6. TRANSPORTPOLITIK

31993 R 3118: Rådets forordning (EØF) nr. 3118/93 af 25. oktober 1993 om betingelserne for transportvirksomheders adgang til at udføre intern vejgodstransport i en medlemsstat, hvor de ikke er hjemmehørende (EFT L 279 af 12.11.1993, s. 1), senest ændret ved:

- 32002 R 0484: Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 484/2002 af 1.3.2002 (EFT L 76 af 19.3.2002, s. 1).

a) Som en undtagelse fra artikel 1 i forordning (EØF) nr. 3118/93 og indtil udgangen af det andet år efter datoen for Estlands tiltrædelse er transportvirksomheder, der er etableret i Estland, udelukket fra at udføre intern vejgodstransport i de andre medlemsstater, og transportvirksomheder, der er etableret i de andre medlemsstater, er udelukket fra at udføre intern vejgodstransport i Estland.

b) Inden udgangen af det andet år efter Estlands tiltrædelse meddeler medlemsstaterne Kommissionen, om de vil forlænge denne periode i højst to år, eller om de fremover fuldt ud vil anvende artikel 1 i forordningen. Hvis der ikke gives meddelelse herom, vil artikel 1 i forordningen finde anvendelse. Kun transportvirksomheder, der er etableret i de medlemsstater, som er omfattet af artikel 1 i forordningen, kan udføre intern vejgodstransport i de andre medlemsstater, som også er omfattet af artikel 1 i forordningen.

c) I tilfælde af, at der forekommer eller er risiko for alvorlige forstyrrelser på det interne vejgodstransportmarked, meddeler de medlemsstater, som i henhold til litra b) ovenfor ikke er omfattet af artikel 1 i forordningen, inden udgangen af det fjerde år efter datoen for Estlands tiltrædelse Kommissionen, om de vil forlænge denne periode i højst et år, eller om de fremover fuldt ud vil anvende artikel 1 i forordningen. Hvis der ikke gives meddelelse herom, vil artikel 1 i forordningen finde anvendelse. Kun transportvirksomheder, der er etableret i de medlemsstater, som er omfattet af artikel 1 i forordningen, kan udføre intern vejgodstransport i de andre medlemsstater, som også er omfattet af artikel 1 i forordningen.

d) Så længe artikel 1 i forordningen ikke finder fuld anvendelse i alle medlemsstater, kan de medlemsstater, som i henhold til litra b) og c) ovenfor er omfattet af artikel 1 i forordningen, gøre brug af den nedenfor beskrevne procedure.

Når der i en af de herover nævnte medlemsstater forekommer alvorlige forstyrrelser på dens interne marked eller dele heraf, der skyldes cabotagekørsel, eller som forværres af denne, som f.eks. alvorligt udbudsoverskud i forhold til efterspørgslen eller trusler for mange transportvirksomheders økonomiske ligevægt og overlevelsesevne, underretter medlemsstaten Kommissionen og de andre medlemsstater og forsyner dem med alle relevante oplysninger herom. På baggrund af disse oplysninger kan medlemsstaten anmode Kommissionen om helt eller delvis at suspendere anvendelsen af artikel 1 i forordningen med henblik på at normalisere situationen.

Kommissionen undersøger situationen på grundlag af oplysninger fra den pågældende medlemsstat og beslutter inden for en måned efter modtagelsen af anmodningen, om der er behov for at vedtage beskyttelsesforanstaltninger. Proceduren i artikel 7, stk. 3, andet, tredje og fjerde afsnit, samt i stk. 4, 5 og 6 i forordningen finder anvendelse.

En medlemsstat som nævnt i første afsnit kan i hastende og ekstraordinære tilfælde suspendere anvendelsen af artikel 1 i forordningen, idet den efterfølgende giver Kommissionen en begrundet underretning herom.

e) Så længe anvendelsen af artikel 1 i forordningen ikke anvendes i henhold til litra a), b) og c) ovenfor, kan medlemsstaterne regulere adgangen til deres interne vejgodstransport ved gradvis at udveksle tilladelser til cabotagekørsel på grundlag af bilaterale aftaler. De har også mulighed for fuld liberalisering.

f) Anvendelsen af litra a)-d) må ikke føre til, at adgangen til den interne vejgodstransport bliver mere restriktiv end på datoen for undertegnelsen af tiltrædelsestraktaten.

--------------------------------------------------