Det Rådgivende EØS-udvalg

af 26. juni 2002

Resolution om styreformer og virksomhedens sociale ansvar i en globaliseret verden

(2003/C 67/05)

1. Baggrund

1.1. Det Rådgivende Udvalg for det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Det Rådgivende EØS-udvalg) består af repræsentanter for de vigtigste socioøkonomiske interessegrupper i de 18 EØS-medlemsstater. Udvalget fungerer som talerør for arbejdstagere, arbejdsgivere og andre deltagere i det organiserede civilsamfund i disse lande og udgør en del af EØS' institutionelle opbygning.

1.2. Følgende resolution, "Styreformer og Virksomhedens Sociale Ansvar i en Globaliseret Verden", vedtoges på Det Rådgivende EØS-udvalgs 10. møde i Egilsstadir i Island den 26. juni 2002. Ordførere var Åse Erdal fra Det Rådgivende EFTA-udvalg (CSC) og Uno Westerlund fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (EØSU).

2. Fra europæisk regeringsledelse til "nye styreformer i EU"

2.1. Globaliseringen af markederne gennem de seneste årtier har medført ændringer i den måde, samfundet ledes på. Kort sagt er den parlamentbaserede regeringsledelse af samfundet delvist blevet overtaget af "aftalebaserede" styreformer. Denne udvikling er tydelig på alle planer: lokalt, regionalt, nationalt, europæisk og globalt.

2.2. Regeringsledelse (government) repræsenterer den klassiske form for national ledelse baseret på et institutionelt hierarki og politik med regler og forordninger. Styreformer (governance) er en form for ledelse, hvor grupper eller enkeltpersoner fra forskellige institutioner, organisationer, organer, virksomheder og niveauer arbejder i netværk og i offentlige og private partnerskaber. På baggrund af dialog, forhandlinger og aftaleprocedurer konstruerer de aftaler og kontrakter, som danner den afgørende ramme for fremtidig beslutningstagning(1).

2.3. Aftalebaserede styreformer er specielt udviklet inden for Den Europæiske Union, hvor mange aspekter af suverænitet er blevet samlet på europæisk plan.

2.4. Aftalebaserede styreformer omgår delvist de traditionelle parlamentbaserede demokratiske samfund, som vi har kendt dem i Europa gennem det sidste århundrede. I stedet styres samfundet i stigende grad på baggrund af retlige kontrakter som repræsenteret i EU-lovgivningen og Europa-Kommissionens overvågning.

2.5. Forskere siger, at 1992 markerede afslutningen på det traditionelle demokratikoncept med et skift fra national regeringsledelse til forhandlede aftalebaserede styreformer. I det sidste årti har vi set en ændring fra et konstitutionelt system, hvor nationale parlamenter dominerede, til et samarbejdende associativt system med internationale, regulerende styreformer.

2.6. Skepsis omkring europæiske styreformer kan skyldes folks mistillid til Den Europæiske Unions aftalebaserede funktionsmåde. Folk har mere tiltro til den traditionelle måde, hvorpå nationalstater og deres regeringsstruktur fungerer, måske fordi de mener, at disse strukturer er mere ansvarlige.

2.7. Europa-Kommissionen har med sin formand Romano Prodis ord taget fat på emnet "europæisk demokrati, og hvordan det fungerer, hvorfor det ikke fungerer bedre, og hvad fremtidsudsigterne er". Ved at gøre dette fokuserer Kommissionen på den følelse af utilpashed og fremmedgørelse, som mange europæere har over for Den Europæiske Union. På trods af dens opnåede resultater er der en stærk følelse af usikkerhed om, hvad Unionen er, og hvad den skal blive til, om dens geografiske grænser, dens politiske mål og den måde, disse beføjelser deles med medlemsstaterne.

2.8. Det Rådgivende EØS-udvalg påskønner, at Europa-Kommissionen er begyndt at undersøge disse spørgsmål. Udvalget noterer dog, at Kommissionens hvidbog om styreformer undlader at drøfte de underliggende problemer ved styreformerne.

2.9. Der er fem politiske principper, der underbygger Kommissionens arbejde med styreformer: åbenhed, deltagelse, ansvarlighed, effektivitet og sammenhæng. Disse principper skulle være en rettesnor for Unionen i den måde, hvorpå den bruger de beføjelser, som borgerne har givet den, og måden, hvorpå den vil gennemføre forandringer. Den underliggende antagelse er, at man kan opnå meget ved at gennemføre reformer under de nuværende traktatbestemmelser. På den anden side anerkendes det, at det ville være noget kunstigt at adskille reformen af europæiske styreformer fra den bredere debat om Europas fremtid, som blev igangsat i Nice, da disse processer er to sider af samme sag.

