BESLUTNING(1)

om regionalt samarbejde i AVS-landene

Den paritetiske Forsamling AVS-EU,

- forsamlet i Strasbourg (Frankrig) den 29. marts - 1. april 1999,

- der henviser til betænkning fra Arbejdsgruppen om Regionalt Samarbejde i AVS-EU,

A. der gør opmærksom på, at den regionale dimension indtager en central plads i forbindelserne mellem AVS og EU og uden tvivl er Lomé-konventionens vigtigste kendetegn,

B. der betoner, at man, siden AVS-EU-samarbejdet blev indledt, har prioriteret det regionale samarbejde og den regionale integration,

C. der henviser til, at der i den seneste tid er blevet indgået et voksende antal regionale aftaler på internationalt plan, der antager meget forskellige former, og som er blevet indgået af en lang række årsager; der bemærker, at forklaringen på den generelle tendens til regional integration ikke alene skal søges i økonomiske og handelsmæssige interesser,

D. der har behandlet de hidtidige resultater af og perspektiverne for det regionale samarbejde og den regionale integration i AVS-landene,

1. bekræfter, at det regionale samarbejde og den regionale integration er af betydning for AVS-landene, da man derigennem kan tage udfordringerne i forbindelse med globaliseringen op (især for de mindst udviklede udviklingslande), og da dette samarbejde og denne integration er en af nøglerne til vækst, udryddelse af fattigdom og opnåelse af en bæredygtig udvikling, hvorigennem marginaliseringen af AVS-landene kan bringes til ophør;

2. betoner, at de dybere årsager til samt målsætningerne for og midlerne til etablering af regionalt samarbejde og regional integration varierer stærkt fra region til region og fra subregion til subregion, og at de enkelte regioner og subregioner har deres egne grunde til at forfølge dette mål;

3. påpeger på baggrund af de hidtidige resultater i de forskellige regioner, at den politiske og sikkerhedsmæssige dimension er af afgørende betydning for et positivt resultat af enhver proces hen imod regional integration, og at freden er en forudsætning for regional udvikling;

4. konstaterer, at der ikke findes nogen standardmodel for det regionale samarbejde og den regionale integration, og at der bør tages hensyn til de lokale behov og muligheder;

5. bekræfter, at AVS-Gruppen skal fortsætte i sin nuværende form, men at der ikke desto mindre bør tages højde for de forskellige regioners og subregioners behov og særlige karakter;

6. er fuldt ud klar over, at der har været vanskeligheder undervejs, og at resultaterne ikke har svaret til de opstillede målsætninger, men glæder sig over de fremskridt, der er sket i den seneste periode;

7. faststholder, at Den Europæiske Unions rolle bør begrænses til støtte til de gennemførelsesforanstaltninger, der træffes i de forskellige regioner, og at det regionale samarbejde og den regionale integration først og fremmest afhænger af de berørte befolkningers vilje;

8. mener, at den regionale integration ikke på nogen måde er i modstrid med den internationale liberaliseringsproces, men betragter den tværtimod som et middel, der sætter landene i stand til at forberede sig på denne proces og fremme en sådan integration;

9. betoner, at den økonomiske integration kun vil være holdbar, hvis de grundlæggende økonomiske og politiske betingelser er gunstige, og hvis der er en langsigtet forpligtelse til at støtte integrationsprocessen; mener, at fælles interesser og politisk vilje er to nøgleelementer, som er afgørende for et positivt resultat; mener desuden, at andre faktorer også spiller en vigtig rolle, bl.a. fred og stabilitet, retsstatsprincipper, god regeringsførelse og makroøkonomisk stabilitet;

10. er af den opfattelse, at det regionale samarbejde i AVS-EU kun vil være effektivt, hvis der tages hensyn til alle disse faktorer;

11. mener, at den økonomiske integration bør være udgangspunktet og det vigtigste grundlag for et regionalt samarbejde;

12. minder om, at selv om det regionale samarbejde og den regionale integration er en prioritet for AVS-landene, kan disse mål kun opnås inden for rammer, som medvirker til at skabe fred, demokrati og respekt for menneskerettighederne, men derimod ikke på et etnisk grundlag, som kun giver anledning til en opblussen af had og skaber væbnede konflikter;

