemsstater foerer paa det oekonomiske, industrielle, landbrugsmaessige og sociale omraade.

2.3.2. Det bliver derfor et centralt led i Kommissionens bestraebelser under det fjerde handlingsprogram paa miljoeomraadet, at der goeres vaesentlige fremskridt henimod den praktiske gennemfoerelse af denne maalsaetning - foerst for saa vidt angaar Faellesskabets egne foranstaltninger, dernaest for de foranstaltninger, der gennemfoeres af medlemsstaterne, men ogsaa hurtigst muligt mere omfattende, saaledes at miljoekrav i fuldt omfang indarbejdes i planlaegningen og udfoerelsen af ethvert oekonomisk og socialt forehavende i hele Faellesskabet, uanset om det ivaerksaettes paa offentligt, privat eller blandet initiativ.

2.3.3. Inden for disse vidtfavnende initiativer vil der naturligvis blive lagt saerlig vaegt paa projekter og paa at sikre, at der tages behoerigt hensyn til miljoekrav under den praktiske gennemfoerelse af forehavender af enhver art. Men udover enkeltprojekter vil Kommissionen hurtigst muligt ogsaa se paa politiske programmer og programerklaeringer, planer og deres gennemfoerelse, procedurer samt handlingsprogrammer (herunder baade disses generelle maalsaetninger og deres delelementer).

2.3.4. For saa vidt angaar Faellesskabets egen politik, laegges der allerede nu saerlig vaegt paa projekter og programmer, der finansieres af strukturfondene og andre faellesskabsfonde. Det er klart, at de nyligt etablerede permanente ordninger for noeje samordning af alle de operationer, der foregaar i strukturfondenes regie, vil bidrage kraftigt til, at der tages fuldt hensyn til miljoemaessige behov. Kommissionen arbejder allerede nu paa, at der som et led i disse samordningsforanstaltninger udvikles effektive interne procedurer, som skal sikre, at vurderings- og godkendelsesprocedurerne ved forslag til alle forehavender, der skal finansieres af disse fonde, kommer til at indbefatte miljoemaessige krav. Disse procedurer vil laegge sig taet op ad bestemmelserne i direktivet om vurdering af virkninger paa miljoeet (85/337/EOEF) (1). Endvidere vil de omfatte en forpligtelse til at gennemfoere en vurdering af virkninger i passende tilfaelde. Naar disse procedurer er etableret i forhold til Faellesskabets egen politik, vil Kommissionen overveje, om de skal finde bredere anvendelse, og. i givet fald stille forslag herom.

2.3.5. Men en miljoemaessig vurdering af projektforslag kan ikke i sig selv sikre, at miljoemaessige hensyn i tilstraekkelig grad inddrages paa andre omraader af den foerte politik. Som illustration af, hvilken type initiativer der maa tages for at sikre, at disse hensyn i fuldt omfang inddrages i planlaegningen og gennemfoerelsen af oekonomiske og sociale aktiviteter inden for Faellesskabet, anfoeres det i de foelgende afsnit, hvilke hensigter Kommissionen har med hensyn til de felter, hvor det efter Kommissionens opfattelse er noedvendigt at goere en saerlig indsats.

2.3.6. Landbrug - Europas hoejt besungne landskaber er i aarhundredernes loeb blevet formet af landbruget. Udviklingen i det moderne landbrug rejser imidlertid spoergsmaal, som kraever et hurtigt svar. Uhensigtsmaessig anvendelse af jordarealerne skader landskabskvaliteten og omraader af saerlig naturbeskyttelsesinteresse ; overdreven brug af kemikalier og ukontrolleret bortskaffelse af landbrugsaffald forurener vandressourcerne og skader de vilde dyr og planter. Kommissionen har allerede bebudet sine foerste forslag (efter udgivelsen af groenbogen »Perspektiver for den faelles landbrugspolitik« (2) og den derpaa foelgende meddelelse »En fremtid for EF's landbrug« (3)) til sikring af, at landbrugspolitik og -praksis i Faellesskabet i hoejere grad respekterer miljoeet og goer mere for at bevare den uvurderlige arv, landskabet og dets plante- og dyrearter udgoer. Disse forslag sigter mod foranstaltninger til »opretholdelse af landbruget i de distrikter, hvor det er afgoerende for jordens udnyttelse, opretholdelse af den sociale ligevaegt og bevarelse af miljoeet og landskabet« og mod behovet for at skabe en »oeget bevidsthed hos landbrugerne over for miljoeproblemerne«.

2.3.7. Kommissionen har endvidere i KOM(85) 750 gjort det klart, at det efter dens opfattelse er noedvendigt at gennemfoere en raekke foranstaltninger, navnlig i forbindelse med anvendelse af landbrugskemikalier, behandling af landbrugsaffald og bevaring af arter, levesteder og landskaber, hvis der skal etableres en rimelig balance mellem landbrugets udvikling og de behov for bevaring af det naturlige miljoe, som til tider kommer i konflikt med denne udvikling. Ved talrige tidligere lejligheder har Kommissionen understreget, at det er noedvendigt at gennemfoere miljoepaavirkningsvurderinger i forbindelse med landbrugs- og skovbrugsprojekter og -programmer i stor skala. Som anfoert i Kommissionens nylige meddelelse til Raadet om Faellesskabets skovbrugsaktion (4) er det oenskeligt at udvide Faellesskabets skovareal af flere grunde, bl.a. fordi dette kan bidrage til beskyttelse og forbedring af miljoeet. Paa alle disse punkter vil Kommissionen hurtigst muligt fremsaette passende forslag.

2.3.8. Hertil kommer, at systematisk overvaagning af skovdoeden er en vigtig ledsageforanstaltning til bekaempelsen af luftforureningen. Herom (og om bekaempelse af skovbrande) har der laenge foreligget forslag for Raadet. Kommissionen henstiller indstaendigt, at de vedtages hurtigt.

2.3.9. Industri - Inddragelse af miljoehensyn i industripolitikken maa ses i en meget bredere sammenhaeng end forebyggelse eller begraensning af forurening og procedurer for vurdering af virkninger paa miljoeet. Lokalisering og udformning af industrianlaeg, industriens valg af produkter og processer, den maade, den griber forvaltningen af sit eget affald an paa - alle disse forhold maa vaere paavirket af miljoehensyn. Til gengaeld maa det anerkendes, at industriens rolle er at skabe de rigdomme, som blandt andet goer det muligt at foretage de noedvendige miljoemaessige investeringer og forbedringer.

2.3.10. Det er Kommissionens klare politik at udarbejde forslag til retsforskrifter om miljoebeskyttelse i taet samarbejde med industrien. Desuden bestraeber den sig paa, overalt hvor det er muligt, at give forvarsel om sandsynlige aendringer i lovgivningen, hvorved der fastlaegges strengere miljoemaessige normer eller krav, i tilstraekkelig god tid, til at industrien kan naa at tilpasse sig og tage hensyn til de nye normer i planlaegningen af investeringer, politikker og produkter. (1) EFT nr. L 175 af 5.7.1985. (2) KOM(85) 333 af 13.7.1985. (3) KOM(85) 750 af 18.12.1985. (4) KOM(86) 26 af 31.1.1986.

2.3.11. Men det drejer sig ikke kun om retsforskrifter. Det staar klart, at miljoenormerne efterhaanden vil blive strengere, og at offentligheden vil stille stigende krav om bedre miljoekvalitet. Derfor er det uhyre vigtigt, at virksomhederne selv, paa eget initiativ og i egen interesse, i stigende grad tager skridt til at inddrage miljoehensynene i fastlaeggelsen af deres politik, driftsprocedurer og praksis. Mange industrivirksomheder har allerede taget vigtige skridt i denne retning, og det samme gaelder visse banker, forsikringsselskaber osv. Men den noedvendige fuldstaendige integration af miljoemaessige krav i alle oekonomiske og sociale aktiviteter vil ikke vaere naaet, foer denne fremgangsmaade bliver den almindelige. Med dette for oeje vil Kommissionen under det fjerde handlingsprogram paa miljoeomraadet i taet samarbejde med industrien udarbejde egnede retningslinjer og adfaerdskodekser, saaledes at denne udvikling fremskyndes mest muligt.

2.3.12. Under dette arbejde maa det erkendes, at behovet for stadig strengere normer giver flest problemer for de aeldre industrivirksomheder, som er mindt i en omstrukturering, og som i stort omfang anvender gammelt maskineri. En del af de nye virksomheder, som erstatter de gamle, gaar derimod nye teknologiske veje, og er efter deres art mindre forurenende og miljoemaessigt mindre besvaerlige end en del af de gamle, som de erstatter. Nogle af de nye teknikker kan ovenikoebet anvendes, og bliver anvendt, i miljoeforvaltningsindustrier (f.eks. fremstilling af forureningsbekaempelsesudstyr), saaledes at forbedret miljoeforvaltning og teknologisk innovation gaar haand i haand.

