Resolution om Opfølgning på Lissabon-strategien

(2003/C 308/08)

1. BAGGRUND

1.1. Det Økonomiske Samarbejdsområdes Rådgivende Udvalg (EEA-CC) består af repræsentanter for de vigtigste socio-økonomiske interesseorganisationer i de 18 EØS-medlemsstater. Udvalget fungerer som talerør for arbejdstagere, arbejdsgivere og organisationer, der repræsenterer forskellige interesser i disse lande, og er en del af EØS's institutionelle struktur.

1.2. Følgende resolution om Opfølgningen på Lissabon-strategien blev vedtaget på det 11. møde i Det Rådgivende EØS-Udvalg i Bruxelles den 20. marts 2003. Ordførere var Peter J. Boldt fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (EØSU) og Katarina Sætersdal fra Den Rådgivende EFTA-Komité (EFTA CC)

2. LISSABON-STRATEGIEN

2.1. Skeptikere, som anfægter Lissabon-strategiens relevans, burde overveje følgende forhold: Et europæisk land, der ikke deltager i indsatsen for at blive den mest konkurrencedygtige videnøkonomi i verden, risikerer at blive overset af investorerne. Samtidig er konkurrencedygtige økonomier en forudsætning for flere og bedre jobs og en styrket europæisk social model. Derfor opfordrer EØS' arbejdsmarkedsparter og andre repræsentanter for civilsamfundet EØS-staterne til at fortsætte og styrke deres opfølgning på Lissabon-strategien.

2.2. Lissabon-strategien vil gøre EU stærkere og give det mulighed for at udvise stærkt lederskab. Lissabon-strategien er stadig den rette kurs i en udvidet Union. Dens værdi ligger i, at der er tale om en koordineret, omfattende og gensidigt forstærkende strategi. De hidtidige resultater - ti år med det indre marked, fem år med den europæiske beskæftigelsesstrategi, fire år med den tredje fase af ØMU'en og etårsdagen for euroens indførelse - viser EU's kapacitet til at gennemføre reformer. På mange områder bidrager disse resultater til at fremme vækst og jobskabelse på fleksible, stærke og åbne markeder.

2.3. EØS- og EFTA-landene understreger betydningen af Lissabon-strategien. Den 18. februar sendte statsminister Kjell Magne Bondevik som formand for EFTA et brev til formanden for Det Europæiske Råd, premierminister Kostas Simitis, hvori han skriver: "EØS-EFTA-landene tillægger det tætte samarbejde med EU høj værdi (...) og ser frem til at identificere yderligere samarbejdsmåder for at realisere Lissabon-strategiens vigtige målsætninger."

2.4. En af forudsætningerne for en vellykket omstilling i EU inden dette tiårs udløb er, at EU øger sit vækstpotentiale Dette betyder, at der skal gøres en aktiv indsats for at øge beskæftigelsen og forbedre produktiviteten. Selvom der er gjort fremskridt på næsten alle punkter af Lissabon-strategien, er det generelt ikke sket hurtigt nok, og det har heller ikke været tilstrækkelig koordineret til at frembringe de resultater, som stats- og regeringscheferne lovede for tre år siden.

2.5. Lissabon-strategien omfatter også den makroøkonomiske dimension. Det største problem for at nå de strategiske mål har været den langsomme økonomiske vækst, træg produktivitetsstigning og faldende investeringer. Disse dårlige resultater har hindret, at Lissabon-strategiens kortsigtede mål blev nået.

2.6. Det Rådgivende EØS-Udvalg tilslutter sig, at Lissabon-strategien fortsat skal udgøre fundamentet for fremtidige generationers nye muligheder.

3. EUROPA HAR BEHOV FOR SOCIALT ANSVARLIGE VIRKSOMHEDER, SOCIAL SAMHØRIGHED OG MILJØVENLIG PRODUKTION OG FORBRUG

3.1. Det Rådgivende EØS-Udvalg opfordrer virksomhederne til at tage deres sociale ansvar alvorligt, f.eks. ved at overveje miljøvenlige produktionsalternativer, respektere menneskerettighederne, herunder de centrale arbejdsmarkedsnormer defineret af ILO, at gøre livslang læring til en realitet for deres ansatte og medvirke i bestræbelserne for at øge F& U-intensiteten i Europa.