Afrika

13. minder om, at den regionale integration går tilbage til perioden forud for kolonitiden;

14. konstaterer, at en udviklingsmodel, der primært var udformet efter nationale interesser inden for rammerne af de tidligere kolonigrænser, siden 1960'erne har haft indflydelse på Afrikas ønske om at bekræfte dets identitet og sikre udvikling;

15. understreger betydningen af den strategiske afgørelse, som Afrika traf med Abuja-traktaten, hvorved Det Afrikanske Økonomiske Fællesskab blev oprettet;

16. mener, at Den Europæiske Union som led i sine forbindelser med Afrika har pligt til at bidrage til gennemførelsen af målsætningerne i Abuja-traktaten;

17. bekræfter på ny, at det regionale samarbejde og den regionale integration er af stor betydning i Afrika, bl.a. af følgende grunde:

- Afrikas opsplitning i 54 lande har i størstedelen af disse lande gjort det umuligt at skabe de økonomiske betingelser for et levedygtigt nationalt marked og bæredygtige industrielle strukturer;

- mange af de nuværende stater har kunstige grænser som følge af kolonimagternes grænsedragninger, som er til hinder for den frie bevægelighed for varer, tjenesteydelser, kapital og personer;

- de potentielle fordele der kan opnås ved regional integration, kan måles ud fra den uformelle økonomis og de uformelle handelsstrømmes omfang;

- de forholdsmæssigt store transaktionsomkostninger, der skyldes den generelt lave befolkningstæthed, selv om befolkningstallet er steget;

- de økonomiske og handelsmæssige strukturer begunstiger de oprindelige markeder, hvilket er til skade for de tværregionale forbindelser;

18. fastholder derfor, at den tilstræbte regionale integration, på baggrund af de fremherskende betingelser i Afrika, er et nødvendigt skridt henimod en harmonisk integrering af dette kontinent i verdensøkonomien;

19. mener, at de vanskeligheder, man indtil nu har oplevet, i realiteten gør det mere relevant at opnå et regionalt samarbejde og regional integration;

20. glæder sig over, at sådanne hindringer nu er blevet klart defineret, og at der blandt andet er tale om:

- store forskelle i de forskellige landes størrelse og udviklingsniveau, om de er beliggende i randområder eller er østater, samt hvor stor politisk vægt de har, hvilket gør det yderst vanskeligt at skabe samhørighed;

- de forskellige landes institutionelle svagheder;

- statsfinansernes afhængighed af toldindtægterne;

- opsplitningen af de afrikanske markeder, der forværres af, at nogle af valutaerne ikke er konvertible;

- indvirkningen fra konflikter, der hindrer alle fremskridt henimod regional integration samt den utilfredsstillende situation med hensyn til retsstatsprincipper, demokrati, god regeringsførelse og makroøkonomisk stabilitet, hvilket altsammen er forudsætninger for både den nationale udvikling og den regionale integration;

21. glæder sig over, at den forbedrede økonomiske situation nu fremmer den økonomiske integration, som er særligt problematisk i perioder med lavkonjunktur, og at der er indført mere harmoniske makroøkonomiske politikker, hvilket gør det lettere at tilnærme disse til hinanden på regionalt plan;

22. glæder sig virkelig over, at den seneste tid har været kendetegnet af meget omfattende - omend uensartede - fremskridt i det regionale samarbejde og den regionale integration efter en lang periode, hvor det ikke lykkedes at overvinde ovennævnte vanskeligheder; konstaterer, at den udvikling, der er sket på få år, i nogle tilfælde svarer til eller overgår de resultater, som blev opnået i de to forudgående årtier;

23. fastslår, at fremskridtene i det regionale samarbejde og den regionale integration i Afrika svarer til de fremskridt, der er konstateret på det økonomiske og politiske plan, hvilket bekræfter - hvis en sådan bekræftelse skulle være nødvendig - at oprettelsen et afrikansk økonomisk fællesskab har været berettiget;

24. henleder opmærksomheden på, at fred og sikkerhed er blandt hovedmålsætningerne for de regionale organisationer;

25. fremhæver, at der er sket fremskridt med hensyn til gennemførelsen på nationalt plan af afgørelser, der er truffet på regionalt plan;