2.3.13. Uanset om bestemte industrigrene har let eller svaert ved at imoedekomme kravene om strengere miljoenormer, er Kommissionen overbevist om, at evnen til at konkurrere paa verdensmarkederne i 1990'erne for Faellesskabets industri som helhed, bl.a. vil afhaenge af, om dens produkter opfylder miljoenormer, der er mindst ligesaa strenge som konkurrenternes. Hvis ikke der goeres fremskridt i denne retning, vil Faellesskabets producenter ikke kun miste markedsandele paa de internationale markeder, men ogsaa paa det indre marked. Desuden maa det erkendes, at forurening er spild af ressourcer og ofte haenger sammen med foraeldet teknologi. Paa begge disse punkter vil gennemfoerelse af ambitioese miljoenormer i resten af 1980'erne, hvorved der stimuleres til teknologisk fornyelse med henblik paa at leve op til disse normer, beskytte markeder og arbejdspladser paa langt sigt. Disse normer vil, efterhaanden som de udvikler sig, blive virkelige udfordringer for industrien, men samtidig byde paa reelle chancer.

2.3.14. Strengere miljoenormer vil sandsynligvis skabe vaekstmuligheder for isaer smaa og mellemstore virksomheder. Faellesskabet har erkendt disse selskabers betydning for oeget vaekst og beskaeftigelse generelt i Europa. De meget specifikke krav til produktudvikling, -innovation og -fremstilling, som vil resultere af hoejere miljoenormer og -standarder, vil sandsynligvis foerst og fremmest blive opfyldt af mindre firmaer, der netop har den fleksibilitet, der er noedvendig for at imoedekomme saadanne krav. Den heraf foelgende dannelse og udvikling af smaa og mellemstore virksomheder vil give et betydeligt bidrag til den europaeiske oekonomi i de kommende aar. Paa den anden side kan smaa og mellemstore virksomheder ikke fritages for at opfylde stadig strengere miljoenormer og -standarder, skoent de vil faa vanskeligt ved at goere det Det kan i nogle tilfaelde blive noedvendigt, at myndighederne hjaelper disse firmaer med at foretage de investeringer, der kraeves for at opfylde de paagaeldende standarder og normer. Det er samtidig baade de nationale og Faellesskabets lovgiveres opgave at tage hensyn til de omkostninger, forskrifterne paatvinger saadanne virksomheder. De hoeje miljoenormer boer opnaas paa den mindst bureaukratiske og mest effektive maade.

2.3.15. Konkurrencepolitik - Kommissionen har erkendt statsstoettens betydning set ud fra et faelles europaeisk synspunkt, og har siden 1974 paa visse betingelser godkendt saadan stoette, der havde til formaal at fremme miljoebeskyttelsen. Formaalet med at tillade begraenset statsstoette i dette oejemed er at medvirke til, at der indfoeres - og at industrien tilpasses til - forskrifter, som sikrer en effektiv miljoebeskyttelse, og som i sidste ende foerer til anvendelse af forureneren betaler-princippet. Bestemmelserne om godkendelse af saadan stoette udloeber den 31. december 1986 ; men Kommissionen er i oejeblikket ved at undersoege mulighederne for at forlaenge gyldighedsperioden.

2.3.16. Regionalpolitik - Regionernes udvikling er et af de vigtigste omraader for Faellesskabets politik, som skal fremme den oekonomiske udvikling i de mindre udviklede eller oekonomisk ugunstigt stillede egne af Faellesskabet for saaledes at fremme oekonomisk konvergens. Mange af de projekter, der finansieres af Regionalfonden er forholdsvis store infrastrukturprojekter, og mange af de egne, der modtager stoette, rummer miljoemaessigt vigtige eller foelsomme omraader. Derfor er det saerlig vigtigt at indarbejde miljoekravene i planlaegningen og udfoerelsen af regionalpolitikken og dens programmer (og enkelte projekter). De procedurer, der er henvist til i punkt 2.3.4 skulle sikre, at dette finder sted paa tilfredsstillende maade.

2.3.17. Der er imidlertid mere vidtgaaende aspekter af samspillet mellem regionalpolitik og miljoepolitik end denne i det vaesentlige forebyggende indsats. I de oekonomisk mindre fremskredne egne af Faellesskabet kan der opstaa tilfaelde, hvor noedvendige miljoemaessige forbedringer forsinkes paa grund af den oekonomiske virkning, de har for eksisterende virksomheder. Endvidere staar offentlige myndigheder i visse egne af Faellesskabet allerede nu over for oekonomiske problemer i forbindelse med anvendelsen af faellesskabsforanstaltninger, navnlig hvor det drejer sig om opbygning af en grundlaeggende miljoemaessig infrastruktur. For at overvinde disse vanskeligheder vil Kommissionen stille forslag om et faellesskabsprogram, der i Regionalfondens regie skal have til formaal at bistaa ugunstigt stillede omraader i Faellesskabet med at gennemfoere Faellesskabets miljoedirektiver og saaledes paa én gang fremme disse omraaders samfundsoekonomiske udvikling og Faellesskabets miljoepolitik. Denne hensigt, som blev bebudet i KOM(86) 76, er yderligere omhandlet i punkt 2.5.4 og 5.4.6 i det foelgende. Kommissionen forventer at kunne fremsaette konkrete forslag i loebet af foerste halvaar 1987. I overensstemmelse med Raadets resolution af 17. februar 1983 vedroerende det tredje miljoeprogram for Faellesskabet (1) vil Kommissionen blandt andet lade sig lede af behovet for at tage hensyn til de forskellige oekonomiske og oekologiske forhold samt de forskellige strukturer i Faellesskabet.

2.3.18. Energi - Til energiproduktion bruges der i stor udstraekning fossilt braendsel, og energipolitikken beroeres saaledes uundgaaeligt af spoergsmaalene vedroerende luftforurening. Miljoekravene indvirker igen paa energiomkostningerne og konkurrencen mellem de forskellige energikilder. En afbalanceret virkeliggoerelse af de miljoe- og energipolitiske maalsaetninger er derfor af meget stor betydning, saaledes som det fastslaas i Kommissionens nylige meddelelse om Faellesskabets nye energipolitiske maalsaetninger (2). Energiebesparelser og alternative, ikke-fossile energikilder vil bidrage til at forbedre luftkvaliteten. Der findes teknologier, hvorved man med rimelige omkostninger kan opnaa en betydelig nedbringelse i emissionen af forurenende stoffer fra olie- og kulfyrede kraftvaerker. I Kommissionens forslag til nedbringelse af emissionen fra store fyringsanlaeg (se punkt 4.1.4) er der taget hensyn hertil.

2.3.19. Sikker udnyttelse af kernekraft navnlig i Faellesskabet vil naturligvis blive diskuteret til bunds under den omfattende bearbejdning af spoergsmaalet, der i oejeblikket finder sted, som bebudet i Kommissionens meddelelse til Raadet om opfoelgningen af den nylige ulykke i Tjernobyl (3). Under dette arbejde vil en raekke foranstaltninger med henblik paa miljoebeskyttelse blive taget op til undersoegelse, hvorefter der vil blive fremsat passende forslag (se punkt 4.1.7, 4.2.2, 4.3.8, 5.3.7 og 7.1.6 (andet led)). Det drejer sig her om muligheden for i nukleare anlaeg at anvende fremgangsmaader, der er udviklet i forbindelse med ikkenukleare industrianlaeg, og som vedroerer emissionsnormer og sikkerhedskriterier, dumpning af affald i havet og transport af farlige materialer (herunder nukleare materialer).

2.3.20. Det er klart, at der i en fjernere fremtid kan opstaa vanskelige problemer paa grund af brugen af fossilt braendsel, hvis det (som visse forskere frygter) paavises, at ophobningen af kuldioxid i atmosfaeren og »drivhuseffekten« har alvorlige virkninger for klimaet og landbrugsproduktiviteten i hele verden. Hvis fortsat videnskabelig forskning skulle bekraefte, at saadanne virkninger er sandsynlige, boer Faellesskabet allerede have paabegyndt overvejelser om mulige modforholdsregler og alternative energistrategier. Kommissionen vil viderefoere sine undersoegelser af disse forhold.

2.3.21. Det er saaledes indlysende, at alle de foranstaltninger, der ivaerksaettes paa det energipolitiske omraade, maa betragtes baade fra en miljoemaessig og en oekonomisk synsvinkel (og omvendt). Der er allerede opnaaet en vis grad af integration, men som sagt venter der maaske reelle problemer forude. Forvaltningen af nukleart affald, som er genstand for et EF-forskningsprogram og Faellesskabets handlingsplan (1988-1992), er stadig et centralt miljoespoergsmaal. Det vil blive noedvendigt at styrke Faellesskabets politik paa grundlag af de allerede foreliggende arbejdsresultater, som navnlig er fremkommet inden for rammerne af Faellesskabets forskningsprogrammer, med henblik paa at udstikke klare retningslinjer paa faellesskabsplan for bortskaffelse af saadant affald.

2.3.22. Det indre marked - Faellesskabet har sat sig for at gennemfoere det indre marked i tiden frem til 1992, og dette er en af Faellesskabets betydeligste udfordringer. Til virkeliggoerelse af denne maalsaetning kraeves der aktiv stoette og bistand fra Faellesskabets politik paa alle andre omraader. Inden for miljoepolitikken vil virkeliggoerelsen af det indre marked foerst og fremmest faa betydning i forbindelse med (1) EFT nr. C 46 af 17.2.1983. (2) KOM(85) 245 af 28.5.1985. (3) KOM(86) 327 af 12.6.1986. produktstandarder. I vigtige tilfaelde vil de nationale standarder kunne afvige betydeligt indbyrdes, navnlig med hensyn til miljoebeskyttelse. Det er i denne forbindelse vigtigt, at der paa et tidligt tidspunkt og paa EF-plan gennemfoeres en harmonisering af disse standarder, som kan vaere paakraevede af miljoemaessige grunde. Det fastslaas i den europaeiske faelles akt, at den indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning vedroerende miljoebeskyttelse vil blive baseret paa strenge miljoebeskyttelseskrav (se punkt 1.5). Under det fjerde handlingsprogram paa miljoeomraadet vil Kommissionen forelaegge de fornoedne forslag i perioden frem til 1992.