2.10. Det Rådgivende EØS-udvalg støtter disse fem principper, idet det påpeger, at de indeholder de elementer, man normalt forbinder med principperne om demokrati og gennemsigtighed.

3. Nye styreformer i EU og deres betydning for EØS

3.1. Overordnet betydning for EØS

3.1.1. EU's faste hensigt om at forbedre europæiske styreformer kan meget vel udløse en bølge af styringsreformer i hele Europa. EØS-EFTA-staterne og EØS kan ikke være upåvirket af sådanne reformer. Det er klart, at enhver fornyelse af de politiske processer og systemer for beslutningstagning i Unionen vil have betydning for EØS. Ny EU-lovgivning med relevans for det indre marked skal indarbejdes i EØS-aftalen, og således har måden, som beslutninger tages på i EU, og kvaliteten, effektiviteten og enkelheden i lovgivningen indflydelse på EØS. Desuden burde bevægelsen i retning af større åbenhed og offentlighed i EU også brede sig til EØS-samarbejdet.

3.1.2. Det Rådgivende EØS-udvalg opfordrer Europa-Kommissionen til specifikt at overveje, hvilken betydning ændringer i EU's politiske processer kan have for den måde, EØS fungerer på.

3.2. Større engagement og åbenhed

3.2.1. Offentlighed og debat

3.2.1.1. Demokrati er afhængigt af, at folk er i stand til at deltage i den offentlige debat. For at kunne dette må de have adgang til pålidelig information og være i stand til nøje at følge med i den politiske proces i dens forskellige stadier. Det Rådgivende EØS-udvalg hilser derfor Kommissionens forslag om at tage skridt til at gøre de europæiske institutioners arbejdsmetoder mere gennemsigtige og kommunikere dem bedre ud velkommen. Jo mere åben politikplanlægningen er på EU-plan, jo nemmere vil det være for den brede offentlighed, arbejdsmarkedets parter, det organiserede civilsamfund og andre politiske interessenter i Europa at hjælpe med til at forme og opfylde EU's mål og midler og at forstå dem i deres helhed og vurdere dem på en rimelig måde.

3.2.1.2. Arbejdsmetoderne i EØS-samarbejdet er noget uigennemsigtige, og den offentlige adgang til EØS-dokumenter er meget begrænset. Dette hjælper ikke folk til at få indsigt i EØS-aftalen og forstå, hvordan den fungerer. Det Rådgivende EØS-udvalg opfordrer derfor til større gennemsigtighed i EØS og en reform af regler og retningslinjer for offentlig adgang til EØS-dokumenter. Derudover bør der tages skridt til at involvere ikke-statslige aktører, såsom arbejdsmarkedets parter, mere i EØS' arbejde.

3.2.1.3. Samtidig er de politiske aspekter af EØS-aftalen og dens betydning på nationalt, regionalt og lokalt plan ikke tilstrækkeligt fremhævet i EØS-EFTA-staterne. Et legalistisk og "ikke-politisk" syn på EØS-aftalen har en uheldig virkning på forståelsen af og dermed den demokratiske debat om europæiske emner på alle politiske planer.

3.2.2. Lokale og regionale aktører

3.2.2.1. Hvidbogen om nye styreformer i EU efterlyser en mere effektiv inddragelse af lokale og regionale aktører i udformningen af politik på EU-plan samt tættere samarbejde om gennemførelsen af EU-lovgivning. I hvidbogen fremhæves især de europæiske sammenslutninger af regionale og lokale myndigheder og EU's Regionsudvalg. Sammenslutningerne af lokale og regionale myndigheder i EØS-EFTA-staterne ville gennem deres medlemskab af Rådet af Kommuner og Regioner i Europa få mere indflydelse på udformningen af EU-politikken med denne europæiske paraplyorganisations øgede vægt.

3.2.2.2. Regionsudvalget eksisterede imidlertid ikke, da EØS-aftalen blev forhandlet, og aftalen indeholder derfor ingen bestemmelser om samarbejde mellem lokale og regionale aktører på EU-plan. Det Rådgivende EØS-udvalg noterer sig manglen på bestemmelser i EØS-aftalen om samarbejde mellem lokale og regionale demokratisk valgte repræsentanter på EØS-plan. Sådanne bestemmelser ville være en hjælp, eftersom de lokale og regionale myndigheder er ansvarlige for gennemførelsen og håndhævelsen af megen EØS-lovgivning.