26. betoner, at der i større omfang tages højde for, at det er nødvendigt i højere grad at inddrage de økonomiske beslutningstagere og det civile samfund i integrationsprocessen;

27. konstaterer, at de forskellige regionale integrationsprocesser afviger stærkt;

28. understreger, at der i den senere tid har været stigende politisk vilje til at opnå fremskridt med den regionale integration, således at Afrika bliver et samfund, der kan ses og høres i internationale sammenhænge, og efterhånden bliver i stand til at fremvise sin identitet og opnå en bæredygtig udvikling;

29. er enig med de afrikanske ledere i, at udviklingen i Afrika enten vil ske på regionalt plan eller helt vil gå i stå;

Vestafrika

30. bemærker, at Vestafrika er en relativ homogen subregion, der har rige erfaringer med regional integration helt tilbage til perioden mellem det 10. og 15. århundrede;

31. konstaterer, at ECOWAS (Det Økonomiske Fællesskab af Vestafrikanske Stater), der er den overordnede regionale sammenslutning i subregionen med 17 medlemslande, har opnået positive resultater på området for fri bevægelighed for personer, mens resultaterne er yderst beskedne, når det gælder det økonomiske samarbejde og liberaliseringen af handelen;

32. fremhæver de betydelige fremskridt, som er opnået af WAEMU (Den Vestafrikanske Økonomiske og Monetære Union), der arbejder ihærdigt på at få gennemført en toldunion og koordineret de makroøkonomiske politikker; glæder sig over, at der i marts 1998 blev nedsat en interparlamentarisk komité i WAEMU-regi, og opfordrer til, at der oprettes et WAEMU-parlament i allernærmeste fremtid;

33. gør opmærksom på de særdeles positive resultater, som er opnået af ICDCS (Det Mellemstatslige Råd for Bekæmpelse af Tørken i Sahel-området), der med regional solidaritet som grundlag har kastet sig helhjertet ud i kampen mod tørke og ørkendannelse;

34. bemærker sig navnlig de konklusioner, som ICDCS er nået frem til, nemlig, at:

- et vellykket regionalt samarbejde kræver, at befolkningerne deltager aktivt i fastlæggelsen af målsætninger og gennemførelsen af foranstaltninger;

- det er afgørende, at de økonomiske muligheder øges, og at de menneskelige ressourcer udvikles;

- de fremskridt, som sker med henblik på at øge fødevaresikkerheden og bekæmpe ørkendannelsen, kun er bæredygtige på subregionalt plan;

35. konstaterer, at de største vanskeligheder er opstået i forbindelse med den regionale integration i Vestafrika, herunder navnlig:

- krisen i 1980'erne, der tvang regeringerne til at prioritere indenrigspolitikken højest;

- manglende støtte på græsrodsplan (integrationsprocessen blev udformet befolkningens deltagelse, hvilket har bragt processens bæredygtighed og gennemførelsen af programmerne i fare);

- det store antal regionale organisationer i Vestafrika (omkring fyrre);

36. glæder sig over, at der er flere gode grunde til at tro, at konjunkturerne nu er særligt gunstige for den regionale integration i Vestafrika, og at tiden derfor er kommet til at puste nyt liv i denne proces;

37. bemærker specielt, at takket være den Europæiske Unions indsats, tager donorerne, i særdeles hed Bretton Woods-institutionerne, nu hensyn til det nationale aspekt;

38. konstaterer, at ECOWAS og WAEMU søger at opfylde samme målsætninger, hvilket skaber et grundlag for samarbejde, og glæder sig over, at de to organisationers ledere har besluttet at gå denne vej;

39. gør opmærksom på, at ECOWAS' medlemsstater har undertegnet en ikke-angrebspagt og nedsat en forligskomité og en observatørgruppe, og at denne organisations intervention i Liberia - den første af sin art - gav positive resultater;

Centralafrika

40. gør opmærksom på, at Centralafrika er den del af Afrika, hvor den regionale integration har vist sig mest kompliceret - først og fremmest af politiske årsager;

41. fastslår, at ECCAS (Det Økonomiske Fællesskab af Centralafrikanske Stater) nok er det bedste eksempel på, hvordan manglende resultater har været kendetegnende for en regional organisation, der blev oprettet som led i Lagos-aktionsplanen og Abuja-traktaten, uden at de politiske forudsætninger for succes var til stede:

