Resolution om "Udvidelsen af Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS) - institutionelle og retlige spørgsmål"

(2003/C 308/07)

Det Rådgivende Udvalg for det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde består af repræsentanter for de vigtigste økonomiske og sociale interessegrupper i de 18 EØS-medlemsstater. Udvalget fungerer som talerør for arbejdstagere, arbejdsgivere og andre aktører i det organiserede civilsamfund i disse lande og er en del af EØS' institutionelle struktur.

I lyset af den forestående EU-udvidelse og det deraf følgende behov for at tilpasse EØS-aftalen, har Det Rådgivende EØS-Udvalg udarbejdet følgende resolution "Udvidelsen af Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS) - institutionelle og retlige spørgsmål". Resolutionen blev vedtaget på udvalgets 11. møde den 20. marts 2003 i Bruxelles. Ordførerne var Arno Metzler fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Knut Arne Sanden fra EFTA's Rådgivende Udvalg.

1. PRÆAMBEL

1.1. Aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdeområde af 2. maj 1992, ændret med ændringsprotokollen til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde af 17. marts 1993, trådte i kraft den 1. januar 1994.

1.2. EØS's 18 medlemsstater (Belgien, Danmark, Finland, Frankrig, Grækenland, Irland, Island, Italien, Liechtenstein, Luxembourg, Nederlandene, Norge, Portugal, Spanien, Storbritannien, Sverige, Tyskland, Østrig,) udgør i dag det største sammenhængende indre marked i verden. Det strækker sig fra Arktis til Middelhavsområdet og omfatter omkring 380 millioner forbrugere.

2. EU-UDVIDELSENS KONSEKVENSER FOR EØS

2.1. Den 1. maj 2004 forventes 10 nye medlemsstater at tilslutte sig Den Europæiske Union, hvilket bringer antallet af medlemsstater op på 25. På Det Europæiske Råd i Athen den 16. april 2003 forventede man, at Estland, Letland, Litauen, Malta, Polen, Slovakiet, Slovenien, Tjekkiet, Ungarn og Cypern kunne underskrive de respektive tiltrædelsestraktater, da såvel Europa-Kommissionen som Europa-Parlamentet havde tilkendegivet, at de ville give deres billigelse i foråret 2003. De nuværende planer er, at Rumænien og Bulgarien følger i 2007 under forudsætning af, at de ligesom de nuværende tiltrædelseslande har opfyldt kriterierne, der blev fastsat på Det Europæiske Råd i København. I december 2004 fremlægges en rapport om reformprocessen i Tyrkiet, og på denne baggrund tager Det Europæiske Råd stilling til, om tiltrædelsesforhandlingerne med Tyrkiet kan indledes.

2.2. Udvidelsen af EU har konsekvenser for EØS-aftalen, da tiltrædelseslandene skal omfattes af bestemmelserne heri for at sikre den gnidningsfri fortsættelse af et åbent, effektivt indre marked, ikke blot i det udvidede EU, men også i hele EØS-området. EØS-udvalget hilser den forestående udvidelse af EØS varmt velkommen.

3. PRINCIPPERNE I EØS-AFTALEN

3.1. Med EØS-aftalen kom det indre EU-markeds fire grundfriheder, nemlig fri bevægelighed for varer, tjenester, personer og kapital til også at gælde for tre medlemsstater af Den Europæiske Frihandelssammenslutning (EFTA) - Norge, Island og Liechtenstein, men ikke Schweiz. De tidligere EFTA-medlemmer, Østrig, Finland og Sverige, er senere blevet medlemmer af Det Europæiske Fællesskab. Statsborgerne i alle 18 EØS-lande nyder derfor fri bevægelighed inden for hele EØS og kan med visse undtagelser inden for konkrete områder tage ophold, arbejde, starte erhvervsvirksomhed, investere og købe fast ejendom i hele EØS.

3.2. EØS/EFTA-staterne har derfor vedtaget alle de direktiver, forordninger og afgørelser, der er nødvendige for det indre markeds virke. De er også meget kraftigt engagerede i horisontale politikker inden for områder som forskning, uddannelse, miljø, kultur, forbrugerbeskyttelse, arbejdsmarkedslovgivning og socialpolitik.

Den fælles landbrugspolitik og den fælles fiskeripolitik er ikke omfattet af EØS-aftalen. Disse områder er genstand for særlige bestemmelser i EØS-aftalen.

I modsætning til Rom-traktaten fører EØS-aftalen ikke til skabelsen af en toldunion. Handelspolitikken over for tredjelande er følgelig ikke omfattet af bestemmelser.