3.2.2.3. Europa-Kommissionen foreslår i hvidbogen om nye styreformer, at man indfører trepartsaftaler mellem europæiske, nationale, regionale og lokale myndigheder som en mere fleksibel måde at gennemføre europæisk lovgivning på. Indførelsen af sådanne nye fremgangsmåder vil gøre fraværet af passende bestemmelser for samarbejde mellem regionale og lokale aktører på EØS-plan til et endnu større problem.

3.2.3. Civilsamfundet

3.2.3.1. Græsrodsbevægelsernes engagement i alle stadier af politikplanlægningen er et af de vigtigste anliggender for Kommissionen. Græsrodsbevægelsernes indflydelse skal ifølge hvidbogen om nye styreformer udøves gennem det organiserede civilsamfund og arbejdsmarkedets parter inden for rammerne af strukturerede høringsprocedurer. Det Rådgivende EØS-udvalg støtter kraftigt denne plan og understreger samtidig vigtigheden af at definere den civile dialog samt de kvalitative og kvantitative kriterier for repræsentativitet og af at skelne klart mellem "civil dialog" og "social dialog".

3.2.3.2. Kriterierne for repræsentativitet i det udvalg af organisationer, der skal deltage i den civile dialog, bør defineres for at sikre gennemsigtighed og en demokratisk udvælgelsesprocedure. Det Rådgivende EØS-udvalg støtter de kriterier, der er opstillet af Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg, som europæiske organisationer skal opfylde for at komme i betragtning(2).

3.2.3.3. Det Rådgivende EØS-udvalg støtter Kommissionens forslag om at oprette en onlinedatabase med oplysninger om det organiserede civilsamfunds organisationer for at styrke åbenheden og strukturere sidstnævntes dialog med institutionerne. For aktører i civilsamfundet i EØS-EFTA-staterne, som er medlemmer af paraplyorganisationer i EU, vil intensiverede høringer give bedre muligheder for at blive hørt i EØS-relevante spørgsmål.

3.2.4. Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs rolle

3.2.4.1. Hvidbogen om nye styreformer påpeger Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs (EØSU) nye rolle som brobygger mellem EU-institutionerne og det organiserede civilsamfund og opfordrer EØSU til at spille en mere proaktiv rolle i udformningen af politikker (jf. ændringer til EF-traktatens artikel 257 vedtaget i Nice).

3.2.4.2. EØSU er det forum, hvor civil dialog får en officiel position. EØSU har til stadighed styrket sin rolle som et forum for dialog og høring, da dette er en effektiv måde at involvere de parter i det organiserede civilsamfund, som ikke på nuværende tidspunkt er repræsenteret blandt EØSU's medlemmer, i sit arbejde. Dette gør udvalget allerede ved at foranstalte offentlige arrangementer og høringer.

3.2.4.3. Gennem den såkaldte osmoseprocedure kan medlemmerne af Det Rådgivende EFTA-udvalg deltage i alle stadier af EØSU's arbejde som observatører og således få adgang til udformningen af EU's politikker. Dette er et eksempel på et meget frugtbart og pragmatisk EØS-samarbejde, som Det Rådgivende EØS-udvalg støtter kraftigt.

3.2.5. Arbejdsmarkedets parter

3.2.5.1. Det Rådgivende EØS-udvalg finder det meget vigtigt, at den specielle rolle, som arbejdsmarkedets parter har inden for rammerne af det organiserede civilsamfund, gøres krystalklar. Det hilser derfor hvidbogens udtrykkelige reference til denne specielle rolle og arbejdsmarkedets parters specielle indflydelse velkommen. Arbejdsmarkedets parters opgaver inden for rammerne af den sociale dialog er et glimrende eksempel på en effektiv gennemførelse af styringsprincippet på europæisk plan. Den europæiske sociale dialog er en mekanisme med kvasi-lovgivningsmæssige beføjelser i henhold til traktatens artikel 137 og 138. Den er klart defineret med hensyn til deltagere, beføjelser og procedurer og har kvasi-konstitutionel status(3). Den har sit særpræg fra deltagernes specielle beføjelser og ansvar i udførelsen af deres roller på en autonom måde. Derfor kan deres rolle og ansvar ikke overføres til andre politiske områder eller aktører. EØSU's gentagne påmindelse om, at det er absolut nødvendigt at skelne klart mellem "social dialog" og "civil dialog", er en følge heraf.