- regionen var ramt af konflikter og humanitære katastrofer;

- modsætningsforholdet mellem den langsigtede strategi, som var nødvendig for den regionale integrationsproces, og en manglende eller utilstrækkelig national politik;

- organisationen manglede de nødvendige ressourcer til sin drift, hvilket hovedsageligt skyldtes uregelmæssige indbetalinger af bidrag;

42. konstaterer, at årsagen til, at ECGL (Det Økonomiske Fællesskab af Landene omkring De Store Søer) ikke har haft succes, skyldtes humanitære katastrofer, og at dens virksomhed blev overlappet af andre regionale organisationers arbejde;

43. henviser til, at regionen råder over store ressourcer og muligheder, og at både udviklingen og integrationen i regionen er betinget af, at konflikterne løses, og at der skabes politisk og økonomisk stabilitet;

44. tager til efterretning, at der på subregionalt plan er blevet oprettet Det Økonomiske og Monetære Fællesskab af Centralafrikanske Stater (EMCCA), som skal erstatte Toldunionen og Den Økonomiske Union mellem De Centralafrikanske Stater (CEUCA) med henblik på at harmonisere politikkerne og etablere lovgivningsmæssige og økonomiske rammer, der begunstiger investeringer og oprettelse af et fælles marked;

Østafrika og Afrikas Horn

45. konstaterer, at Østafrika ikke er en region med en specielt klar identitet i økonomisk og geografisk henseende, hvilket er forklaringen på, at der her er opstået en række forskellige regionale organisationer;

46. fremhæver de store fremskridt i forbindelse med liberaliseringen af den tværregionale samhandel, som er opnået af PTA (Den Økonomiske Præferencezone for Staterne i Østafrika og Det Sydlige Afrika), der nu er omdannet til COMESA (Det Østlige og Sydlige Afrikas Fællesmarked); påpeger imidlertid, at organisationens succes er blevet undergravet af politiske og sikkerhedsmæssige problemer i flere af dens medlemsstater;

47. understreger at Det Østafrikanske Samarbejde, der blev genoplivet i 1996, omfatter en gruppe af lande, som har samme sprog-, kultur- og infrastruktur, hvilket skaber forudsætninger for partnerskabsforbindelser og regional integration;

48. betoner, at varige fremskridt i den regionale integrationsproces på mellemlang og lang sigt kræver, at de forskellige regionale fællesskaber afgrænses bedre i geografisk henseende;

49. understreger, at IGAD, hvis oprindelige formål var bekæmpelse af tørke og ørkendannelse, er blevet til et regionalt økonomisk fællesskab, der som hovedopgaver har sikring af fødevareforsyninger, miljøbeskyttelse, økonomisk samarbejde og konfliktforebyggelse;

Det sydlige Afrika og Det Indiske Ocean

50. konstaterer, at hovedmålsætningen for den regionale integration i denne region ikke er at skabe indbyrdes afhængighed, da en sådan situation har bestået længe, bl.a. som følge af betydelige kapitalbevægelser, omfattende tværregionale migrationer og oprettelse af de nødvendige regionale infrastrukturer for at sikre let adgang til indlandsstater og kyststater;

51. konstaterer, at regionens industrielle dynamik og dannelsen af et regionalt marked er resultatet af protektionistiske foranstaltninger, som har muliggjort en reel industrialisering, og hvis ophævelse ikke ville være uden konsekvenser for beskæftigelsen - i hvert fald på kort sigt;

52. henleder opmærksomheden på skævhederne mellem regionens lande og de heraf resulterende uensartede og uharmoniske forbindelser og fremhæver i den forbindelse, hvor vanskeligt det er at løse spørgsmålet om, hvilke omkostninger og fordele der er forbundet med integrationen;

53. bemærker, at udsigten til udvikling af store projekter, der vedrører udvinding og transport af naturressourcer, er en stærk tilskyndelse til integration;