2.3.23. Transport - Der er en omfattende vekselvirkning mellem transport og miljoe. Transport i ordets videst mulige forstand er kernen i mange miljoespoergsmaal (stoej, luftforurening, landskabspaavirkninger osv.), men kan ogsaa bidrage direkte og positivt til udformning og forbedring af visse miljoeer. Bedre tilgaengelighed oeger befolkningens mulighed for at opleve og vaerdsaette miljoemaessigt betydningsfulde omraader. Paa den anden side er der ingen tvivl om, at daarligt planlagte transportforbindelser kan vaere saerdeles oedelaeggende for miljoeets kvalitet. Det er vigtigt at goere koeretoejer mere miljoevenlige, og som naevnt andetsteds er foranstaltninger med dette formaal godt paa vej. Stoerre forbindelser i transportinfrastrukturen kraever imidlertid saerlig opmaerksomhed med henblik paa at minimere miljoeskaderne og maksimere fordelene. I praktisk talt alle tilfaelde vil de naturligvis blive underkastet en forudgaaende miljoepaavirkningsvurdering i henhold til direktiv 85/337/EOEF. Kommissionen vil soerge for, at opmaerksomheden i stigende grad rettes mod alle disse former for vekselvirkning, som vil faa oeget betydning, navnlig i betragtning af, at der saettes nyt skub i udviklingen af den faelles transportpolitik.

2.3.24. Turisme - Tilsvarende er turismens virkninger paa miljoeet og vice-versa aarsag til udbredt bekymring, navnlig for saa vidt angaar behovet for at opretholde og forbedre kvaliteten af Europas natur- og arkitekturarv.

2.3.25. Socialpolitik - Det maa anerkendes, at miljoebeskyttelsespolitikken spiller en afgoerende rolle inden for socialpolitikken. Der er talrige beroeringspunkter, navnlig inden for omraaderne arbejderbeskyttelse, faglig uddannelse og arbejdsvilkaar i almindelighed. Hele spoergsmaalet om miljoeuddannelse og om, i hvilken grad miljoepolitikken kan fremme beskaeftigelsen (se punkt 2.4.6 og 2.4.7), har klar relevans for socialpolitikken. Socialpolitikkens og miljoehandlingsprogrammernes gennemfoerelse maa derfor samordnes i stoerst mulig udstraekning. Det bliver maaske noedvendigt at ivaerksaette nye miljoepolitiske foranstaltninger med vaesentlig betydning for socialpolitikken, navnlig hvad angaar funktion og status for de industrimedarbejdere, der har ansvaret for, at bestemmelserne vedroerende miljoebeskyttelse anvendes korrekt i industrianlaeg.

2.3.26. Forbrugerbeskyttelse - Der er store muligheder for at indarbejde miljoepolitiske hensyn i forbrugerpolitiske foranstaltninger og paa den maade stoette Faellesskabets miljoepolitik. Programmer vedroerende forbrugeroplysning, hvoraf nogle fremmes gennem faellesskabsinstrumenter, boer foruden forbrugeraspekterne omfatte de miljoemaessige aspekter ved produkter og tjenesteydelser. Produktsikkerhed, som der med rette laegges stor vaegt paa, f.eks. paa kosmetikomraadet, har ogsaa en miljoemaessig dimension. Det samme er tilfaeldet for typiske forbrugerinteresser, som kvaliteten af drikkevand og udformningen og holdbarheden af produkter. Kommissionen vil tage skridt til at sikre en snaevrere samordning af den politik, der foeres paa disse omraader.

2.3.27. Udviklingssamarbejde - Saerlig vaegt laegges der paa at inddrage miljoekrav i Faellesskabets udviklingsprogrammer. Dette skyldes, at en stor del af den tredje verdens problemer i grunden er miljoeproblemer. Det er derfor afgoerende at foere en politik, som direkte sigter mod at beskytte og forbedre miljoeet og skabe de rette betingelser for stabil oekonomisk vaekst, hvis der skal tages effektivt fat paa udviklingsproblemerne.

2.3.28. Sammenfatning - Kommissionen vil soege at sikre, at der tages skridt til at inddrage miljoekrav i planlaegning og udfoerelse af den til enhver tid foerte politik paa alle oekonomiske, industrielle, landbrugsmaessige og sociale omraader, saaledes som Det europaeiske Raad har kraevet i de konklusioner, der er naevnt under punkt 2.3.1. Som anfoert i punkt 2.3.2 vil der i foerste omgang blive lagt vaegt paa Faellesskabets egen politik. Her vil Kommissionen internt udvikle en praksis og en raekke procedurer, som skal sikre, at denne inddragelse af miljoemaessige faktorer paa alle andre omraader finder sted rutinemaessigt. Senere under det fjerde handlingsprogram paa miljoeomraadet vil Kommissionen desuden udarbejde vejledningsmateriale, procedurer og andre redskaber, som kunne bidrage til, at en tilsvarende integration blev gennemfoert af medlemsstaterne og af baade offentlige og private oekonomiske beslutningstagere.

2.4. OEkonomiske og beskaeftigelsesmaessige aspekter ved miljoepolitikken og dens foranstaltninger

2.4.1. Miljoemaessige foranstaltninger er en integrerende bestanddel af Faellesskabets oekonomiske aktivitet, fordi miljoebeskyttelse forbedrer livskvaliteten og sikrer naturressourcerne og saaledes goer det muligt at faa fuldt udbytte af den oekonomiske aktivitet i form af bedre moenstre for oekonomisk vaekst og beskaeftigelse med deraf foelgende positive virkninger for industriens konkurrenceevne. Kommissionen er imidlertid opmaerksom paa vanskelighederne ved at opstille et regnskab over de positive og negative oekonomiske og beskaeftigelsesmaessige virkninger af miljoepolitiske tiltag. Hvis et saadant regnskab skal vaere relevant, er det afgoerende, at der i beslutningsprocessen tages fuldt hensyn til miljoeforanstaltningernes positive virkninger (saavel som til deres omkostninger), hvad enten de kan maales i penge eller ej.

2.4.2. Paa denne baggrund er det vigtigt, at de aendringer af Rom-traktaten, medlemsstaternes regeringer er blevet enige om, blandt andet fastslaar, at Faellesskabets foranstaltninger paa miljoeomraadet skal tage hensyn til fordele og ulemper ved foranstaltningens gennemfoerelse eller undladelse. Kommissionen vil bestraebe sig paa at udvikle vurderingsmetoder, der letter denne opgave og saa vidt muligt sikrer udarbejdelse af fyldestgoerende cost-benefit-analyser som grundlag for forslag paa miljoeomraadet.

2.4.3. Det er klart, at der ved saadanne vurderinger maa tages hensyn til baade kort- og langsigtede virkninger. Kommissionen er naturligvis klar over, at den oekonomiske gevinst ved at gennemfoere strenge miljoekrav ikke altid kan opnaas uden omkostninger paa kort sigt. I visse tilfaelde kan disse krav derfor fremkalde kortsigtede problemer med hensyn til finansiering og konkurrenceevne. I andre vil investeringen give et saadant afkast, at der allerede paa kort sigt bliver oekonomisk (saavel som miljoemaessig) gevinst. I andre tilfaelde igen kan de kortsigtede omkostninger ved at gennemfoere miljoeforanstaltninger opvejes af oekonomiske gevinster paa laengere sigt, (hvis der f.eks. foreligger et incitament til at udvikle og indfoere omkostningsbesparende teknik, eller hvis der kan opnaas en konkurrencefordel paa markeder med strenge miljoebestemmelser).

2.4.4. Selv om de oekonomiske fordele, der kan opnaas gennem miljoeforanstaltninger, foerst viser sig paa laengere sigt, kan der godt vaere solide miljoemaessige og oekonomiske grunde til at ivaerksaette de noedvendige investeringer. OECD har konkluderet, at »fordelene ved miljoeforanstaltninger (herunder de udgifter til udbedring af skader, der undgaas) i almindelighed har vaeret stoerre end deres ulemper«. I alle tilfaelde er det afgoerende, at udgifterne til udbedring af skader paa grund af manglende indsats for miljoeet beregnes og foreligger med henblik paa sammenligning.

2.4.5. Det er imidlertid ogsaa vigtigt at huske paa, at de kortsigtede omkostninger som foelge af indfoerelse af nye normer kan forringe konkurrenceevnen for en del af de virksomheder, der skal overholde dem. Dette goer det noedvendigt at vaere meget opmaerksom paa, ikke blot hvilken type miljoenormer der indfoeres og paa hvilket niveau, men i lige saa hoej grad paa tidsrammen for deres gennemfoerelse. Ved udviklingen af miljoeforanstaltninger vil Kommissionen derfor bestraebe sig paa at sikre, at maal og midler stilles klart op for industrien, og at virksomhederne faar en rimelig periode til at tilpasse sig de nye normer. Tilpasning til nye normer kan under visse omstaendigheder lettes ved oekonomisk stoette (se pkt. 2.5).