3.2.5.2. Arbejdsmarkedsorganisationer i EØS-EFTA-staterne er medlemmer af de europæiske arbejdsgiverorganisationer UNICE og CEEP og af arbejdstagerorganisationen Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation (EFS). Som sådan deltager de direkte i de tværfaglige sociale dialogforhandlinger, hvilket giver dem en enestående mulighed for at påvirke social lovgivning i EU/EØS. Dette er specielt vigtigt for lande, der ikke er medlemmer af EU, men som må følge EU-lovgivningen.

3.2.6. Mere effektive og gennemsigtige høringer

3.2.6.1. Idet der opfordres til "en stærkere hørings- og dialogkultur", insisteres der i hvidbogen på behovet for, at alle EU's institutioner og nationale myndigheder bliver bedre til at anvende høringsproceduren i forbindelse med EU-politik for således at supplere institutionernes beslutningstagning. Det Rådgivende EØS-udvalg understreger vigtigheden af at fastlægge klare kriterier for at sikre repræsentativiteten og legitimiteten i de organisationer, der skal høres af Kommissionen.

3.2.6.2. En ny høringskultur i Europa-Kommissionen ville give borgere, arbejdsmarkedets parter, lokale og regionale myndigheder, det organiserede civilsamfund og andre aktører i EØS-EFTA-staterne yderligere mulighed for at blive hørt i den fase, hvor EU's beslutninger bliver udformet. Det Rådgivende EØS-udvalg tilskynder de nationale myndigheder i EØS-EFTA-staterne til at støtte tilsvarende aktiv deltagelse af forskellige EØS-EFTA-parter i politikudformningsfasen for således at sikre, at disses synspunkter bliver kendt og taget i betragtning i Kommissionens høringsprocesser.

3.3. Bedre politikker, regulering og resultater

3.3.1. Forenkling af lovgivning

3.3.1.1. Kommissionen har sat sig for at begrænse sine forslag til lovgivning til de væsentlige elementer og give bedre mulighed for, at man tilføjer de tekniske detaljer i gennemførelsesforanstaltningerne. Derudover vil man lancere et program til yderligere forenkling af eksisterende fællesskabslovgivning og tilskynde medlemsstaterne til at forenkle nationale gennemførelsesbestemmelser. Det Rådgivende EØS-udvalg støtter hvidbogens forslag om at forenkle og fremskynde lovgivningsprocessen, eftersom fællesskabsregler bliver mere og mere komplekse og nogle gange har tendens til at udvide eksisterende nationale love i stedet for faktisk at forenkle og harmonisere dem. Det Rådgivende EØS-udvalg opfordrer EØS-EFTA-staterne til nøje at følge Europa-Kommissionens arbejde og forenkle nationale gennemførelsesbestemmelser.

3.3.2. Kombinere forskellige politiske instrumenter

3.3.2.1. Inden for de seneste år har blød lovgivning og blød integration suppleret EU's traditionelle juridiske harmonisering. Vi har set et tydeligt skift fra traditionelle forordninger, direktiver og afgørelser, som på grund af deres relevans for EØS ville blive integreret i EØS-lovgivning, til nye politiske instrumenter, f.eks. retningslinjer, anbefalinger, samregulering og den åbne koordinationsmetode. Disse kan ikke uden videre indarbejdes i en juridisk bindende aftale som EØS-aftalen. Med Kommissionens faste hensigt om at fremme yderligere brug af forskellige politiske værktøjer som et supplement til lovgivning må vi overveje, hvordan vi kan bevare dynamikken i EØS-aftalen. Det Rådgivende EØS-udvalg opfordrer EØS-EFTA-staterne til at tage hensyn til ikke-lovgivningsmæssige udviklinger i EU, som påvirker det indre marked eller ledsagepolitikker, for at sikre en parallel udvikling og ens konkurrencevilkår i hele EØS.

3.3.3. Regulerende organer

3.3.3.1. Med det formål at forbedre den måde, hvorpå regler anvendes og håndhæves i Unionen, ønsker Kommissionen at styrke skabelsen af sektorbestemte regulerende organer med specifikke, definerede opgaver i stil med dem, der allerede gælder for EMEA(4) og Den Europæiske Fødevaremyndighed. Det Rådgivende EØS-udvalg fremhæver vigtigheden for EØS-EFTA-landene af at få sæde i de nye EØS-relevante regulerende organer og deltage i fastlæggelsen af kriterierne for deres etablering.

3.3.3.2. Det Rådgivende EØS-udvalg ønsker dog at mane til forsigtighed med hensyn til udbredelsen af autonome europæiske regulerende organer. Før et nyt organ oprettes, bør der være klare beviser på, at det vil skabe betydelig merværdi og ikke øge bureaukratiet og medføre urimelige omkostninger.