54. konstaterer, at SACU (Det Sydlige Afrikas Toldunion), der er den ældste regionale organisation på kontinentet, har ophævet de toldmæssige og ikke-toldmæssige hindringer og indført en fælles ydre told og konvertibilitet for de valutaer, der er knyttet til den sydafrikanske rand, og at denne toldunion kæmper med vanskeligheder i forbindelse med udligningsordninger, hvorfor det er afgørende, at der skabes et mere sammentømret og konkurrencedygtigt økonomisk område med udsigt til en høj og varig vækst ved at prioritere de regionale økonomiske interesser på lang sigt;

55. anerkender den succes, som SADCC (Konferencen til Koordinering af Udviklingen i Det Sydlige Afrika) har haft med hensyn til det funktionelle samarbejde, navnlig forbedring af transportkorridorer, som har udviklet sig på grundlag af samarbejdet mellem Sydafrikas nabolande under apartheidstyret; fremhæver de gode resultater, som SADCC har opnået inden for sektorpolitikken (transport, kommunikation, energi, osv.); bemærker desuden, at resultaterne på handels- og investeringsområdet har været mere moderate som følge af vanskelighederne med at harmonisere medlemsstaternes interesser på regionalt plan;

56. understreger, at målet for SADC (Det Sydlige Afrikas Udviklingsfællesskab), der har afløst SADCC, er oprettelse af et udviklingsfællesskab, der skal være mere end et rent økonomisk fællesskab, da det ikke kun omfatter oprettelse af et fælles marked og harmonisering af den økonomiske og monetære politik, men også vedrører de fælles økonomiske, politiske og sociale værdier og specielt behovet for ansvarlig regeringsførelse, inddragelse af befolkningen og bekæmpelse af fattigdom;

57. betoner også, at en styrkelse af solidariteten, freden og den regionale sikkerhed er et af de vigtige aspekter i denne aftale, og at SADC's parlamentariske forum, der er sammensat af repræsentanter for medlemsstaterne, vil behandle spørgsmål, som vedrører menneskerettighederne og de demokratiske principper;

58. gør opmærksom på, at flere af regionens lande både er medlemmer af SADC og COMESA, og at de to organisationers sammensætning ændrer sig i et hurtigt tempo, og at der er en vis indbyrdes konkurrence; mener, at denne situation fører til ressourcespild, og at situationen bør afklares i alle de pågældende landes interesse;

59. påpeger, at de AVS-lande, som er med i Kommissionen for Det Indiske Ocean (IOC), alle er medlemmer af COMESA (og at nogle af dem også er medlemmer af SADC), og at andre er medlemmer af Sammenslutningen for Regionalt Samarbejde mellem Landene i Det Indiske Ocean, at IOC's målsætninger er et politisk samarbejde, et socialt og økonomisk samarbejde og et operationelt samarbejde; påpeger endvidere, at det økonomiske samarbejde mellem disse stater ikke har været særligt tilfredsstillende, hvorimod det operationelle samarbejde om spørgsmål af betydning for de små østater, hvor der sker en økonomisk udvikling (navnlig med hensyn til miljøet og turismen), har vist sig at være yderst tilfredsstillende;

60. betoner den indsats, som Kommissionen for Det Indiske Ocean har gjort for at udvikle det regionale samarbejde mellem østaterne i dette område; bemærker, at udviklingen i den institutionelle struktur burde gøre det lettere at nå de fastsatte mål og overvinde de hindringer, der hidtil har været;

Det Grænseoverskridende Initiativ (CBI)

61. henleder opmærksomheden på, at Det Grænseoverskridende Initiativ (CBI) er et interessant og originalt tiltag med deltagelse af en række lande i Østafrika, det sydlige Afrika og Det Indiske Ocean, og at det på flere punkter adskiller sig fra de gængse metoder til fremme af den regionale integration i Afrika, bl.a. ved, at det satser på

- eksterne forbindelser og en mindre protektionistisk holdning,

- direkte inddragelse af den private sektor i de tekniske arbejdsgrupper, der er nedsat på nationalt plan,

- komplementaritet mellem regionale og nationale politikker,

- anvendelse af en fleksibel strategi med varierende tempo;

62. mener, at CBI'S succes er til fordel for de regionale økonomiske fællesskaber, navnlig hvad angår bidragydernes støtte, den private sektors rolle, overtagelse af de midlertidige omkostninger i forbindelse med integrationen, teknisk bistand og kapacitetsforøgelse;

