RESOLUTION VEDTAGET AF RAADET OG REPRAESENTANTERNE FOR MEDLEMSSTATERNES REGERINGER, FORSAMLET I RAADET den 8. juli 1991 om forbedring af medlemsstaternes gensidige bistand i tilfaelde af naturkatastrofer og teknologiske katastrofer (91/C 198/01)

RAADET OG REPRAESENTANTERNE FOR REGERINGERNE FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS MEDLEMSSTATER, FORSAMLET I RAADET,

som henviser til resolutionerne af 25. juni 1987 om etablering af EF-samarbejde inden for civilbeskyttelsen (1), af 13. februar 1989 om udvikling af EF-samarbejde inden for civilbeskyttelse (2) og af 23. november 1990 om EF-samarbejde inden for civilbeskyttelse (3),

som henviser til resolutionen af 23. november 1990 om forbedring af medlemsstaternes gensidige bistand i tilfaelde af naturkatastrofer eller menneskeskabte katastrofer (4),

som erindrer om, at der i overensstemmelse med punkt 2 i resolutionen af 25. juni 1987 er oprettet et net af korrespondenter i medlemsstaterne og Kommissionen med det formaal ved hjaelp af de indsamlede oplysninger at oege kendskabet til det redningspotentiel, som de enkelte medlemsstater raader over i tilfaelde af katastrofe, og dermed muliggoere en bedre og hurtigere udnyttelse heraf,

som tager i betragtning, at Kommissionen har udarbejdet en haandbog vedroerende civilbeskyttelse, som blandt andet indeholder en oversigt over de aktionsmidler, medlemsstaterne raader over i tilfaelde af katastrofe,

som er vel vidende om den risiko for naturkatastrofer eller teknologiske katastrofer, som medlemsstaterne er udsat for, samt om behovet for at forbedre den gensidige bistand, hvis disse katastrofer indtraeffer,

som oensker at styrke EF-samarbejdet inden for civilbeskyttelse ved hjaelp af stoerre gensidig bistand mellem medlemsstaterne,

som understreger nytten af bilaterale og multilaterale aftaler om samarbejde inden for civilbeskyttelse og navnlig om forbedret gensidig bistand i tilfaelde af naturkatastrofer eller teknologiske katastrofer, og

som tager i betragtning, at naervaerende resolution hverken maa indskraenke de gensidige rettigheder og pligter, som medlemsstater har i henhold til bilaterale, multilaterale eller internationale aftaler, der vedroerer spoergsmaal, som henhoerer under denne resolution, eller relevante faellesskabsbestemmelser; den kan endvidere ikke tilsidesaette nationale bestemmelser om skadeserstatning,

ER ENIGE OM foelgende:

1. Medlemsstaterne yder efter anmodning fra en anden medlemsstat al den bistand, som de mener at kunne stille til raadighed for denne anden medlemsstat, hvis der paa dennes omraade indtraeffer en katastrofe, der medfoerer alvorlig skade paa eller udgoer en alvorlig fare for personer, for genstande eller for miljoeet, og som klart overstiger medlemsstatens egen kapacitet.

2.I tilfaelde af katastrofe fremsendes hjaelpen omgaaende til det ramte omraade i form af redningsstyrker udstyret med materiel og noedforsyninger med henblik paa at redde og beskytte personer samt beskytte formuegoder og miljoe.

Redningsstyrkerne skal vaere logistisk uafhaengige samt selvforsynende i mindst 48 timer paa stedet. Naar redningsstyrkernes beholdninger er opbrugt, er det herefter den ansoegende medlemsstat, der forsyner dem med proviant og sikrer, at deres materiel suppleres op.

3.Ledelsen af aktionerne paahviler den medlemsstat, der anmoder om bistand (i det foelgende benaevnt »den ansoegende medlemsstat«). Den ansoegende medlemsstats myndigheder angiver retningslinjer og eventuelle begraensninger for saa vidt angaar de opgaver, der tildeles redningsstyrkerne, uden at komme ind paa enkelthederne i udfoerelsen heraf, som varetages af den ansvarlige person, der er udpeget af den medlemsstat, som tilbyder bistand (i det foelgende benaevnt »den bistandsydende medlemsstat«).

4.Den ansoegende medlemsstat traeffer de fornoedne foranstaltninger til etablering af sikkerhed for den bistandsydende medlemsstats redningspersonel.

5.For at kunne yde bistanden effektivt har redningsstyrkerne adgang til ethvert sted, hvor deres bistand er noedvendig, i henhold til de retningslinjer, der angives af de myndigheder, der er ansvarlige for aktionerne. Den ansoegende medlemsstat skal tilvejebringe betingelserne for anvendelse af det udstyr, der er noedvendigt for bistanden, og for sikring af kommunikationen.