2.4.6. Hvad angaar beskaeftigelsen, er det Kommissionens klare opfattelse, at en styrket miljoepolitik som helhed vil have positive virkninger for jobskabelsen gennem opbygning af miljoemaessig infrastruktur og gennemfoerelse af miljoeinvesteringer samt gennem fremstilling af nye produkter, der er direkte forbundet med forbedring af miljoeets kvalitet. Selv om der i nogle tilfaelde, hvor miljoebestemmelser medfoerer stigende omkostninger for industrien, kan optraede kortsigtede negative virkninger for beskaeftigelsen, er der paa den anden side meget der tyder paa, at miljoepolitik hidtil alt i alt har haft en marginalt positiv virkning for beskaeftigelsen. Sikkert er, at der findes mange miljoeforanstaltninger, der direkte og indirekte kan virke positivt jobskabende (saasom foranstaltninger til at overvinde forfaldet i indre byomraader, genanvende forsoemte tomter eller rette op paa landskabsskader i smukke naturomraader), men som hidtil har vaeret taget i brug i helt utilstraekkeligt omfang. Miljoeforanstaltninger boer generelt vaere struktureret saaledes, at virkningerne for beskaeftigelsen er saa positive som muligt.

2.4.7. Kommissionen vil derfor inden laenge stille forslag om et femaarigt program for hele Faellesskabet, hvorefter der skal gennemfoeres »demonstrationsprojekter« i alle medlemsstater med henblik paa at vise, hvordan miljoepolitiske tiltag og gennemfoerelse af en miljoepolitisk linje kan skabe arbejdspladser. Et saadant program skal endvidere resultere i en stor fond af erfaringer og viden, som industrien og alle medlemsstaterne kan traekke paa i fremtiden.

2.5. OEkonomiske instrumenter

2.5.1. Der findes mange forskellige foranstaltninger og metoder, som kan tages i brug for at forbedre eller bevare miljoeets kvalitet. Af disse udgoer retsforskrifter for produkter, processer, udledninger og spild selvfoelgelig en del, men de omfatter ogsaa forskellige oekonomiske instrumenter (saasom skatter, afgifter, statsstoette og salgbare udledningstilladelser) og aftaler med forurenere. Hvilket instrument eller hvilke instrumenter der egner sig bedst i hvert enkelt tilfaelde afhaenger af omstaendighederne, af den juridiske og administrative ramme og af arten af det miljoeproblem, der skal loeses.

2.5.2. Faellesskabet har en vigtig rolle at spille i udviklingen af oekonomiske instrumenter til forureningsbekaempelse og i udarbejdelsen af retningslinjer for deres anvendelse ved gennemfoerelsen af Faellesskabets retsforskrifter. Enhver foranstaltning af denne art skal naturligvis anvendes paa maader, som er i overensstemmelse med principperne for Faellesskabets miljoepolitik - navnlig princippet om, at forureneren betaler, og princippet om forebyggende indsats.

2.5.3. Henstillingen fra 1975 om paaligning af omkostninger (1) giver mulighed for at anvende afgifter under forhold, hvor det skoennes hensigtsmaessigt. Kommissionen har til hensigt at ivaerksaette yderligere arbejde paa dette omraade med henblik paa at udvikle anvendelsen af oekonomiske instrumenter som stoette for Faellesskabets lovgivning. Henstillingen fra 1975 giver opsaa mulighed for statsstoette til forureningsbekaempende foranstaltninger, naar det skoennes berettiget at afvige fra princippet om, at forureneren betaler. Medlemsstaterne har lov til, inden for en ramme Kommissionen har fastlagt, at yde begraenset oekonomisk stoette for at lette indfoerelsen af nye forureningsbekaempende bestemmelser for allerede eksisterende anlaeg ; denne rammes gyldighedsperiode udloeber den 31. december 1986, og Kommissionen overvejer i oejeblikket, om den boer forlaenges.

2.5.4. Kommissionen overvejer endvidere at give yderligere hjemmel for stoette til forureningsbekaempende foranstaltninger og vil (se punkt 2.3.16) stille forslag om et faellesskabsprogram under Regionalfonden med henblik paa at forbedre den miljoemaessige infrastruktur og stoette gennemfoerelsen af Faellesskabets miljoedirektiver i ugunstigt stillede egne af Faellesskabet.

2.5.5. Endelig agter Kommissionen at overveje mulighederne for at definere ansvaret for miljoeet bedre (herunder den mulighed, at forureneren boer paatage sig et udvidet ansvar for skader foraarsaget af produkter eller processer), og at behandle spoergsmaalet om samordning af instrumenter, hvor der optraeder betydelige graenseoverskridende virkninger som foelge af produktstandarder eller graenseoverskridende forurening.

2.5.6. Mere konkret er det Kommissionens hensigt at overveje anvendelsen af oekonomiske instrumenter som et muligt middel til at gennemfoere Faellesskabets politik inden for omraaderne luftforurening (punkt 4.1), vandforurening (punkt 4.2), stoejforurening (punkt 4.5), naturbeskyttelse (punkt 5.1) og affaldsforvaltning (punkt 5.3).

2.6. Oplysning og undervisning

2.6.1. Det har vaeret naevnt, at der er behov for at goere hele processen for udarbejdelse og anvendelse af regler mere gennemskuelig, navnlig hvor det drejer sig om at informere offentligheden. I denne forbindelse er det vigtigt at forbedre de muligheder, de enkelte landes bestemmelser giver enkeltpersoner og grupper for at forsvare deres rettigheder eller interesser i forvaltningsprocessen. Efter Kommissionens opfattelse maa opmaerksomheden navnlig rettes mod situationer, hvor adgang til oplysninger har betydning for en bedre beskyttelse af mennesker eller miljoe, hvadenten dette skal ske ved bedre anvendelse af bestemmelserne eller paa anden maade. Endvidere maa opmaerksomheden i tilsvarende grad rettes mod adgang til oplysninger i tilfaelde af graenseoverskridende forurening.

2.6.2. Efter Kommissionens opfattelse skulle det vaere muligt at finde frem til maader, hvorpaa offentlighedens adgang til de oplysninger, miljoemyndighederne sidder inde med, kan forbedres, uden at det gaar ud over beskyttelsen af oplysninger, der med rette kan betragtes som fortrolige. Kommissionen vil undersoege behovet for og oenskvaerdigheden af en »lov om offentlighed i miljoeforvaltningen« for Faellesskabet og vil fremsaette passende forslag.

2.6.3. Men rent bortset fra spoergsmaalet om at etablere adgangsrettigheder er der ingen tvivl om, at en stor udbredelse af oplysninger om miljoeet og om miljoeproblemer, -politik og -programmer kan vaere en vaerdifuld stoette baade for udviklingen af noedvendige miljoemaessige foranstaltninger og for befolkningens accept af dem. Indsatsen paa dette omraade har ikke vaeret tilstraekkelig, selv om det er vigtigt at bemaerke, at en raekke medlemsstater nu udgiver nationale »beretninger om miljoesituationen«. Kommissionen vil for sin (1) EFT nr. L 194 af 25.7.1975. del fremover udgive beretninger om miljoesituationen for Faellesskabet hvert tredje aar, foerste gang i 1987. Til dette formaal vil den traekke paa oplysninger, medlemsstaterne har leveret i henhold til EF-direktiver og paa oplysninger, der fremkommer efterhaanden som Faellesskabets informationssystem for miljoe og naturressourcer (CORINE) (1) bygges op (se punkt 2.6.6).

2.6.4. Mere generelt har Kommissionen til hensigt at ivaerksaette fornyede overvejelser om hele den maade, den griber formidling af oplysninger om miljoespoergsmaal an paa. Der kan goeres meget mere for at oplyse befolkningen og saaledes paavirke dens holdning til fordel for en streng miljoepolitik. Som anfoert i punkt 2.2 agter Kommissionen at sikre, at det bliver lettere at faa fat i oplysninger om, hvordan Faellesskabets retsforskrifter paa miljoeomraadet gennemfoeres. Kommissionen vil ogsaa tage skridt til at sikre, at langt flere af de utallige rapporter om videnskabelige, tekniske og oekonomiske forhold, der udarbejdes for Kommissionen under udviklingen af miljoepolitiske forslag (men som kan have interesse for en bredere kreds), offentliggoeres paa passende maader. Kommissionen stoetter ogsaa lanceringen af et nyt tidsskrift om Faellesskabets miljoepolitik og miljoeret. For desuden at foroege foranstaltningernes effektivitet med hensyn til oplysning vil Kommissionen soerge for bedre koordinering mellem generaldirektoratet for information, kommunikation og kultur og andre beroerte tjenestegrene.

2.6.5. Det europaeiske Miljoeaar (EMAA) (se afsnit 8) - hvis hovedmaal er at overbevise hver eneste borger i hele Faellesskabet om miljoeets betydning og dermed aendre (baade samfundets og de enkelte borgeres) holdninger til behovet for strenge normer for miljoebeskyttelse - indebaerer baade en mulighed for og en udfordring til at formidle relevante miljoeoplysninger adskilligt bedre end det tidligere er sket - og at formidle dem paa maader, som goer dem tilgaengelige for alle samfundsgrupper, og som giver mulighed for at overbevise dem om noedvendigheden af at goere en aktiv indsats (baade i EMAA og senere) for at opnaa praktiske forbedringer.