3.2. Erfaringerne i Europa viser, at social samhørighed, social dialog, trepartssamarbejde og velfungerende sociale netværk er centrale elementer i den europæiske model, og at de er vigtige for omstillingsevnen og for at øge produktiviteten samt for at skabe rummelige og socialt stabile rammer for såvel virksomheder som borgere.

3.3. EØS-EFTA-landene og EU må gøre ansvaret for miljøet til en fast del af alle politikker, lige fra anvendelsen af naturressourcer, herunder energibevarelse, til beskyttelsen af biodiversiteten og atmosfæren.

3.4. Denne indsats er i særlig grad presserende, hvis man tager højde for den/de kommende udvidelse/r af EU og EØS.

4. UDVIDELSEN OG LISSABON-STRATEGIEN

4.1. Ti år efter undertegnelsen er EØS-aftalen stadig et tilfredsstillende instrument, i og med at den indfrier den oprindeligt definerede målsætning. Imidlertid har den kontekst, hvori aftalen fungerer, ændret sig drastisk med de vidtrækkende ændringer i EU-traktaten, som blev indført med Maastricht- og Amsterdam-traktaterne, og hertil kommer udfordringerne i Lissabon-strategien. Alle disse forandringer påvirker det indre markeds funktion.

4.2. Lissabon-strategien vil støtte de 10 lande, der bliver optaget i EU i 2004, i deres indsats for at bevare en sund økonomi og gunstige vækstprognoser, for at bevare beskæftigelsen og den sociale samhørighed og forberede dem på overgangen til en videnbaseret økonomi. På trods af de seneste års fremskridt vil det udgøre en reel udfordring for de 10 fremtidige medlemsstater at bidrage til realiseringen af Lissabon-målene. Alle optagelseslande skal yderligere intensivere deres bestræbelser for at bidrage til at nå det strategiske Lissabon-mål.

4.3. Tiltrædelseslandene er allerede nået langt i retning af deres overgang til markedsøkonomier. De er allerede ret godt integreret for så vidt angår international handel og har generelt gjort fine fremskridt i indsatsen for at forbedre den måde, deres økonomi virker på. Der er ikke desto mindre et klart behov for yderligere tiltag i relation til strukturreformer, hvis det udvidede EU skal nå det strategiske Lissabon-mål.

4.4. Mens de udfordringer, tiltrædelses- og kandidatlandene står over for, ikke grundlæggende er forskellige fra de aktuelle medlemsstaters udfordringer, så antager disse udfordringer dog generelt større proportioner. Disse lande har især lav beskæftigelse og høj ledighed, og betragtet under ét er der fortsat ret begrænset konkurrence.

5. DEN ÅBNE KOORDINATIONSMETODE I LISSABON-STRATEGIEN

5.1. En vigtig fast del af Lissabon-strategien er den nye åbne koordinationsmetode.

5.2. Den nye åbne koordinationsmetode afstedkommer en forandring i forhold til traditionelle forordninger, direktiver og beslutninger, som i betragtning af deres EØS-relevans skal inkorporeres i EØS-aftalen. Den nye åbne koordinationsmetode indebærer omfattende brug af retningslinjer, kvantitative og kvalitative indikatorer, benchmarks og faste frister for realiseringen af målene. Som medlemmer af EØS er EØS-EFTA-landene allerede involveret i en række initiativer. Imidlertid gennemføres en stor del af Lissabon-initiativerne via nye mekanismer, som EØS-EFTA-landene ikke har adgang til.

5.3. De strukturindikatorer, som Kommissionen bruger til at overvåge og evaluere fremskridtene forud for Det Europæiske Råds forårsmøde, viser udviklingen både mellem EU-landene internt, men også set i forhold til USA og Japan. Fokus er helt klart rettet mod medlemsstaternes resultater. Imidlertid viser visse indikatorer, at både USA og EØS-EFTA-landene klarer sig bedre end de fleste EU-medlemsstater. Det kunne derfor være nyttigt for Kommissionen også at se på, hvordan rammebetingelserne fungerer på andre områder. Handelspartnere fra tredjelande kan have sammenlignelige benchmarks og værdifulde eksempler på god praksis, som vi kan drage lære af.

5.4. I henhold til konkurrenceindikatoren The World Competitiveness Scoreboard 2002 er Finland, Luxembourg og Nederlandene de mest konkurrencedygtige lande i verden efter USA med Danmark på en sjetteplads og de øvrige EU-lande liggende på skalaen mellem nr. 10 og 36. Blandt de nye medlemsstater lå Estland og Ungarn højere end de mindst konkurrencedygtige nuværende medlemsstater. Lissabon-målet for 2010 vil dog være en større udfordring for tiltrædelseslandene. Dette betyder ikke, at det vil være nemt for de nuværende medlemsstater at realisere Lissabon-dagsordenen. De nuværende 18 EØS-lande bør sætte alt ind på at nå op på siden af verdens topscorere. På den måde vil det samlede gennemsnit stige.