Den ansoegende medlemsstat undersoeger de fremgangsmaader, der muliggoer hurtig udstedelse af de noedvendige tilladelser, blandt andet til udfoerelse af saertransporter, og de muligheder for gratis anvendelse af infrastrukturer, for hvilke der afkraeves bom- eller vejpenge, eller havne- og lufthavnsafgifter.

6.Med henblik paa at sikre effektiv og hurtig bistand bestraeber de ansoegende medlemsstater og, i givet fald, transitmedlemsstaterne sig paa at reducere kontrolreglerne og -procedurerne samt formaliteterne ved adgangen til deres omraade til et minimum for redningsstyrkerne, og for deres materiel og noedforsyninger, herunder laegeudstyr og medicin, bestemt til udfoerelsen af deres opgave.

Med henblik herpaa forelaegges, saa vidt det er muligt ved adgangen til den paagaeldende medlemsstats omraade eller senest en maaned efter datoen herfor, en samlet attest, der indeholder naermere oplysninger om redningsaktionen og sammensaetningen af redningsstyrken, og som er udstedt af myndighederne i den bistandsydende medlemsstat, samt en fuldstaendig liste over det materiel og de noedforsyninger, der er afsendt.

7.Hver medlemsstat tillader, at andre medlemsstaters luftfartoejer, som deltager direkte i redningsaktio nerne eller transporterer materiel, foretager overflyvning af dens omraade samt lander paa og afgaar fra forud fastsatte steder. Tilrettelaeggelsen af flyvningerne og selve flyvningerne foretages i overensstemmelse med gaeldende navigationsbestemmelser og regler for udnyttelse af luftrummet i den paagaeldende stat.

8.Medmindre de beroerte medlemsstater har indgaaet anden aftale, afholder den ansoegende medlemsstat udgifterne til den bistand, der ydes af den bistandsydende medlemsstat.

Den bistandsydende medlemsstat kan i saerdeleshed under hensyn til katastrofens karakter og omfanget af skaderne i den ansoegende medlemsstat yde bistanden helt eller delvis vederlagsfrit.

Den bistandsydende medlemsstat kan endvidere til enhver tid helt eller delvis give afkald paa tilbagebetaling af de udgifter, den har afholdt.

Den bistandsydende medlemsstats redningsstyrker skal under aktionen paa den ansoegende medlemsstats omraade og for dennes regning indkvarteres og modtage forplejning og supplerende forsyninger, naar deres beholdninger er opbrugt.

9.Hver medlemsstat afstaar fra at rejse nogen form for erstatningskrav over for en anden medlemsstat for skader, der paafoeres dens ejendom eller tjenestegoerende personel, for saa vidt disse skader er en foelge af de i denne resolution omhandlede bistandsaktioner, medmindre det behoerigt godtgoeres, at der er tale om svig eller grov uagtsomhed.

Saafremt tredjemand paafoeres skader som foelge af bistandsaktionerne, samarbejder den ansoegende medlemsstat og den bistandsydende medlemsstat med henblik paa at lette godtgoerelsen af de naevnte skader.

10.Ved afslutningen af redningsaktionen fremsender den bistandsydende medlemsstat og den ansoegende medlemsstat til Kommissionen en rapport om haendelsen og om de trufne foranstaltninger, og Kommissionen underretter de oevrige medlemsstater herom.

11.Kommissionen indkalder regelmaessigt eller efter en anmodning fra en af medlemsstaterne nettet af nationale korrespondenter med henblik paa at undersoege de tekniske og operationelle aspekter i forbindelse med tilrettelaeggelsen af det i denne resolution omhandlede samarbejde. Hvis det er noedvendigt kan de nationale korrespondenter benytte ekspertbistand.

Kommissionen indkalder ligeledes til moede mellem de nationale korrespondenter efter enhver aktion i henhold til denne resolution for at drage nytte af de erfaringer, der er indvundet ved aktionen.

Kommissionen undersoeger ligeledes sammen med de nationale korrespondenter mulighederne for at ivaerksaette et uddannelsesprogram for de ansvarlige for aktionerne med henblik paa at forbedre den gensidige bistand i katastrofetilfaelde.

12.Med henblik paa anvendelsen af denne resolution udpeger medlemsstaterne de kompetente myndigheder og underretter Kommissionen herom.

(1) EFT nr. C 176 af 4. 7. 1987, s. 1.

(2) EFT nr. C 44 af 23. 2. 1989, s. 3.

(3) EFT nr. C 315 af 14. 12. 1990, s. 1.

(4) EFT nr. C 315 af 14. 12. 1990, s. 3.