Vestindien

63. understreger den sårbare og skrøbelige økonomiske situation i landene i Vestindien og deres afhængighed af vareeksport (navnlig bananer, sukker og rom);

64. glæder sig over de nylige fremskridt i regionen med hensyn til regionalt samarbejde og regional integration;

65. noterer sig med stor interesse forslaget fra Den Dominikanske Republik om en strategisk alliance mellem Vestindien og Centralamerika, som kunne få indflydelse på den samlede udviklingsstrategi ved at bidrage til fremme af konkurrenceevnen og den økonomiske vækst ved at styrke den produktive og teknologiske kapacitet i regionen, tiltrække udenlandske investeringer og bidrage til en samordning af handelspolitikken inden for de forskellige internationale ordninger, hvori de deltager;

66. henleder desuden opmærksomheden på den afgørelse, som lederne fra Caricom-landene traf på deres møde i St. Lucia den 30. juni-4. juli 1998 om at etablere et fælles marked inden udgangen af 1999;

67. er derfor af den opfattelse, at Den Europæiske Union må øge sin støtte til samarbejdet og den regionale integration i Vestindien;

68. går ind for, at der indføres en særlig ordning, der skal yde bistand til de sårbare og skrøbelige østater; henleder i den forbindelse opmærksomheden på, at det er nødvendigt at anerkende værdien af det kommende sårbarhedsindeks i forbindelse med vurderingen af udviklingssituationen og behovene i de små sårbare østater;

Stillehavsområdet

69. konstaterer, at selv om AVS-landene i denne region er spredt over et meget stort område, udgør de alligevel en enhed, som er knyttet sammen i kraft af traditionelle værdier, så som

- fred, demokrati og retsstatsprincipper,

- viljen til i fællesskab at sikre deres udvikling efter de forskelligartede forhold i kolonitiden;

70. glæder sig over, at de otte AVS-stater i det sydlige Stillehav ønsker at opretholde og styrke deres forbindelser til gruppen af AVS-stater på den ene side og til EU på den anden side;

71. fremhæver, at AVS-landene i Stillehavsområdet har vist vilje til at samarbejde inden for AVS-Gruppens og AVS-EU-samarbejdets rammer, bl.a. med henblik på at overvinde hindringerne for deres små og isolerede økonomier, samt til at fremme en langsigtet økonomisk og social udvikling inden for disse rammer;

72. er af den opfattelse, at landene i Stillehavsområdet ved at handle på regionalt plan bl.a. kan få gavn af stordriftsfordele, være i stand til at føre mere effektive forhandlinger om internationale aftaler, fremme adgangen til markederne og finde støtte for deres nationale politik;

73. kræver derfor, at der tages specielt hensyn til, at AVS-landene i Stilleshavsområdet er svage, små, isolerede og dermed sårbare;

74. understreger betydningen af Det Sydlige Stillehavsområdes Økonomiske Forum, ikke blot med henblik på at styrke det økonomiske samarbejde, men også for at garantere freden og sikkerheden i regionen; understreger desuden den betydning, som Melanesian Spearhead Group (MSG) har;

Det regionale samarbejde i AVS-EU-regi

75. konstaterer, at det regionale samarbejde i AVS-EU-regi hidtil ikke har kunnet betragtes som en succes trods de store beløb, som er anvendt hertil, og bemærker for eksempel, at Revisionsretten efter sin vurdering af de samlede virkninger af programmet til fremme af regionalt samarbejde, nåede frem til den konklusion, at det kun havde bidraget meget lidt til gennemførelsen af de grundlæggende målsætninger for det regionale samarbejde;

76. finder det glædeligt, at man har taget ved lære af fortidens fejltrin, og at problemområderne nu er blevet klarlagt, hvilket skaber gode forudsætninger for at overvinde hindringerne;

77. betoner, at andre samarbejdsformer end regional integration er af betydning og kan bidrage til større forståelse og solidaritet på regionalt plan;

78. bekræfter, at det nu er både muligt og nødvendigt at sætte nyt skub i bestræbelserne på at støtte det regionale samarbejde og den regionale integration i AVS-EU-regi; mener især, at man bør støtte sig til de positive erfaringer, der er gjort;