3.3.4. Ekspertudvalg

3.3.4.1. EU's komplekse system med ekspertudvalg og manglen på oplysninger om deres arbejdsgang har ført til manglende tillid fra befolkningens side. Med det formål at opbygge befolkningens tillid til den måde, hvorpå politikere anvender ekspertrådgivning, vil Kommissionen udvikle retningslinjer for at åbne systemet for brugen af eksperter for større offentlig indsigt og debat.

3.3.4.2. EØS-aftalens artikel 99 omhandler den forberedende og beslutningsudformende fase af EØS' beslutningstagningsprocedure. I henhold til artiklen skal Kommissionen, så snart en ny lovgivning begynder at tage form på et område reguleret af EØS-aftalen, uformelt søge råd fra eksperter fra EØS-EFTA-staterne på samme måde, som den søger råd fra EU-eksperter. Det Rådgivende EØS-udvalg tilskynder på den ene side Kommissionen til at gøre fuld brug af EØS-aftalens artikel 99 og på den anden side de nationale myndigheder i EØS-EFTA-staterne til at holde tæt kontakt til Kommissionen angående anvendelsen af artikel 99.

3.3.4.3. Det Rådgivende EØS-udvalg hilser et mere åbent system for anvendelse af ekspertrådgivning i udformningen af EU's politikker meget velkommen, idet det vil give befolkningen i EØS bedre muligheder for at følge med i ekspertudvalgenes arbejde. Det Rådgivende EØS-udvalg støtter også kraftigt Kommissionens hensigt om at gøre den ekspertrådgivning, den modtager, tilgængelig for befolkningen. Samtidig tilskynder Det Rådgivende EØS-udvalg EØS-EFTA-staterne til at søge kompetent og aktiv deltagelse i alle de kommissionsudvalg, som er åbne for EØS-EFTA-deltagelse.

3.3.5. Bedre gennemførelse og anvendelse af fællesskabslovgivning på nationalt plan

3.3.5.1. I sidste ende afhænger virkningen af regler for det indre marked af EØS-medlemsstaternes myndigheders vilje og evne til at sikre, at de gennemføres og håndhæves effektivt, fuldt ud og rettidigt. Med Kommissionens bestræbelser på at optrappe undersøgelser af mulige overtrædelser af EU-retten i EU's medlemsstater kunne EØS-EFTA-staterne muligvis også blive underkastet en nøjere granskning fra EFTA's overvågningsmyndigheds side.

3.3.5.2. For at forbedre kvaliteten af lovgivningens gennemførelse kunne EØS-EFTA-staterne bidrage til at forbedre kendskabet til fællesskabs-/EØS-ret blandt borgere, nationale retsinstanser og jurister. Det Rådgivende EØS-udvalg opfordrer EØS-EFTA-staterne til at deltage i EU's foreslåede udveksling af bedste praksis med hensyn til gennemførelsesforanstaltninger for at forbedre kvaliteten og tempoet i gennemførelsen af lovgivning.

3.3.5.3. Ikke blot virksomheder, men også nationale, regionale og lokale myndigheder påvirkes i stigende grad af lovgivning om det indre marked, specielt bestemmelserne om konkurrence og offentlig støtte. Oplysningerne om og forståelsen for denne udvikling er imidlertid ikke omfattende nok, hvilket i mange tilfælde fører til, at myndighederne anvender disse juridiske bestemmelser utilstrækkeligt. Udvalget tilskynder derfor de nationale myndigheder til at træffe foranstaltninger til at forbedre denne situation.

3.4. Nyt fokus i politikker og institutioner

3.4.1. Fællesskabsmetoden

3.4.1.1. For at opnå bedre politikker må Unionen ifølge Kommissionen give fællesskabsmetoden en saltvandsindsprøjtning. Samtidig skal indførelsen af foranstaltninger til bedre høring og engagement, en mere åben brug af ekspertrådgivning og bedre resultatevaluering føre til, at Kommissionen bliver mere målrettet og selektiv i sin anvendelse af retten til at tage politiske initiativer.

3.4.1.2. En saltvandsindsprøjtning til fællesskabsmetoden ville klart være en fordel for EØS-EFTA-staterne, når man tager i betragtning, at EØS-aftalen er baseret på den antagelse, at fællesskabsmetoden er Fællesskabets vigtigste politiske procedure.