5.5. Gennemsnitsproduktiviteten pr. præsteret arbejdstime er tilnærmelsesvis det samme i EU-15 som i USA, men den vil falde noget efter udvidelsen. Men samtidig er det efterslæb, der potentielt skal indhentes, meget større i de nye medlemsstater, så produktivitetsstigningen vil måske ikke være et problem, hvis der generelt kommer gang i økonomien.

6. BESKÆFTIGELSE

6.1. Trods den stigende arbejdsløshed, der skyldes den økonomiske afmatning, anfører Kommissionen, at der er tydelige tegn på, at de reformer, som er blevet gennemført inden for de sidste fem år, har medført omfattende strukturændringer på om ikke alle, så dog mange af de europæiske arbejdsmarkeder. Alligevel varierer resultaterne betydeligt, og ikke alle medlemsstater har gennemført tilstrækkeligt dybtgående reformer.

6.2. Billedet er lige så blandet med hensyn til at give arbejdsstyrken de kvalifikationer, der er nødvendige i en videnbaseret økonomi, og at øge ikke blot antallet af job, men også deres kvalitet; begge er vigtige forudsætninger for øget produktivitet.

6.3. EØS-EFTA-landenes arbejdsmarkedsparter går ind for, at der i hele Europa lægges vægt på livslang læring som et middel til at styrke folks muligheder i en videnbaseret økonomi. Den aldrende befolkning og de yngre generationers højere uddannelsesniveauer betyder, at man må sikre mulighederne for samtlige aldersgrupper, hvis man skal nå frem til betydelige niveaustigninger i kvalifikationer og færdigheder. Livslang læring kan også bidrage til fremkomsten af et rummeligt samfund og til fremme af lige muligheder. EØS-EFTA-landene klarer sig godt på alle de strukturelle indikatorer for beskæftigelse og ledighed, og Island ligger meget højt på indikatoren for livslang læring. Den åbne koordinationsmetode kan også bruges til at hente lærerig inspiration fra god praksis i EØS-EFTA-landene.

7. REFORMER PÅ PRODUKT-, SERVICE- OG KAPITALMARKEDERNE

7.1. Store dele af det indre marked har fungeret godt i de sidste ti år. Men på andre områder er fordelene mindre tydelige. Derfor er Lissabon-strategien rettet mod områder som tjenesteydelser, offentlige indkøb, transport, energi, finansydelser og modernisering af konkurrencereglerne og visse dele af skatteområdet. Der er dog vedtaget vigtige reformer på mange af disse områder i det seneste år.

7.2. Den største fare består ikke - som det var tilfældet på sidste års møde i Det Europæiske Råd i Barcelona - i manglende beslutninger på europæisk plan, men i at medlemsstaterne ikke sikrer, at vedtagne regler og nye politikker gennemføres og anvendes i praksis. Det betyder, at EU på centrale områder endnu ikke kan udnytte det indre markeds potentiale fuldt ud. Hver EØS-medlemsstat skal gøre meget mere for at sikre, at de vedtagne foranstaltninger gennemføres korrekt og til tiden.

7.3. Visse af strukturindikatorerne illustrerer reformernes virkninger på det indre marked, bl.a. foranstaltninger til afvikling af handelsbarrierer samt markedsreformer. EØS-EFTA-landene har væsentligt højere priser end EU-15, men Norge har lavere priser både på telekommunikation og elektricitet. Et af strategiens vigtige mål er at mindske statsstøtte. Imidlertid ligger statsstøtten i Norge langt over EU-niveauet.

8. VIDEN, INNOVATION OG ET DYNAMISK ERHVERVSLIV

8.1. Disse tre faktorer er nøglen til nye muligheder for vækst, fremme af konkurrenceevne og nye, mere effektive strategier til at løse fælles problemer såsom sygdom og klimaændringer. Mange af EU's videnindustrier er hårdt ramt af de nuværende forhold, og erhvervsliv og industri som helhed bremses stadig af et komplekst, ufuldstændigt lovgivningsmiljø. Virksomhederne investerer ikke nok i viden og innovation. Det foreslåede EU-patent - en prøvesten for EU's indsats for innovation - er fortsat blokeret.