3.3. For at gennemføre og udvikle EØS-aftalen blev der oprettet en række organer, der i deres funktion og arbejdsmåde minder om EU-institutionerne.

3.4. EØS/EFTA-staterne bidrager til EU's budget via deres deltagelse i omkring 30 EU-programmer og aktiviteter. Bidraget fra EFTA-staterne, som beregnes på grundlag af bruttonationalproduktet, ligger for tiden på ca. 100 millioner EUR, og hovedparten heraf går til forsknings- og uddannelsesprogrammer. Endvidere har EFTA-landene to gange indvilget i at gennemføre en femårsplan for finansiel støtte til de mindst udviklede lande og regioner i Europa (svarende til Den Europæiske Samhørighedsfond). Den nuværende plan for finansiel støtte for perioden 1999 til 2003 yder projektstøtte på mere end 24 millioner EUR til Grækenland, Portugal og visse regioner i Spanien lige som Den Europæiske Samhørighedsfond.

4. GENERELLE OVERVEJELSER OG HENSTILLINGER MED HENBLIK PÅ EØS-UDVIDELSEN

4.1. I henhold til artikel 128 i EØS-aftalen skal EU-tiltrædelseslandene anmode om at blive omfattet af EØS-aftalen. Der er ikke fastsat nogen nøjagtig frist for en sådan ansøgning. For at det udvidede EØS kan fungere gnidningsløst, bør de nye EU-medlemsstaters tiltrædelse af EØS dog ske samtidig med deres tiltrædelse af EU. Forhandlingerne begyndte allerede den 9. januar 2003, efter at formanden for EØS-Rådet i december 2002 havde modtaget ansøgningerne fra 10 kandidatlande og skulle være afsluttet den 16. april 2003 (datoen for den planlagte underskrivelse af EU-tiltrædelsestraktaterne) for at sikre, at ratificeringen af den udvidede EØS-aftale forløber parallelt med ratificeringen af EU-tiltrædelsestraktaterne i tiltrædelseslandene.

4.2. For at bevare EØS-organernes handlekraft vil det være nødvendigt i forbindelse med EØS-udvidelsen, at den (forfatningsmæssige) debat om udformningen af lignende beslutningsprocesser i EU går hånd i hånd med en debat om den fremtidige sammensætning af EØS-organerne og en gennemgribende reform af de tilsvarende bestemmelser i EØS-aftalen (f.eks. EØS-Rådet: artikel 89 i EØS-aftalen, Det Fælles Udvalg: artikel 93 i EØS-aftalen og protokol 36 til EØS-aftalen og Det Fælles Parlamentariske EØS-Udvalg: artikel 95 i EØS-aftalen). Da disse organers strukturer er sammenlignelige med parallelorganerne i EU, skal resultaterne af Det Europæiske Konvent efter Det Rådgivende EØS-Udvalgs opfattelse også finde anvendelse på EØS-organerne.

Dertil kommer - hvilket Det Rådgivende EØS-Udvalg med rette allerede nævnte i sin resolution om udvidelsen og EØS's fremtid af 26. juni 2002 - at det af hensyn til det indre markeds retlige homogenitet og ændringerne i EF-traktaterne som følge af Maastricht- og Amsterdam-traktaterne er nødvendigt at indarbejde de heraf affødte ændringer i EØS-aftalen, for så vidt som de har konsekvenser for EØS. Hvad angår arbejdskraftens frie bevægelighed i et udvidet EØS, henviser Det Rådgivende EØS-Udvalg til sin resolution om dette emne af 28. november 2001, hvor man hilste arbejdskraftens frie bevægelighed velkommen.

4.3. Med hensyn til handel med fisk og fiskeriprodukter søger EØS/EFTA-staterne under EØS-udvidelsesforhandlingerne med behørig hensyntagen til protokol 9 i EØS-aftalen at opnå kompensation for tabet af markedsadgangsmuligheder i tiltrædelseslandene. Den nuværende frihandelsaftale mellem EFTA-staterne og tiltrædelseslandene er baseret på princippet om toldfrihed på fiskeriområdet. De igangværende forhandlinger om spørgsmålet skulle sigte mod enkle, forståelige og transparente løsninger.

Efter Det Rådgivende EØS-Udvalgs opfattelse er dette et teknisk forhandlingsspørgsmål, som sandsynligvis hurtigt skulle kunne løses efter forhandlinger mellem eksperter inden for rammerne af de nye forhandlinger. En mulighed var at indføje en klausul, der sikrer fleksible og dynamiske løsninger.