3.4.2. Komitologiudvalg

3.4.2.1. Hovedansvaret for gennemførelse af politikker og lovgivning ved vedtagelse af gennemførelsesforordninger eller -bestemmelser påhviler normalt Kommissionen. Ifølge hvidbogen bør de betingelser, hvorunder Kommissionen vedtager sådanne gennemførelsesforanstaltninger, tages op til revision. I de tilfælde, hvor afgørelser træffes af Rådet og Europa-Parlamentet i fællesskab, skal disse to institutioner have samme rolle i overvågningen af gennemførelsen, men Kommissionen skal samtidig tage det fulde ansvar for gennemførelsen. En enkel juridisk mekanisme skulle gøre det muligt for lovgivningsmagten at holde nøje øje med, at Kommissionen i sit arbejde følger de principper og politiske retningslinjer, der er vedtaget i lovgivningen. Det ville betyde, at den nuværende udvalgsstruktur, specielt forskriftsudvalg og forvaltningsudvalg, ville blive forældet.

3.4.2.2. Udsigten til at reducere - eller endda udfase - den formelle komitologiudvalgsstruktur ville have vidtrækkende konsekvenser for EØS-EFTA-staterne. I henhold til bestemmelserne i artikel 100 har EØS-aftalen været porten til EFTA's deltagelse i mange af disse udvalg. For EØS-EFTA-staterne er deltagelse i EF's komitologiprocedurer en meget vigtig kanal til udveksling af synspunkter og oplysninger med eksperter i EU's medlemsstater og i Kommissionen. Det Rådgivende EØS-udvalg udtrykker hermed sin støtte til EØS-EFTA's deltagelse i EF's komitologiudvalg og opfordrer EU-siden til at sikre, at EØS-EFTA-staternes synspunkter tages i betragtning i en eventuel reform af komitologisystemet.

4. Virksomhedsledelse og social ansvarlighed

4.1. Ændrede holdninger til erhvervslivets rolle i samfundet har sammen med bekymringer om globaliseringens virkninger gjort virksomhedens sociale ansvar til et mere og mere påtrængende emne. Fagforeninger, ngo'er, medier og den brede offentlighed såvel som erhvervslivet selv har udviklet en stigende bevidsthed om og interesse for virksomheders adfærd på en række sociale og miljømæssige områder. Der er større og større krav om, at virksomheder holdes ansvarlige for den virkning, deres drift måtte have på miljøet og samfundet, både på nationalt og internationalt plan. Med dette fokus på forskellige sider af virksomhedens sociale ansvar er der blevet slået til lyd for bindende regler eller anbefalinger om mange aspekter af virksomheders adfærd.

4.2. Ethvert samfund er afhængig af lønsomme og konkurrencedygtige virksomheder, der skaber beskæftigelse og velfærd og bidrager til at støtte de samfund, som de opererer i. Denne rolle er afgørende og er kernen i erhvervslivets ansvar. Som en følge af internationaliseringen og globaliseringen af erhvervslivet er der imidlertid kommet nye elementer til, som har øget synsfeltet. Der lægges i stigende grad vægt ikke alene på de finansielle resultater, men også på, hvordan man har opnået disse resultater, idet der fokuseres på virksomhedens adfærd såvel som dens lønsomhed. Denne bevidsthed afspejles i en række internationale virksomheders aktiviteter - virksomheder, der bidrager aktivt til de samfund og nærområder, som de opererer i, ved at gennemføre programmer og politikker om social ansvarlighed. Derudover skal de vigtige økonomiske og sociale bidrag fra nonprofit- og kooperative sektorer også anerkendes.

4.3. Virksomhedens sociale ansvar har i international sammenhæng været et vigtigt emne for internationale organisationer i mange år. ILO, Den Internationale Arbejdsorganisation, introducerede nogle vigtige principper med sine Core Labour Standards. OECD fulgte trop med sine retningslinjer for multinationale virksomheder, og De Forenende Nationer har taget fat på emnet i forbindelse med globalisering med Kofi Annans Global Compact Initiative. Sidst, men ikke mindst, har Europa-Kommissionen i en grønbog om virksomhedens sociale ansvar stillet spørgsmålet, om vi også behøver europæiske regler for at fremme virksomhedens sociale ansvar.

4.4. Det Rådgivende EØS-udvalg hilser Kommissionens grønbog velkommen - en grønbog, som har afstedkommet en kritisk debat om nye måder at fremme virksomhedens sociale ansvar på og øget bevidstheden om emnet. Kommissionens initiativ skal ses i forbindelse med det strategiske mål, som EU satte for sig selv ved topmødet i Lissabon, om at blive "den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede økonomi i verden, en økonomi, der kan skabe en holdbar økonomisk vækst med flere og bedre job og større social samhørighed". Det Rådgivende EØS-udvalg gentager forslaget fra Det Rådgivende EFTA-udvalg om, at det samme strategiske mål også burde vedtages af EFTA-siden i EØS-samarbejdet, således at det omfatter alle 18 lande i EØS.