2.6.6. For saa vidt angaar kontante oplysninger om miljoemaessigt betydningsfulde parametre, vil Faellesskabets miljoeinformationssystem (CORINE) faa stigende vaerdi og betydning. Hovedformaalet med CORINE er at sikre, at oekonomiske beslutningstagere over hele Faellesskabet raader over et solidt grundlag af sammenlignelige miljoeoplysninger til brug ved udarbejdelse af miljoepolitiske foranstaltninger, gennemfoerelse af lovgivning og inddragelse af miljoehensyn i den politik, der foeres paa andre omraader. CORINE-programmet er for tiden ved at blive gennemfoert i praksis, og under det fjerde miljoeprogram vil der blive arbejdet paa at videreudvikle det. Ved slutningen af den arbejdsfase, der er omfattet af Raadets beslutning, vil Kommissionen rapportere til Raadet og forelaegge forslag, som skal sikre, at der i hele Faellesskabet er adgang til et bredt spektrum af ajourfoerte og sammenlignelige data om miljoe og naturressourcer, og at disse data kan praesenteres paa maader og i kombinationer, der kan blive en stor hjaelp for beslutningstagere.

2.6.7. Med henblik paa at supplere de oplysninger, der frembringes som led i CORINE-programmet, agter Kommissionen samtidig at styrke den del af Det europaeiske Faellesskabs statistiske program, der vedroerer miljoeet. Herunder er det navnlig tanken at frembringe bedre oplysninger om forholdet mellem oekonomi og miljoe.

2.6.8. Miljoeundervisning har saerlig betydning, naar det gaelder om at styrke befolkningens interesse for miljoespoergsmaal. Som tidligere bemaerket maa enhver erkende, at han ved sin egen adfaerd kan bidrage til at forbedre miljoeforholdene. Denne bevidsthed indpodes bedst i uddannelsesforloebet. Miljoeundervisning, som allerede har optraadt i tidligere handlingsprogrammer, fortjener derfor fortsat stoette paa faellesskabsplan. I loebet af de seneste otte aar er nettet af pilotskoler blevet opbygget med godt resultat (foerst paa primaer- og derefter paa sekundaertrinnet), og dette net har faaet stor stoette fra medlemsstaterne. Der er gjort mange vaerdifulde erfaringer. Kommissionen agter i Det europaeiske Miljoeaar at udgive en fuldstaendig rapport om det hidtidige arbejde med pilotskolenettet og om de erfaringer, det har givet. Herudover vil det forelaegge Raadet en meddelelse om grundlaget for den paataenkte konsolidering og udbygning af nettet til at omfatte de videregaaende uddannelser paa baggrund af de hidtidige erfaringer og den seneste udvikling paa det paedagogiske omraade.

2.6.9. Ikke-statslige organisationer har en grundlaeggende rolle at spille i udviklingen af den politiske linje og taenkningen paa miljoeomraadet. Udviklingen og gennemfoerelsen af en miljoepolitik kraever ofte en vanskelig afvejning mellem forskellige samfundsgruppers tungtvejende, men uensartede interesser. Der maa (1) Beslutning 85/338/EOEF ; EFT nr. L 176 af 6.7.1985. baade tages hensyn til interesserne hos bestemte erhvervsgrene, herunder baade ledelse og fagforeninger, og til de forskellige forhold i de enkelte medlemsstater. Det samme gaelder synspunkterne i pressionsgrupper, der forsvarer specifikke eller sektorbestemte interesser.

I saadanne komplekse situationer har det stor betydning, at der findes ikke-statslige organisationer, der kan ses som repraesentanter for generelle miljoeinteresser og optraede som partnere for de organer, der udvikler de politiske linjer. Derfor vil Kommissionen viderefoere sine konstruktive loebende kontakter med repraesentative miljoeorganisationer paa europaeisk plan, navnlig Det europaeiske Miljoekontor.

2.6.10. Erhvervsorganisationer (f.eks. UNICE) og fagforeningsorganer (f.eks. EFS) laegger en stigende indsats i at arbejde med paa at formulere og gennemfoere miljoepolitikken baade i de enkelte lande og paa europaeisk plan. Kommissionen mener, at det er saerdeles vigtigt at styrke og effektivisere samarbejdet med baade erhvervsorganisationerne og fagforeningerne og vil fortsaette sine bestraebelser paa dette omraade. Kommissionen har i denne forbindelse til hensigt at goere stoerst mulig brug af bidragene fra Det europaeiske Institut til forbedring af Leve- og Arbejdsvilkaarene.

3. METODER TIL FOREBYGGELSE AF OG KONTROL MED FORURENING

3.1. Generelle principper

3.1.1. Miljoepolitik udformes og gennemfoeres trinvis, idet man gaar fra konstateringen af et miljoeproblem (enten et faktisk problem eller - helst - paa det trin, hvor det endnu kun er et potentielt problem) til indfoerelsen og haandhaevelsen af noedvendige foranstaltninger, hvad enten disse er afhjaelpende foranstaltninger eller forebyggende foranstaltninger. Det grundlaeggende maal for alle saadanne foranstaltninger er at forebygge skade paa menneske og miljoe eller, hvor der allerede er sket skade, at afhjaelpe den.

3.1.2. De foranstaltninger, der skal traeffes for at klare forureningsproblemer, er i praksis meget forskellige og afhaenger blandt andet af arten af de konstaterede eller forventede negative virkninger, aarsagerne hertil samt kilderne til problemet. Saaledes kan et forureningsproblem f.eks. i forskellig grad vaere: - akut eller kronisk,

- lokalt betinget eller geografisk spredt,

- hovedsagelig vedroere en enkelt forureningskilde eller kombinationer af forureningskilder,

- koncentreret i et enkelt miljoe (luft, vand eller land) eller beroere flere miljoeer ; og/eller indebaere vandring af forurenende stoffer mellem miljoeer,

- endvidere kan kilden til ethvert givet forureningsproblem vaere en fast kilde (eller kilder) eller spredt ; den kan vaere stationaer eller mobil og kan hovedsagelig vaere knyttet til en enkelt industrigren eller mange forskellige.

3.1.3. Paa denne komplekse baggrund er det naturligt - og hensigtsmaessigt - at de metoder til forureningskontrol, man stoeder paa, i praksis adskiller sig med hensyn til hvilken vaegt, der laegges paa problemerne, afhaengigt af tekniske, administrative og juridiske muligheder for kontrolforanstaltninger samt af den maade, hvorpaa virkningerne af forureningen og kontrolforanstaltningerne er fordelt. Det er imidlertid vigtigt at indse, at disse forskellige metoder ikke afspejler nogen forskel i de grundliggende principper. Saaledes kan en foranstaltning, som er rettet mod en enkelt forureningskilde, vaere berettiget, hvis det (under de saerlige omstaendigheder og paa baggrund af det foreliggende videnskabelige materiale) fremgaar, at der ikke er tale om nogen vaesentlig vekselvirkning med andre forurenende stoffer ; dette saerlige tilfaelde ophaever imidlertid ikke det generelle princip, at en forureningskontrollerende politik skal tage hoejde for saadanne vekselvirkninger.

3.1.4. Det foerste trin i forbindelse med kontrol af et forureningsproblem er forskning og detailstudier med henblik paa undersoegelse af de involverede faktorer og disses indbyrdes relationer. I almindelighed kan forureningsproblemer karakteriseres ved fire hovedfaktorer : det forurenende stof, kilderne til det forurenende stof, den eller de miljoeformer, som det forurenende stof udledes i, eller hvori det optraeder eller gennem hvilket det transporteres, samt maalorganismen eller -miljoeet. Kontrollen kan vaere rettet mod en eller flere af disse dele af problemet.

3.1.5. Det forurenende stof kan vaere et enkelt kemisk stof eller en blanding ; det kan bestaa af organiske eller uorganiske stoffer eller af begge dele ; det kan vaere en fysisk enhed, saasom stoej eller varme. Den kontrol, der er rettet mod det forurenende stof, sigter mod at forebygge eller reducere emissioner af et bestemt stof eller en bestemt type forurening fra alle kilder i de paagaeldende miljoeformer. Kildebaseret kontrol sigter mod reduktion af emissioner fra de stoerre kilder i alle miljoeformer, hvor det forurenede stof har en vaesentlig indvirkning.

3.1.6. Saafremt der fokuseres paa miljoeformerne, er det klart, at en eller flere kan vaere involveret i udledningerne og transporten af forurenende stoffer ; de mest betydningsfulde er luft, vand, jord, sedimenter samt flora og fauna. Kontrol paa grundlag af miljoeform sigter normalt mod reduktion af emissioner af et bestemt stof fra alle stoerre kilder i et enkelt miljoe.

3.1.7. Endelig er der maalet for forureningen, som saedvanligvis er en levende organisme ; det kan imidlertid vaere en doed ting - f.eks. jordbunden eller en bygning. Maalbaseret kontrol tilsigter beskyttelse af organismen eller miljoeet mod skade, dvs. en miljoekvalitetsmaalsaetning i form af en maalbaseret kontrol.