79. understreger, at det økonomiske samarbejde aldrig bør betragtes isoleret fra dets humanitære aspekter, hvilket betyder, at en økonomi skal tjene sit folk, og især, at økonomiske og finansielle transaktioner ikke bør isolere økonomiske faktorer fra de virkninger, som de rent faktisk har for den berørte befolkning for så vidt angår fødevarer, undervisning, boliger, sundhedsforsorg, kultur og fremskridt hen imod fred;

80. går selv, for så vidt angår denne betænkning, ind for, at der vedtages særlige foranstaltninger, hvor der tages hensyn til behovene, de særlige karakteristika, svaghederne og de forskellige udviklingsniveauer i regionerne, subregionerne og de østater, der befinder sig i en udviklingsproces, som led i den samlede AVS-EU-aftale;

81. mener, at hver enkelt region har sine egne særlige begrænsninger, dynamik og muligheder, og at samarbejdet inden for AVS-EU bør styrke og underbygge disse eksisterende regionale initiativer, som er realistiske og bæredygtige; mener desuden, at initiativerne under alle omstændigheder skal komme fra regionerne selv;

82. er imidlertid af den opfattelse, at en række fælles problemer må løses, hvilket kræver pragmatiske og fleksible instrumenter til støtte for de forskellige politikker til fremme af den økonomiske integration;

83. mener, at udgangspunktet for alle regionale projekter fremover skal være spørgsmålet om, hvorvidt et givet projekt er en hensigtsmæssig regional strategi (og i bekræftende fald hvorfor), og at der bør tages hensyn til de særlige problemer og hindringer i denne forbindelse, som små østater, der er i gang med en økonomisk udviklingsproces, oplever;

84. går ind for, at der udvikles incitamenter, som gør det muligt at yde særlig støtte til regioner og subregioner, der i praksis udviser en reel vilje til økonomisk integration; mener, at en sådan integrationsfremmende mekanisme kunne have form af støtte fra budgettet til betalingsbalancen eller særlige udligningsordninger;

85. mener, at det er væsentligt, at forudsætningerne for regional integration fastlægges klart fra starten;

86. mener, at der i højere grad bør fokuseres på princippet om "en variabel geometri", således at intet land hverken føler sig udelukket eller hæmmet;

87. mener, at programmerne til fremme af den regionale integration bør udgøre fundamentet for de prioriterede samarbejdssektorer;

88. er af den opfattelse, at det er af afgørende betydning for en effektiv gennemførelse af de regionale programmer, at der udpeges behørigt befuldmægtigede, effektive regionale partnere i AVS-staterne, hvilket derfor bør være et af hovedelementerne i AVS-EU-samarbejdet;

89. mener, at der bør gøres noget ved mangfoldigheden af institutioner og deres overlappende arbejde;

90. mener, at en politisk forpligtelse til at gennemføre regionale politikker på nationalt plan er afgørende;

91. går ind for, at Den Europæiske Union støtter de regionale organisationer i forhold til den indsats, de gør;

92. mener, at tilsynet med og opfølgningen af programmerne og projekterne i høj grad bør forbedres;

93. går ind for, at Den Europæiske Union støtter regionale sikkerhedsaftaler på det tekniske område, og henstiller, at der indføres regionaliserede mæglingsstrukturer, således at de etniske, sproglige, sociale, økonomiske og religiøse spændinger kan overvåges;

94. mener, at den regionale integrationsproces hidtil har haft en udpræget bureaukratisk karakter, og at det fremover må sikres, at alle aktører (organisationer fra det civile samfund, regionale og lokale myndigheder, ngo'er, den private sektor osv.) på forskellig måde effektivt deltager i processen;

95. mener, at genforhandlingerne om en ny aftale mellem Den Europæiske Union og AVS-landene som afløser for Lomé IV-konventionen kommer på et tidspunkt, hvor forudsætningerne for en kraftig udvidelse af støtten til regionalt samarbejde og regional integration er til stede;

96. mener derfor, at den nye aftale som helhed, såvel som de individuelle komponenter, herunder også handelsbestemmelserne, bør fremme denne støtte og under ingen omstændigheder må skade den;

97. går derfor i den forbindelse ind for en generel AVS-EU-rammeaftale, der blandt andet i fornødent omfang definerer målsætningerne, principperne og de praktiske ordninger for særaftaler med regioner og subregioner, som supplement til den nye AVS-EU-konvention;