4.5. Virksomhedens sociale ansvar skal ses som et langsigtet projekt og en strategisk investering, som sammen med økonomisk succes vil bidrage til en virksomheds bæredygtighed. Med De Forenede Nationers generalsekretær Kofi Annans ord "er virksomhederne ved at lære, at ligesom markeder er blevet globale, så må også konceptet og praksissen om virksomhedernes sociale ansvar blive det. Og de er ved at opdage, at det at gøre det rigtige, når alt kommer til alt, er godt for forretningen".

4.6. I sin grønbog stiller Kommissionen spørgsmålet om en ny europæisk ramme for virksomhedens sociale ansvar. Virksomhederne er en del af samfundet og opererer i et socialt miljø, som er formet af love og kollektive aftaler, der regulerer arbejdsmarkedet, forener interesser fra begge sider og beskytter arbejdstagerne. Dette accepteres af alle involverede parter og danner grundlag for virksomhedens sociale ansvar i Europa, uden at den retlige ramme (social- og miljøpolitik) lider af den grund.

4.7. I forbindelse med eksisterende sociale reguleringer er hovedsagen i Europa at skabe et etisk værdisystem, i hvilket virksomhedens sociale ansvar har en sikker plads. Det europæiske plan er en god ramme til at sammenligne resultater om succesrige initiativer inden for virksomhedens sociale ansvar og til at indarbejde det i forretningsstrategier gennem bevidsthedsgørelse.

4.8. Frivillig - herunder forhandlet - handling er et af de fundamentale principper for virksomhedens sociale ansvar. At etablere detaljerede, bindende fælles-europæiske regler ville være uhensigtsmæssigt. Ens, detaljerede standarder for virksomhedens sociale ansvar skaber en risiko for, at virksomheder, specielt små og mellemstore virksomheder og virksomheder i den sociale økonomi, bliver tvunget ind i en spændetrøje. Virksomheder bør have mulighed for at udvikle en skræddersyet, sektorspecifik og i særdeleshed effektiv tilgang, som passer til deres specifikke situation. Generelle europæiske principper, som arbejdsmarkedets parter er enige om, kunne hjælpe med til yderligere at fremme praksisser om virksomhedens sociale ansvar, der allerede anvendes af mange virksomheder. Det Rådgivende EØS-udvalg hilser derfor handling fra arbejdsmarkedets parter for at konkretisere visse aspekter af virksomhedens sociale ansvar udtrykkeligt velkommen, f.eks. inden for områderne sundhed og sikkerhed i industrien og fremme af lige muligheder. Den specifikke EU-sammenhæng for virksomhedens sociale ansvar kunne udvikles på baggrund af fælles initiativer og frivillige aftaler mellem arbejdsmarkedets parter. Kommissionen kunne fremme gennemsigtighed, sammenhæng og god praksis inden for dette område ved at fremme partnerskaber mellem hovedaktørerne inden for virksomhedens sociale ansvar.

4.9. Det Rådgivende EØS-udvalg påpeger de specielle forpligtelser for virksomheder, der producerer tjenesteydelser af almen interesse, hvad angår det sociale og miljømæssige ansvar, samt ansvaret for at tilvejebringe tjenester i specifikke geografiske områder, f.eks. drikkevand.

4.10. Det Rådgivende EØS-udvalg understreger vigtigheden af sammenhæng mellem tiltag i forbindelse med virksomhedens sociale ansvar og tiltag i forbindelse med virksomhedens adfærd i relaterede EU-retlige instrumenter eller politikker. Den igangværende revision af de europæiske direktiver om offentlige købsaftaler og udarbejdelsen af kommissionsmeddelelser om sociale og miljømæssige aspekter af offentlig forsyning er specielt relevante, og det samme gælder forslagene om miljømæssigt ansvar. Det Rådgivende EØS-udvalg foreslår også en revision af bestemmelserne om offentlig støtte under hensyntagen til udviklingen af socialt eller miljømæssigt ansvar.

5. Opsummering af konklusioner og anbefalinger

5.1. Det Rådgivende EØS-udvalg hilser Europa-Kommissionens arbejde om nye styreformer i EU velkommen og støtter de fem principper for gode styreformer, som Kommissionen foreslår, da de indeholder de elementer, der forbindes med principperne om demokrati og gennemsigtighed. Det Rådgivende EØS-udvalg noterer sig dog, at hvidbogen ikke kommer ind på de underliggende problemer ved styreformer, bl.a. ændringen fra styring af samfundet baseret på regeringsledelse til styring baseret på de nye styreformer. Det Rådgivende EØS-udvalg understreger, at enhver fornyelse af politiske processer og beslutningstagningssystemer i Fællesskabet vil have indvirkning på Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, fordi EØS-relevant EF-ret skal indarbejdes i EØS-aftalen.