3.1.8. Naar et miljoeproblem er blevet fastlagt og undersoegt, kan der vedtages en passende kontrolstrategi. Den valgte kontrolstrategi kan omfatte biologiske normer, dosisgraenser, miljoekvalitetsmaal eller -normer, emissionsnormer, bearbejdnings- og driftsnormer, produktnormer, graenser for samlede emissioner eller en raekke praeventive kontrolforanstaltninger paa nationalt eller regionalt plan (som f.eks. anvendelsen af procedurer for vurdering af virkningerne paa miljoeet eller krav om afproevning og indberetning gaeldende for nye industriprocesser og -produkter) - eller en kombination af disse.

3.1.9. Det er klart, at den vedtagne kontrolstrategi eventuelt kraever forskellige former for aktion paa faellesskabsplan, idet den f.eks. er afhaengig af udbredelsen og arten af miljoeproblemet, virkningerne af eventuelle foranstaltninger for det faelles marked for varer og tjenesteydelser og vekselvirkningen med Faellesskabets oevrige politik.

3.2. Forureningskontrol i flere miljoeformer

3.2.1. Naar problemerne er foraarsaget af emission af forurenende stoffer fra mange kilder i et enkelt miljoe (uden nogen vaesentlig tvaergaaende effekt) kan den mest velegnede metode vaere en metode baseret paa emissionsgraenser eller paa miljoekvalitetsnormer for denne miljoeform. Hidtil har Faellesskabets miljoepolitik stort set fulgt denne fremgangsmaade. Skoent det i det tredje handlingsprogram paa miljoeomraadet blev paapeget, at overfoersel af forurening i forbindelse med delforanstaltninger maatte undgaas, har vi vaeret tilboejelige til at koncentrere os om miljoeproblemerne, efterhaanden som de opstaar i de forskellige omgivelser : i luften, i jorden og i vandet. Der har naturligvis vaeret visse betydningsfulde horisontale instrumenter, f.eks. den sjette aendring (1) og det for nylig vedtagne direktiv om vurdering af indvirkningerne paa miljoeet (2), men i det store og hele har vi haft et sektorbestemt syn paa problemet, og dette har afspejlet sig i strukturen hos Kommissionens egen afdeling for miljoeanliggender.

3.2.2. Saaledes blev der paa faellesskabsniveau tidligt fastsat kvalitetsmaalsaetninger for visse anvendelser af vand ; disse blev derpaa fulgt af EF's emissionsnormer for udledning af visse farlige stoffer i vand (skoent den saakaldte »parallelle« fremgangsmaade i direktiv 76/464/EOEF (3) betoed, at disse normer samtidig blev ledsaget af kvalitetsmaalsaetninger). Med hensyn til luftforureningen blev der ogsaa fastsat visse luftkvalitetsnormer paa faellesskabsplan, og disse blev fulgt op af vedtagelsen af et rammedirektiv om emissioner fra visse industrianlaeg (4), ifoelge hvilket der skulle fastsaettes emissionsnormer paa faellesskabsplan, og disse blev fulgt op af Kommissionens forslag om emissionsbegraensninger for udledning i atmosfaeren fra store fyringsanlaeg. Affaldsproblemerne soegtes loest ved hjaelp af en raekke faellesskabsdirektiver, som tog sigte paa at skabe generelle rammebestemmelser for bortskaffelse af affald paa landjorden, det gjaldt isaer giftigt og farligt affald. Dumping af affald i havet er genstand for et nyt forslag fra Kommissionen (5).

3.2.3. En uundgaaelig foelge af denne sektorbestemte behandling af forureningen er, at efterhaanden som normerne strammes inden for et omraade, kan presset stige paa et andet. Hvis man ikke kan udlede affaldsstofferne i luften og heller ikke i vandet, saa maa bortskaffelse paa landjorden vaere den foretrukne loesning. Men hvis kontrollen med bortskaffelse af affald paa landjorden (og i havet) ogsaa strammes, saa kan der opstaa andre problemer. Det er Kommissionens klare holdning, at Faellesskabet boer have stadig strengere miljoenormer i alle sektorer. Under disse omstaendigheder kan det i hvert fald haevdes, at en sektorbestemt behandling af forureningsproblemerne ikke noedvendigvis er den mest oekonomiske loesning, dvs. der opnaas (1) EFT nr. L 259 af 18.9.1979. (2) EFT nr. L 175 af 5.7.1985. (3) EFT nr. L 129 af 18.5.1976. (4) EFT nr. L 188 af 16.7.1984. (5) EFT nr. C 245 af 26.9.1985. ikke noedvendigvis den stoerst mulige begraensning af forureningen (naar alle miljoeformer tages i betragtning) med en given oekonomisk udgift.

3.3. Stofbestemte kontrolforanstaltninger

3.3.1. En gennemgang af Faellesskabets lovgivning viser, at den fremgangsmaade, man hidtil har benyttet over for forurening inden for de forskellige miljoesektorer, ikke altid har vaeret fuldstaendig sammenhaengende. Hvor vekselvirkninger mellem forurenende stoffer af hensyn til miljoeforvaltningen ikke anses for vaesentlige, skal en sammenhaengende strategi tage sigte paa: a) at bedoemme, hvilken virkning et bestemt forurenende stof i bestemte omgivelser (luft, vand, jord) har paa et bestemt forhold;

b) at bedoemme foelgerne af saadanne virkninger, herunder farerne for sundhed og miljoe;

c) at opstille normer, som skal begraense forureningens virkninger, hvor dette er paakraevet.

3.3.2. Paa grund af den stort set sektorbestemte fremgangsmaade har der vaeret en tendens til, at Kommissionen hidtil har koncentreret sig om udledninger af et bestemt forurenende stof i bestemte omgivelser (f.eks. vand), uden at man har set paa virkningerne paa andre omgivelser, som f.eks. luft eller jord. I visse tilfaelde maa denne fremgangsmaade kritiseres, eftersom tvaergaaende virkninger ikke er ubetydelige. I Faellesskabets tidligere handlingsprogrammer paa miljoeomraadet og i en raekke dokumenter, som Raadet har vedtaget, findes der allerede forskellige »prioriteringslister« over stoffer. Men disse lister er i det store og hele sektorbestemte (f.eks. »den sorte liste« og »den graa liste« over stoffer, hvis udledning i vandmiljoe skal kontrolleres i henhold til bestemmelserne i direktiv 76/464/EOEF (1). Man har i Faellesskabet endnu ikke gjort noget konsekvent forsoeg paa at foretage en tvaergaaende bedoemmelse af stofferne eller paa at opstille bekaempelsesstrategier paa et saadant grundlag, selv om forekomsten af forskellige normer, som i tidens loeb tilfaeldigvis kan have udviklet sig for et bestemt stof i forskellige sektorer, i praksis kan have foert til en mere eller mindre effektiv bekaempelse.

3.3.3. En integreret, stofbestemt fremgangsmaade over for kemikalier skal: - tage hensyn til forekomsten af et bestemt stof, uanset kilden,

- indebaere en integreret risikovurdering, som tager hensyn til de forskellige maader, hvorpaa mennesker og miljoe kan bringes i fare,

- foere til et valg af den mest effektive loesning paa de opstaaede problemer.

3.3.4. En saadan integreret fremgangsmaade i forbindelse med forvaltning af kemikalier kan kraeve, at der paa faellesskabsplan opstilles en foreloebig liste over prioriterede stoffer til brug for miljoepolitikken. Yderligere vurdering og bedoemmelse kan foere til en endelig liste over prioriterede stoffer, som igen boer faa til foelge, at man paa faellesskabsplan overvejer relevante bekaempelsesforanstaltninger for enkelte stoffer, som f.eks. PCB, cadmium, bly, phosphater, arsen, kobber, kviksoelv, asbest, dioxin osv. ; saadanne strategier skal selvfoelgelig tage hensyn til bekaempelsesforanstaltninger, der allerede findes i Faellesskabet paa visse omraader.

3.3.5. Kommissionen er allerede begyndt at arbejde paa grundlag af en stofbestemt fremgangsmaade i visse saerlige tilfaelde. Et eksempel paa en mulig anvendelse af denne fremgangsmaade findes i Kommissionens forslag om forebyggelse af miljoeforurening med asbest (2).

3.3.6. Det er muligt at anvende det samme princip paa andre omraader. Kommissionen er ved at foretage en omhyggelig og generel gennemgang af de miljoeproblemer, der foraarsages af cadmium. Denne gennemgang vil resultere i konklusioner med hensyn til, hvorvidt den bestaaende faellesskabslovgivning til begraensning af udledninger i miljoeet af dette stof ad hvilken som helst vej er tilstraekkelig, eller om der bestaar huller ; hvis det sidste er tilfaeldet, hvad er saa den mest omkostningseffektive kontrolstrategi, der kan sikre en tilstraekkelig grad af beskyttelse. Under disse omstaendigheder skal der fremsaettes hensigtsmaessige forslag.