98. mener, at det monetære samarbejde blandt AVS-landene vil gøre det muligt at lette det kommercielle og regionale samarbejde betydeligt; mener i den forbindelse, at EU bør støtte et sådan samarbejde, og at indførelsen af euroen, som vil betyde oprettelse af et stort område med monetær stabilitet, vil åbne mulighed for, at der kan indgås aftaler, der fra starten har som mål at medvirke til stabile valutaer i AVS-landene;

99. mener, at samarbejdet på det statistiske område bør være et af aspekterne for samarbejdet mellem AVS og EU med henblik på at:

- lette gennemførelsen af nationale politikker og politikker for udviklingssamarbejdet,

- stimulere til investeringer og økonomisk udvikling,

- medvirke til at hindre økonomiske kriser;

100. går under ovennævnte forudsætninger ind for, at der i sådanne aftaler tages hensyn til alle relevante forhold - ikke bare de økonomiske og handelsmæssige aspekter, men også til den politiske og sikkerhedsmæssige dimension;

101. opfordrer Kommissionen til på et passende tidspunkt at fastlægge fremskridtsindikatorer for de forskellige regioner og for de grænseoverskridende initiativer under hensyntagen både til den økonomiske udvikling og de kulturelle og sociale dimensioner og behovet for at forbedre livskvaliteten; opfordrer endvidere Kommissionen til regelmæssigt at forelægge beretninger om de tendenser, der konstateres i fremskridtsindikatorerne, ved at udarbejde beretninger om disse tendenser;

102. mener i den forbindelse, at det er nødvendigt, at AVS-EU-institutionerne suppleres på regionalt og subregionalt plan, og foreslår derfor, at der afholdes møder i Rådet for Den Europæiske Union og Den Paritetiske Forsamling på begge disse niveauer; er navnlig af den opfattelse, at sådanne møder vil gøre det muligt for de forskellige samarbejdsaktører (den private sektor, det civile samfund, ngo'er, osv.) at engagere sig mere helhjertet;

103. understreger de muligheder, som frembyder sig ved, at Fællesskabets yderste randområder befinder sig i Vestindien, Det Indiske Ocean, Atlanterhavet og Stillehavet samt i de oversøiske lande og territorier, der er associerede med EU-staterne og AVS-staterne;

104. bekræfter betydningen af stærke partnerskaber og et dynamisk samarbejde mellem de yderste randområder, de oversøiske lande og territorier og AVS-staterne med henblik på en harmonisk udvikling for alle partnere og deres gradvise integration i verdenshandelen under hensyntagen til det enkelte lands særlige karakteristika og legitime interesser;

105. håber derfor, at en kombination af følgerne af de kommende reformer af Unionens forbindelser med AVS, de oversøiske lande og territorier og de yderste randområder vil sætte Kommissionen og Rådet i stand til at vedtage en samordnet og sammenhængende strategi, der gør det muligt for disse tre grupper at etablere decentraliserede partnerskaber som led i en fremtidig regionalisering af aftalerne mellem AVS og EU;

106. opfordrer indtrængende Kommissionen og Rådet til at inddrage de oversøiske regioner, lande og territorier snævert i fastlæggelsen af de politiske, økonomiske og kommercielle regionale og subregionale partnerskaber, som Unionen håber at kunne etablere med sine partnere i Afrika, Vestindien og Stillehavet inden år 2005;

107. opfordrer blandt andet til, at der som et led i de regionaliserede politiske partnerskaber foretages en grundlæggende omorganisering af strukturerne for den politiske dialog, især Den Paritetiske Forsamling, således at repræsentanterne for de omkringliggende yderste randområder og oversøiske lande og territorier kan inddrages hensigtsmæssigt heri;

108. opfordrer til, at alle fremtidige regionale aftaler mellem AVS og EU i fuld udstrækning tager højde for de yderste randområders og de oversøiske lande og territoriers placering i eller nær de geografiske regioner, som de finder anvendelse på;

109. pålægger sine formænd at sende denne beslutning til AVS-EU-Rådet og Kommissionen.

(1) Vedtaget af Den Paritetiske Forsamling AVS-EU den 1. april 1999 i Strasbourg (Frankrig).