5.2. Større engagement og mere åbenhed er en af hjørnestenene i gode styreformer. Det Rådgivende EØS-udvalg hilser derfor forslaget om mere gennemsigtige arbejdsmetoder i de europæiske institutioner velkommen og opfordrer til større gennemsigtighed og større medinddragelse af ikke-statslige aktører også i EØS-samarbejdet.

5.3. Det Rådgivende EØS-udvalg understreger arbejdsmarkedets parters vigtige rolle og ansvar. Arbejdsmarkedets parters opgave inden for rammerne af den sociale dialog er et glimrende eksempel på styringsprincippet på europæisk plan. Derfor bør den sociale dialog anerkendes som en vigtig brik i udformningen af Europas fremtid.

5.4. Det Rådgivende EØS-udvalg støtter kraftigt Kommissionens plan om at høre civilsamfundets organisationer på alle stadier af politikplanlægningen og hilser forslaget om at vedtage en adfærdskodeks for høring velkommen. Der er dog et presserende behov for klart at skelne mellem civil dialog og social dialog og for at fastsætte kriterier for repræsentativitet ved udvælgelsen af de organisationer i civilsamfundet, der skal deltage i høringer i forbindelse med den civile dialog.

5.5. Den øgede vægt af regionale og lokale aktører i EU taget i betragtning noterer Det Rådgivende EØS-udvalg sig manglen på bestemmelser i EØS-aftalen om samarbejde mellem det lokale og regionale plan i EØS.

5.6. Med hensyn til bedre regulering støtter Det Rådgivende EØS-udvalg Kommissionens forslag om at forenkle europæisk lovgivning og opfordrer EØS-EFTA-staterne til at følge Europa-Kommissionens eksempel og forenkle de nationale gennemførelsesbestemmelser. EØS-EFTA-staterne bør ligeledes deltage i EU's foreslåede udveksling af bedste praksis, hvad angår gennemførelsesforanstaltninger. Ud over forenkling efterlyser Det Rådgivende EØS-udvalg en mekanisme til resultatevaluering og objektiv vurdering af alternative lovgivningsmåder. Udvalget tilskynder EØS-EFTA-staterne til at tage hensyn til ikke-lovgivningsmæssige udviklinger i EU, som påvirker det indre marked, for at sikre en parallel udvikling og ens konkurrencevilkår i hele EØS.

5.7. Det Rådgivende EØS-udvalg fremhæver betydningen for EØS-EFTA-staterne af at opnå medlemskab i de nye EØS-relevante regulerende organer og sikre kompetent og aktiv deltagelse i alle de kommissionsudvalg, der er åbne for EØS-EFTA-deltagelse. Det Rådgivende EØS-udvalg opfordrer ligeledes EU-siden til at sikre, at EØS-EFTA-staternes synspunkter tages i betragtning i en eventuel reform af komitologisystemet.

5.8. I forbindelse med globale og europæiske styreformer bifalder Det Rådgivende EØS-udvalg Europa-Kommissionens grønbog om virksomhedens sociale ansvar, der har skabt en kritisk debat om nye måder at fremme virksomhedens sociale ansvar på og øget bevidstheden om dette spørgsmål. Det er et vigtigt bidrag til en succesrig gennemførelse af Lissabon-strategien, som efter Det Rådgivende EØS-udvalgs mening også burde vedtages fuldt ud af EFTA-siden i EØS-samarbejdet. Virksomhedens sociale ansvar skal ses som et langsigtet, frivilligt - herunder forhandlet - projekt og en strategisk investering, som sammen med økonomisk succes vil bidrage til virksomhedens bæredygtighed. Kommissionen kunne fremme gennemsigtighed, sammenhæng og god praksis på dette område ved at fremme partnerskaber mellem hovedaktørerne inden for virksomhedens sociale ansvar.

(1) Noralv Veggeland: "The EU Deficit of Legitimacy and Democracy: The theoretical debate on conceptualisation", University College Research Report 81/2001.

(2) CES 357/2002: Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse "Nye styreformer i EU - en hvidbog" (KOM(2002) 428 endelig).

(3) EF-traktatens artikel 137 og 138.

(4) EMEA - Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering (London) - foretager en teknisk vurdering af ansøgninger om godkendelse af nye lægemidler, inden Kommissionen træffer en afgørelse.