3.4. Kildebestemte kontrolforanstaltninger

3.4.1. Miljoeforvaltningen boer ideelt set tage hensyn til vekselvirkninger mellem kilder af forurenende stoffer (hvor f.eks. en begraenset absorptionsevne deles mellem flere forskellige udledninger). I visse tilfaelde kan det imidlertid vaere rimeligt at rette kontrolforanstaltningerne mod en enkelt kildetype (navnlig hvor der ikke er tale om nogen andre vaesentlige forureningskilder). EF-direktiverne (vedtagne eller foreslaaede) om biler og store fyringsanlaeg er i nogen grad udtryk for en saadan kildebestemt fremgangsmaade, (1) EFT nr. L 129 af 18.5.1976. (2) EFT nr. C 349 af 31.12.1985. idet de tager sigte paa en hel gruppe eller klasse af forurenere (trafikken, kraftvaerkerne). De har imidlertid ikke til formaal at behandle de samlede, forurenende udledninger (herunder affaldsfrembringelse) fra den paagaeldende klasse eller gruppe. Den »kildebestemte« fremgangsmaade, saaledes som den defineres i kapitel 5 i det foerste handlingsprogram paa miljoeomraadet (saerlige aktioner for visse industrisektorer og for energiproduktionen), har ikke udviklet sig saerlig meget, i det mindst ikke paa faellesskabsplan, skoent der i dette program blev peget paa 15 vigtige industrisektorer, og skoent der blev foretaget talrige undersoegelser.

3.4.2. Der blev faktisk kun fremsat forslag vedroerende to industrisektorer - titandioxid (hvor der blev benyttet en tvaergaaende fremgangsmaade) og papir og papirmasse (hvor hovedvaegten blev lagt paa udledning i vand). Forslaget vedroerende papir og papirmasse er endnu ikke vedtaget af Raadet, ja det er end ikke blevet behandlet, og titandioxid-forslagets historie har heller ikke vaeret saerlig opmuntrende. En kildebestemt fremgangsmaade (rettet mod enkelte industrier eller maalgrupper af industrier og omfattende enhver form for udledning i luft, jord eller vand samt frembringelse af affald i baade fast og flydende form eller som luftarter) er imidlertid hensigtsmaessig under visse omstaendigheder og er en af de mulige alternative loesninger, som det maaske er vaerd at overveje endnu en gang.

3.4.3. Til stoette for en saadan fremgangsmaade er det noedvendigt med et bedre, mere omfattende kendskab til emissionerne i luft, vand og jord i form af affald fra stoerre saadanne emissionskilder samt kendskab til disses sandsynlige udvikling. Der boer udarbejdes lister over emissioner, og disse skal ajourfoeres ; oplysninger om teknologier til kontrol af emissioner skal ligeledes regelmaessigt indsamles og udsendes til de beroerte parter og til offentligheden sammen med oplysninger om de dermed forbundne omkostninger. Dette er helt klart oenskeligt under alle omstaendigheder, uanset hvilken fremgangsmaade for forureningsbekaempelse der vedtages, og Kommissionen vil tage de noedvendige skridt med henblik paa at goere fremskridt i denne retning i samarbejde med medlemsstaterne og de paagaeldende industrier.

3.4.4. Kommissionen vil overveje disse spoergsmaal yderligere og vil gennemfoere de noedvendige undersoegelser og droeftelser, saaledes at man kan komme videre med sagen. I den forbindelse er det vigtigt at erkende de vanskeligheder, der hidtil har forhindret udviklingen - saasom foelelsen af tilsyneladende »diskrimination« mod saerlige industrisektorer samt problemerne med overlapning, hvor forurenende stoffer, der omfattes af en kildebaseret fremgangsmaade ligeledes er omfattet af en sektorbestemt lovgivning. Det er ligeledes vigtigt at indse, at for at en global tvaergaaende fremgangsmaade for flere forurenende stoffer skal fungere effektivt, kraeves der en yderst avanceret kontrolmekanisme ; der forudsaettes ligeledes evne til at foretage effektive vurderinger med hensyn til det optimale omfang af kontrolaktioner, der vil goere det muligt at reducere, forvalte eller fordele affaldet paa maader, der skader miljoeet mindst muligt og dog udnytter det bedst muligt (hvorved der sikres stoerst miljoemaessige fordele med de mindst mulige oekonomiske omkostninger) ; desuden kraeves der befoejelser til at haandhaeve saadanne vurderinger. Dette vil til gengaeld uundgaaeligt faa institutionelle foelger i medlemsstaterne - en staerk, samlet kontrolmyndighed, der er i stand til at maegle mellem forskellige miljoesektorer, saaledes at der sikres optimale loesninger, synes at vaere en uundgaaelig foelge af en saadan fremgangsmaade. Der er selvfoelgelig mange andre ting, der taler for oenskvaerdigheden af saadanne agenturer.

3.5. Produktnormer, emissionsgraenser og miljoekvalitetsmaalsaetninger og -normer

3.5.1. Miljoebestemmelser, hvori der opstilles normer for produkter eller emissioner, kan baseres paa de tekniske karakteristika for den industri eller det produkt, der er genstand for bestemmelserne, og/eller paa en formelt specificeret kvalitetsmaalsaetning eller -norm for det miljoe, hvori der udledes. Der er rent faktisk blevet anvendt en lang raekke fremgangsmaader.

3.5.2. I den hidtil vedtagne lovgivning har Kommissionen f.eks. fastsat graenser for luftformige emissioner fra motorkoeretoejer og i forbindelse med visse luftforurenende stoffer har Kommissionen foreslaaet, at der fastsaettes emissionsgraenser for visse stationaere kilder. Samtidig er der for visse luftforurenende stoffer, f.eks. SO2, svaevestoev og bly, vedtaget luftkvalitetsnormer for miljoeet paa faellesskabsplan. For saa vidt angaar udledning af farlige stoffer i vand har Faellesskabet vedtaget den saakaldte parallelle fremgangsmaade for stoffer paa »den sorte liste«, i henhold til hvilken medlemsstaterne frit kan vaelge enten fremgangsmaaden med miljoekvalitetsmaalsaetninger eller emissionsgraenser, samtidig med at det paapeges, at i forbindelse med udledninger af stoffer paa »den graa liste« (jf. direktiverne om saerlige anvendelser af vand) skal fremgangsmaaden med kvalitetsmaalsaetninger foelges.

3.5.3. For saa vidt angaar forureningen af jordbunden, fastsaettes det i det foerst vedtagne direktiv - om anvendelse i landbruget af slam fra rensningsanlaeg (1) - at baade kvalitetsnormer og emissionsgraenser (spredning og maengde) skal overholdes samtidig, hvorimod kravene i visse andre direktiver kun er udtrykt i generelle vendinger.

3.5.4. I mange vigtige tilfaelde (f.eks. bly i benzin, svovlindholdet i gasolier) er der fastsat produktnormer med det dobbelte formaal at beskytte miljoeet og undgaa kunstige handelsbarrierer eller konkurrenceforvridning. I andre tilfaelde er der vedtaget andre fremgangsmaader - saasom kravet om at udarbejde programmer (f.eks. direktivet om emballager til drikkevarer (2)) eller der er vedtaget reduktioner i anvendelsen (f.eks. beslutningerne om CFC (3)). I nogle af direktiverne om vand er der fastsat saavel vejledende vaerdier som obligatoriske vaerdier ; det er ligeledes klart, at andre former for vejledning med hensyn til god praksis kan spille en rolle.

3.5.5. Endnu et vigtigt punkt med hensyn til udarbejdelse af normer paa faellesskabsplan er »teknikkens stade« for saa vidt angaar den tilgaengelige teknologi. Det er et spoergsmaal, hvorledes dette generelle begreb skal omsaettes i konkrete vaerdier. Det er vaerd at bemaerke, at i Faellesskabets seneste miljoelovgivning (navnlig vedroerende luft- og vandforurening) henvises der i stigende grad til den bedste, tilgaengelige teknologi. Paa denne baggrund vil foranstaltninger truffet paa faellesskabsplan med henblik paa fremme af en mere effektiv udveksling af informationer mellem medlemsstaterne og med Kommissionen med hensyn til deres egne erfaringer og viden om anvendelige teknologier vaere af stor vaerdi. Kommissionen har til hensigt at fremsaette forslag til, hvorledes en saadan informationsudveksling bedst kan foregaa.

3.6. Konklusioner

3.6.1. Kommissionen mener ikke, at en bestemt fremgangsmaade noedvendigvis boer foretraekkes frem for andre. Meget afhaenger af omstaendighederne i de enkelte tilfaelde. I fremtidige forslag vil der derfor blive opstillet normer paa den mest hensigtsmaessige maade set i lyset af miljoebeskyttelseskravene og Faellesskabets ansvar. I de faellesskabsforanstaltninger (f.eks. bestemmelser vedroerende produktstoej), hvis hovedformaal er at undgaa fordrejninger af handelsvilkaarene som foelge af ensidige aktioner fra medlemsstaternes side, vil der saaledes ske en understregning af de tekniske betingelser for bevarelsen af miljoeets kvalitet ; paa den anden side skal der ved foranstaltninger til bekaempelse af graenseoverskridende forurening, som f.eks. sur nedboer, noedvendigvis tages hensyn til baade miljoekvalitetsnormer og de tekniske krav til afhjaelpende foranstaltninger.