4.4. Forhandlingerne om en tilpasning af EØS-aftalerne omfatter også landbrug og landbrugsprodukter i henhold til artikel 19 og protokol 3 til aftalen samt rimelige kompensationsforanstaltninger for den - historisk betingede - begunstigede handel mellem de deltagende EFTA-medlemsstaterne i EØS og tiltrædelseslandene.

4.5. I efteråret 2002 meddelte Europa-Kommissionen de tre EFTA-medlemsstater i EØS, at tilpasningerne i EØS-aftalen ville resultere i betydeligt højere bidrag for at mindske de økonomiske og sociale forskelle i EU. Dette blev begrundet med EØS/EFTA-staternes forpligtelse til at yde (moralsk) støtte i forbindelse med EU-udvidelsen. Man tilstræber en 20- til 30-foldig stigning i bidragene. I henhold til EØS-aftalen har EU ikke noget retskrav på en betydelig forhøjelse af de hidtil betalte beløb. Man må ikke glemme, at EØS/EFTA-staterne ikke modtager nogen betalinger fra Samhørighedsfonden. De modtager heller ingen betalinger fra andre solidaritetsfonde i tilfælde af natur- eller andre katastrofer.

Siden underskrivelsen af EØS-aftalen i Porto den 2. maj 1992 er der gået mere end 10 år, hvor man, i det mindste inden for det indre markeds fire friheder, har forsøgt at skabe et europæisk økonomisk område, der vil og kan sikre de samme vilkår for konkurrence og markedsadgang i hele EØS. EØS/EFTA-staterne har alle udvist solidaritet med hele Unionen. De har også alle i princippet givet udtryk for, at de er rede til at forhøje de hidtidige betalinger for at støtte udvidelsen af det indre marked.

Det Rådgivende EØS-Udvalg beklager, at det hidtidige så tillidsfulde og pålidelige samarbejde inden for EØS kunne lide langvarig skade, hvis man udelukkende baserer sig på en forhøjelse af indtægterne uden til gengæld at indrømme medindflydelses- og medbestemmelsesbeføjelser. Det Rådgivende EØS-Udvalg gør sig til talsmand for, at man under diskussionerne om forhøjelser af de bidrag, der skal betales på dette område, lægger vægt på de gensidige fordele og muligheder. Målet bør være at styrke forbindelserne til EØS/EFTA-staterne snarere end at skabe en yderligere distancering.

4.6. De nye EU-medlemsstaters tiltrædelse af EØS-aftalen skulle i princippet forløbe problemfrit, da kapitlerne om tilpasning af tiltrædelseslandenes lovgivning allerede er blevet afsluttet i løbet af tiltrædelsesforhandlingerne med EU. I forbindelse med udvidelsen er det dog nødvendigt at tage hensyn til de overgangsperioder, der er fastlagt for den fulde anvendelse af det indre markeds fire grundfriheder mellem EU og tiltrædelseslandene.

4.7. EU bestræber sig på i forbindelse med debatten om Det Europæiske Konvent og hvidbogen om nye styreformer at etablere en mere direkte kommunikation med civilsamfundet og dets organisationer, såvel som de lokale og regionale myndigheder inden for rammerne af beslutningsprocessen på EU-plan. Både EØS og EU råder over organer, som f.eks. EØSU og Det Rådgivende EØS-Udvalg, hvor civilsamfundets forskellige grupper kan høres på engangsbasis. For at øge befolkningens kendskab i samtlige 18 EØS-lande til hele rækken af EU-processer og skabe større accept af de beslutninger, der skal træffes, forekommer det tilrådeligt, at man inden for EØS øger tilgængeligheden af beslutninger i elektronisk form og sørger for, at den almindelige borger i hele EØS inddrages på et tidligt stadium i gennemførelsesprocessen.

Med henblik på skabelsen af et mere konkurrencedygtigt og fremsynet Europa, skal Den Europæiske Union og Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde lægge endnu mere vægt på principperne om frihed, demokrati og solidaritet.

4.8. En ny EØS-aftale skal skabe et afbalanceret forhold mellem de kontraherende parter, og når det drejer sig om fiskeri, landbrug og finansiering, skal det sikres, at principperne i den eksisterende EØS-aftale også finder anvendelse i et udvidet EU.

4.9. Det Rådgivende EØS-Udvalg understreger, hvor vigtigt det er, at EU og EØS udvides samtidig og ser frem til at hilse de nye medlemsstater af EU og EØS velkommen den 1. maj 2004.