BESLUTNING [1] om udvisning af indvandrere, der ulovligt opholder sig i Europa

[1] Vedtaget af Den Paritetiske Forsamling AVS-EU den 26. septembert 1996 i Luxembourg.

Den Paritetiske Forsamling AVS-EU,

- forsamlet i Luxembourg den 23.-26. september 1996,

A. der er dybt chokeret over tvangsudvisningen af familier »uden papirer« fra St. Bernard-kirken i Paris,

B. der henviser til episoderne i Mellila i forbindelse med udvisningen af afrikanske indvandrere mellem den 22. og 24. juni 1996,

C. der er dybt bekymret over den accelererede hastighed, hvormed flygtninge og indvandrere »uden papirer« udvises fra en række medlemsstater i Den Europæiske Union,

D. der er bekymret over anvendelsen af eller udarbejdelsen af love, der indfører nye restriktioner for udlændinges indvandring og ophold, navnlig vedrørende familiegrupper, asylret og fri bevægelse,

E. der henviser til, at de love, der anvendes af nogle medlemsstater, medvirker til at placere indvandrere i en situation med konstant juridisk usikkerhed på trods af deres langvarige ophold i landet,

F. der støtter den aktion, der er indledt, navnlig i Frankrig, for at fastsætte et regelsæt vedrørende situationen for indvandrere »uden papirer«, der er indrejst af legitime grunde,

G. der henviser til de procedurer, der er blevet indført, navnlig i Spanien og Portugal, for at fastsætte bestemmelser vedrørende situationen for indvandrere »uden papirer«,

H. der henviser til, at Den Europæiske Union er ansvarlig for, at der udvikles et lovligt og demokratisk system, der indbefatter beskyttelsen af mindretal, i dens forbindelser med associerede lande og tredjelande, samt for at medvirke til at skabe gunstige betingelser som grundlag for denne opgave,

1. fordømmer den vold, der blev udvist af den franske regering, mod de familier »uden papirer«, som besatte St. Bernard-kirken;

2. misbilliger de procedurer til udvisning af indvandrere »uden papirer«, hvorunder der begås uregelmæssigheder, som kan udgøre en krænkelse af menneskerettighederne, som for eksempel en praksis med ulovlig arrestation, den kendsgerning, at spørgsmålet om »politisk asyl« aldrig tages i betragtning, samt det unægtelige tågeslør og obskurantisme, hvormed sådanne aktioner gennemføres, som det var tilfældet med »operation Melilla«;

3. genbekræfter, at indvandreres ret til familiesammenføring og retten til familiesammenføring er en umistelig ret;

4. opfordrer medlemsstaternes regeringer til fuldt ud at anerkende retten til familiesammenføring samt til at fastsætte bestemmelser om situationen for indvandrere »uden papirer«, som har bosat sig i Den Europæiske Union af legitime grunde, med passende overholdelse af de kriterier, der gælder for menneskerettighederne, arbejdsmarkedslovgivningen og internationale aftaler;

5. kræver, at der træffes foranstaltninger for at sikre hurtigere behandling af dokumenter og hurtigere formidling af oplysninger til indvandrerorganisationer, så de ikke føler sig opgivet, og så der kan findes løsninger inden for lovens rammer;

6. fordømmer politikker, som har en tendens til at øge mistilliden til udlændinge og forstærke troværdigheden til folk, som opildner andre til en demagogisk udvisningspolitik og fremmedhad;

7. kræver, at sådanne indvandrere skal sendes tilbage til deres hjemlande, medmindre de giver udtryk for andet;

8. udtrykker sin stærkeste kritik af den repressive og restriktive karakter, der kendetegner adskillige af Rådets henstillinger, erklæringer og beslutninger, hvad enten de er vedtaget eller under udarbejdelse, navnlig vedrørende asylretten, familiesammenføringen og begrebet flygtning;

9. er bekymret over, at Det Europæiske Råd i Firenze om asyl og indvandring udelukkende blev anskuet ud fra et synspunkt om Den Europæiske Unions borgeres »sikkerhedsbehov« på samme baggrund som kampagnen mod terrorisme og narkohandel; protesterer mod denne farlige tankegang og kræver en forbedring af indvandrings- og asylpolitikken, der respekterer indvandrernes og deres familiers rettigheder;

10. går ind for, at der sker en udvidelse begrebet flygtninge, der er berettiget til asyl i henhold til Genève-konventionen af 1951 om personer, der forfølges i deres eget land, selv hvis en sådan forfølgelse ikke udspringer fra regeringsmyndighederne;

11. pålægger sine formænd at sende denne beslutning til AVS-EU-Rådet og Kommissionen.