3.6.2. Kommissionen mener imidlertid, at Faellesskabet har haft tilstraekkelig erfaring med de mange forskellige fremgangsmaader for miljoebeskyttelse, som er vedtaget i Faellesskabets retsforskrifter til dato - og som er beskrevet og behandlet ovenfor - til at hele spoergsmaalet boer tages op paa ny. Formaalet med en saadan fornyet gennemgang skulle vaere at fastslaa, om der kan udarbejdes en begrundelse, som kan vaere en nyttig vejledning med hensyn til de foretrukne fremgangsmaader, der skal vedtages i Faellesskabets fremtidige retsforskrifter. Kommissionen vil derfor i naert samarbejde med medlemsstaterne tage de noedvendige skridt til at ivaerksaette en generel gennemgang af vaerdien og effektiviteten af de fremgangsmaader for normudarbejdelse, der er vedtaget hidtil, og desuden overveje eventuelle fremtidige muligheder, herunder de oekonomiske instrumenters rolle (se punkt 2.5.6).

4. FORANSTALTNINGER PAA SPECIFIKKE OMRAADER

4.1. Luftforurening

4.1.1. Skoent Faellesskabet allerede har gjort visse fremskridt med hensyn til behandling af de traditionelle aarsager til luftforurening, saasom roeg, partikler og svovldioxid i industrialiserede byomraader, er der i nyere tid dukket nye problemer op bl.a. forbundet med oeget trafik og sur deposition, som sandsynligvis vedbliver at vaere et alvorligt problem. De involverede luftforurenende stoffer, navnlig svovl, nitrogenoxider, kulbrinter og fotokemiske oxidanter, medvirker individuelt, kollektivt eller synergistisk til at forsure jorden og overfladevand, hindre plantevaekst og oedelaegge monumenter, bygninger og konstruktioner ; de er ogsaa en potentiel fare for menneskets sundhed. (1) EFT nr. L 181 af 4.7.1986. (2) EFT nr. L 176 af 6.7.1985. (3) EFT nr. L 329 af 25.11.1982.

4.1.2. Industriprocesser, affaldsforbraending og andre menneskeskabte aktiviteter, som foraarsager emissioner til luften af identificerede eller mistaenkte persistente, farlige eller toksiske stoffer (f.eks. tungmetaller, PCB, asbest), forurener ikke blot luften, men foraarsager overfoersel af forurening til andre dele af miljoeet, og foraarsager der skadelige virkninger for mennesker og oekosystemer. Dette er yderligere en grund til at nedbringe emissionerne til luften.

4.1.3. Det europaeiske Raad appellerede paa Stuttgart-moedet i juni 1983 til at fremskynde og styrke foranstaltningerne paa nationalt og internationalt plan samt paa faellesskabsplan med henblik paa at bekaempe miljoeforurening, navnlig luftforureningen. Som foerste reaktion herpaa sendte Kommissionen Raadet en raekke forslag med henblik paa at begraense og nedbringe forureningen fra stoerre stationaere og mobile kilder (1) ; parallelt blev der gjort en stoerre indsats for at forske i luftforurenende stoffers aarsager og virkninger med henblik paa at klarlaegge aarsagsmekanismerne i forbindelse med de observerede skader.

4.1.4. Kommissionen gjorde det ligeledes klart, at den var ved at fastlaegge en strategi, som indeholdt krav om en vaesentlig generel nedbringelse af emissioner af forsurende stoffer fra alle stoerre kilder. Disse betraebelser fortsaettes. I denne forbindelse er det af primaer betydning, at Kommissionens forslag om nedbringelse af emissioner fra stoerre fyringsanlaeg, som stadig droeftes i Raadet, snart vedtages, forhaabentlig inden det fjerde handlingsprogram paa miljoeomraadet starter (2). Paa samme maade vil faerdiggoerelsen og gennemfoerelsen af de nye »europaeiske normer« for motorkoeretoejers gasemissioner foere til en yderligere nedbringelse i nitrogenoxider, kulbrinter og andre forurenende stoffer. Disse foranstaltninger vil dog i sig selv sandsynligvis ikke vaere tilstraekkelige.

4.1.5. Kommissionen arbejder i oejeblikket med udvikling af en overordnet langsigtet strategi for nedbringelse af luftforureningen i Det europaeiske Faellesskab samt ud over dets graenser med det sigte at fastlaegge en hensigtsmaessig og komplet strategi som svar paa den opfordring, der blev fremfoert paa Det europaeiske Raad i Stuttgart. Denne overordnede strategi vil blive offentliggjort som en meddelelse til Raadet i 1987.

4.1.6. De vigtigste maalsaetninger i denne strategi vil vaere, at - identificere luftforurenende stoffer (udendoers og indendoers), som i oejeblikket og potentielt foraarsager stor bekymring set ud fra beskyttelse af menneskets sundhed og af miljoeet;

- fastlaegge egnede maader - enten rettet paa stoffer og/eller paa kilden - til at klare forureningsproblemer, der allerede er identificeret eller som ser ud til at blive vigtige, medens det sikres, at luftforureningen ikke bare overfoeres til vand eller jordbund;

- opstille og gennemfoere maalsaetninger paa faellesskabsplan for en betydelig nedbringelse af de samlede emissioner fra alle relevante kilder til luften for at bekaempe sur deposition og hermed forbundne skader, herunder korrossion og skovdoed;

- reducere paa lang sigt den omgivende lufts koncentrationer af de vigtigste forurenende stoffer ned til niveauer, der anses for acceptable for beskyttelse af saarbare oekosystemer;

- definere og gennemfoere forebyggende foranstaltninger mod indendoersforurening fra et stigende antal stoffer;

- udvikle og indfoere relevante instrumenter, der kan hjaelpe med til at naa disse maalsaetninger, herunder: - en fortegnelse over emissioner og stoerre kildekategorier,

- en fortegnelse over de bedste tilgaengelige forureningsbekaempende teknologier og hermed forbundne omkostninger,

- nye minimalt forurenende teknologier,

- overvaagningsnet,

- modelopstillingsteknikker,

- oekonomiske instrumenter til forureningsforebyggelse. (1) Jf. Syttende Almindelige Beretning om De europaeiske Faellesskabers virksomhed, 1983, nr. 377-381. (2) EFT nr. C 49 af 21.2.1984.

4.1.7. I fortsaettelse af det arbejde, der allerede er i gang under de tidligere handlingsprogrammer, maa der goeres en saerlig indsats med hensyn til de kategorier af stoerre anlaeg, der er anfoert i direktivet om luftforurening fra industrianlaeg (1) (direktiv 84/360/EOEF), som berettiger emissionsnormer paa faellesskabsplan. Desuden ville EF-emissionsnormer, baseret paa den bedst tilgaengelige teknologi, ligeledes vaere noedvendig for kilder, der endnu ikke daekkes af dette direktiv (navnlig nukleare anlaeg og anlaeg, der bruger braendselsolie og fast braendsel), saaledes at der over et rimeligt tidsrum opnaas en ramme, inden for hvilken alle vigtige luftforurenende stoffer fra hovedkategorier af anlaeg kontrolleres paa et sammenhaengende grundlag. Kommissionen vil stille passende forslag om alle disse spoergsmaal.

4.1.8. Der vil blive foreslaaet yderligere foranstaltninger med henblik paa at nedbringe luftforureningen fra transportkategorier, der endnu ikke er omfattet af EF-lovgivning. Der kan ligeledes blive behov for luftkvalitetsnormer for saa vidt angaar visse forurenende stoffer, saasom fotokemiske oxidanter, hvoraf ozon er mistaenkt for at spille en noeglerolle, paa grund af dets synergiske virkninger i forbindelse med sur deposition. Det vil blive overvejet at udvikle oekologiske luftkvalitetsnormer paa faellesskabsplan, som f.eks. omfatter sur deposition i skove og andre saarbare oekosystemer.

4.1.9. Uden for Faellesskabet vil en koordineret international indsats mod luftforureningen stadig vaere af stoerste vigtighed ; selv naar Faellesskabet har bragt orden i sine egne affaerer, maa det stadig, hvis der virkelig skal opnaas fremskridt, fortsat spille en aktiv og konstruktiv rolle i arbejdet i internationale organer, saasom f.eks. Den oekonomiske kommission for Europa og Den internationale Atomenergikommission samt gennem relevante internationale organisationer, naar som helst og hvor som helst der findes og droeftes luftforureningsproblemer.

4.2. Ferskvand og havet

4.2.1. I det tredje handlingsprogram var det anfoert, at Kommissionen ville viderefoere de foranstaltninger, der var ivaerksat under de to foerste programmer, og at den ville gennemfoere direktiver, afgoerelser og beslutninger vedtaget af Raadet med henblik paa at forebygge og nedbringe vandforurening. Disse direktiver, afgoerelser og beslutninger vedroerte navnlig opstilling paa faellesskabsplan af kvalitetsnormer for bestemte anvendelser af vand (hidtil er overfladevand, drikkevand, badevand og grundvand daekket sammen med vand til fiske- og skaldyropdraet), samt nedbringelse af forurening foraarsaget af udledning af visse farlige stoffer i vandmiljoeet. I det tredje program var det anfoert, at der specielt skulle saettes ind paa foelgende omraader: - bekaempelse af forurening med farlige stoffer,

- bekaempelse af forurening foraarsaget af olieudledninger,

- overvaagning af og kontrol med vandkvalitet med henblik paa forbedring heraf samt nedbringelse af forurening.

4.2.2. Disse priorite