7.

FINDER i den forbindelse følgende spørgsmål særlig relevante: a) Det europæiske samarbejde på det ungdomspolitiske område bærer en del af ansvaret for at forbedre de unges livskvalitet i Europa ved hjælp af særlige ungdomspolitiske instrumenter, men også ved bedre mainstreaming af ungdomsdimensionen i og tværsektoriel samordning med de relevante politikområder. Dette samarbejde kan styrkes med henblik på: — at forbedre de unges sociale inklusion og lette deres overgang til selvstændighed og således imødegå de demografiske udfordringer, især ved: — at give alle unge mulighed for at tilegne sig de nødvendige grundlæggende færdigheder og kompetencer — at lette overgangen mellem uddannelse og erhvervsuddannelse og beskæftigelse — at kombinere fleksibilitet, herunder den øgede mobilitet, der kræves af de unge, og sikkerhed (»flexicurity«) — at fremme de unges iværksætterpotentiale og — om nødvendigt at fremme politikker, der giver de unge endnu en chance, som bringer dem tilbage på sporet med henblik på at opbygge deres humankapital for fremtiden — at forbedre levevilkårene i multikulturelle samfund ved at fremme de unges interkulturelle færdigheder — at fremme respekten for menneskerettighederne og værdier som tolerance, gensidig respekt, mangfoldighed, ligestilling og solidaritet og bekæmpe alle former for diskrimination — at forbedre de unges trivsel, hvilket indebærer at sætte dem i stand til at leve sundt — at fremme de unges kulturelle og kreative engagement — at støtte de unge ved at sikre en bedre forening af arbejdsliv, familieliv og privatliv, så de, hvis de ønsker det, kan stifte familie og deltage fuldt ud i uddannelse og erhvervsuddannelse eller træde ind i arbejdslivet samtidig — at forbedre de socioøkonomiske vilkår, som unge i ugunstigt stillede by- og landområder lever under. b) Det er af største betydning at udvikle ungdomspolitikken på tværs af sektorerne og i nært samarbejde med de unge, de personer, som er aktive på ungdomsområdet, og ungdomsorganisationerne. Blandt andre forslag, der skal udvikles, bør de eksisterende instrumenter for den strukturerede dialog — som f.eks. formandskabets ungdomsarrangementer og den europæiske ungdomsuge — anvendes til at danne ramme for uformelle fora, som inddrager aktører fra Rådets, Kommissionens og Europa-Parlamentets relaterede politikområder. Der bør sørges for, at repræsentanter for de unge lige fra begyndelsen inddrages i udviklingen og gennemførelsen af sådanne fora, idet der især bør tages hensyn til unge under dårlige sociale, kulturelle eller økonomiske forhold. Der bør udarbejdes forslag til et styrket tværsektorielt samarbejde i Rådet og dets organer, som omfatter ungdomsområdet. c) En regelmæssig europæisk ungdomsrapport om de unges situation i Europa vil kunne bidrage til at analysere og skærpe opmærksomheden omkring de unges bekymringer og livskvalitet samt udviklingen af ungdomspolitikkerne i Europa. Som led i den strukturerede dialog bør de unge yde et aktivt bidrag til rapporteringen. Rapporterne bør betragtes som synlige incitamenter til indledning af debatter i forhold til deres tematiske prioriteter. For at undgå yderligere rapporteringsforpligtelser bør dette gøres ved at anvende de oplysninger, der er indsamlet gennem rapporteringsforløbet under den åbne koordinationsmetode, eventuelt suppleret med relevante data og strukturerede eksempler på god praksis fra medlemsstaterne, ungdomsorganisationerne og forskningsområdet. d) For at forbedre kontinuiteten, sammenhængen og synligheden på ungdomsområdet bør samarbejdet mellem tre formandskaber på grundlag af 18-månedsprogrammerne udnyttes bedst muligt. I overensstemmelse med Rådets forretningsorden (6) vil dette indebære rettidigt samarbejde med de følgende tre formandskaber og Kommissionen, således at de tematiske prioriteter på grundlag af en dagsorden, der er vedtaget i Rådet, er klart fastlagt for de følgende tre år. Formandskaberne bør især være opmærksomme på den indbyrdes forbindelse mellem de enkelte skridt i den strukturerede dialog med de unge og at sikre, at de spørgsmål, der drøftes med de unge, kan følges op. e) Der bør på tværs af grænserne etableres en ramme, som kan lette udvekslingen af god praksis mellem lokale og regionale ungdomspolitiske aktører, med særlig vægt på »peer learning« i forbindelse med lokale gennemførelsesstrategier for den europæiske ungdomspagt. Resultaterne af en sådan udveksling bør gøres let tilgængelige for alle berørte parter, og de bør systematisk evalueres og udnyttes — også som led i ungdomsministrenes bidrag til at nå Lissabon-målene. Udveksling af god praksis bør støttes af et sæt retningslinjer for planlægning, strukturering og evaluering. Det bør overvejes at udvikle en prisuddelingsordning for at skærpe opmærksomheden omkring fremragende eksempler på vellykket gennemførelse af lokale strategier og øge bevidstheden om det arbejde, der sker på ungdomsområdet i europæisk sammenhæng.