8.2. Forskning og udvikling er af begrænset værdi, hvis resultatet ikke er nye produkter og processer. R& U bør føre til værdiskabelse og jobmuligheder. Rammebetingelser og initiativer til fremme af kommerciel udnyttelse af forskning og udvikling er derfor yderst vigtige.

8.3. Trods de nuværende stramme nationalbudgetter bør medlemsstaterne skabe de rette vilkår for at tilvejebringe flere offentlige og private investeringer i uddannelse, forskning og videnøkonomi, da dette er af afgørende betydning for vækst på mellemlangt sigt. Skatte- og lovgivningsmæssige incitamenter og et konkurrencedygtigt miljø er derfor nødvendige for at sikre, at de private udgifter følger disse prioriteter. At bygge bro mellem viden og marked og skabe det rette miljø for innovation er den nye udfordring for EU's konkurrenceevne. Der er behov for en mere koordineret, sammenhængende tilgang, hvis EU's virksomheder skal kunne udnytte de nye muligheder, skabe job og fremme vækst.

9. KONKLUSION

9.1. Det Rådgivende EØS-Udvalg støtter kraftigt Lissabon-strategiens fokus på økonomisk, økologisk og socialt bæredygtig udvikling. Vi deler visionerne om en omfattende reformdagsorden. Indtil nu har fremskridtet ikke været tilfredsstillende, og Det Rådgivende EØS-Udvalg opfordrer kraftigt alle parter med ansvar for at realisere disse visioner til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at dette lykkes. De strategiske Lissabon-mål kan ikke nås uden fuldt samarbejde mellem EØS-regeringerne og arbejdsmarkedets parter. Den sociale dialog bør videreføres energisk i alle EØS-landene samt i tiltrædelseslandene.

9.2. Det er vigtigt med en konstruktiv tilgang til virksomhedernes sociale ansvar for at skabe en socialt sammenhængende økonomi, der på en bæredygtig måde stimulerer væksten og mulighederne. Livslang læring bør gøres alment tilgængelig, da det kan bidrage til fremkomsten af et rummeligt samfund og til fremme af lige muligheder. Det er af afgørende betydning fortsat nøje at fokusere på en beskæftigelsesstrategi, der kan skabe flere og bedre jobs.

9.3. Det er afgørende at sikre betingelser, der fremmer innovation og iværksætterkultur, således at nye og eksisterende virksomheder kan fungere optimalt. Vi ønsker, at iderige innovatorer og iværksættere vælger Europa, når de skal beslutte, hvor de etablerer de virksomheder, som skal markedsføre deres innovationer.

9.3.1. Der mangler risikovilje og vilje til at belønne innovatorer. Man straffes hårdt, hvis man forsøger, men ikke har succes med foretagendet. Europa har behov for et mindre fjendtligt miljø for iværksættere.

9.3.2. De offentlige myndigheder i EU kunne fremme kontakten mellem erhvervsliv og skoler for at vække iværksætterånden hos Europas ungdom.

9.3.3. Betingelserne for kommerciel udnyttelse af universitetsforskning kan forbedres. Der er muligvis utilstrækkelig kontakt mellem erhvervslivet og forskerne.

9.3.4. Det Rådgivende EØS-Udvalg foreslår, at man overvejer følgende forhold med henblik på at forbedre betingelserne for kommerciel udnyttelse af innovationer:

- Der bør gives prioritet til en mindskelse af de juridiske og administrative hindringer for innovation og iværksætterånd i erhvervslivet og industrien.

- Vi bør undersøge, om der er nok startkapital til rådighed i Europa.

- Den kommercielle udnyttelse kan fremmes på universiteter ved at sikre ejerskabet til innovationer og patentrettigheder, hvilket fører til indtægter fra nye produkter og processer.

- Der er et presserende behov for incitamenter til fremme af privat risikokapital til virksomhedsoprettelse. Private kapitalmarkeder må have incitamenter til fremme af kommerciel udnyttelse og oprettelse af nye virksomheder.

- Der bør etableres et Business Angel Network med inspiration fra den amerikanske model på bredere plan i Europa. Disse netværk bistår med kommerciel udnyttelse af innovation og iværksætterkultur.

- Kommercialiseringen kan fremmes ved at oprette velfungerende infrastrukturer. Et eksempel herpå er udveksling af god praksis til støtte for væksthuse.