Amsterdam-traktaten om aendring af traktaten om Den Europaeiske Union, traktaterne om oprettelse af De Europaeiske Faellesskaber og visse tilknyttede akter - Protokol knyttet som bilag til traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab - Protokol om asyl for statsborgere i Den Europaeiske Unions medlemsstater

DE HOEJE KONTRAHERENDE PARTER,

SOM TAGER I BETRAGTNING, at Unionen i henhold til artikel F, stk. 2, i traktaten om Den Europaeiske Union respekterer de grundlaeggende rettigheder, saaledes som de garanteres ved den europaeiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlaeggende frihedsrettigheder, undertegnet i Rom den 4. november 1950,

SOM TAGER I BETRAGTNING, at De Europaeiske Faellesskabers Domstol har kompetence til at sikre, at Det Europaeiske Faellesskab overholder lovgivningen ved fortolkningen og anvendelsen af artikel F, stk. 2, i traktaten om Den Europaeiske Union,

SOM TAGER I BETRAGTNING, at alle europaeiske stater i henhold til artikel O i traktaten om Den Europaeiske Union skal overholde principperne i artikel F, stk. 1, i traktaten om Den Europaeiske Union, naar de ansoeger om at blive medlem af Unionen,

SOM TAGER HENSYN TIL, at der ved artikel 236 i traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab indfoeres en procedure, hvorefter visse rettigheder kan suspenderes, hvis en medlemsstat groft og vedvarende overtraeder disse principper,

SOM ERINDRER OM, at enhver statsborger i en medlemsstat som unionsborger nyder en saerlig status og beskyttelse, som medlemsstaterne skal garantere i henhold til bestemmelserne i anden del af traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab,

SOM TAGER HENSYN TIL, at traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab indfoerer et omraade uden indre graenser og sikrer alle unionsborgere ret til at faerdes og opholde sig frit paa medlemsstaternes omraade,

SOM ERINDRER OM, at spoergsmaalet om udlevering af statsborgere i Unionens medlemsstater er behandlet i den europaeiske konvention om udlevering af 13. december 1957 samt i konventionen af 27. september 1996, udarbejdet paa grundlag af artikel K.3 i traktaten om Den Europaeiske Union, om udlevering mellem Den Europaeiske Unions medlemsstater,

SOM OENSKER AT UNDGAA, at asylinstituttet udnyttes til andre formaal end de tilsigtede,

SOM TAGER I BETRAGTNING, at denne protokol respekterer karakteren af og maalene med Genève-konventionen af 28. juli 1951 om flygtninges retsstilling af 28. juli 1951,

ER BLEVET ENIGE OM foelgende bestemmelser, der knyttes som bilag til traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab:

Eneste artikel

Paa grund af niveauet for beskyttelse af grundlaeggende rettigheder og frihedsrettigheder i medlemsstaterne i Den Europaeiske Union anses medlemsstaterne som sikre oprindelseslande i relation til hinanden i alle retlige og praktiske spoergsmaal i forbindelse med asyl. En ansoegning om asyl, der indgives af en statsborger i en medlemsstat, kan derfor kun tages i betragtning eller antages til behandling i en anden medlemsstat i foelgende tilfaelde:

a) hvis den medlemsstat, hvori ansoegeren er statsborger, under anvendelse af artikel 15 i konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlaeggende frihedsrettigheder efter ikrafttraedelsen af Amsterdam-traktaten traeffer foranstaltninger til paa sit omraade at fravige sine forpligtelser i henhold til denne konvention

b) hvis proceduren i artikel F.1, stk. 1, i traktaten om Den Europaeiske Union er indledt, og indtil Raadet traeffer beslutning i den forbindelse

c) hvis Raadet paa grundlag af artikel F.1, stk. 1, i traktaten om Den Europaeiske Union har fastslaaet, at den medlemsstat, hvori asylansoegeren er statsborger, groft og vedvarende overtraeder principper i artikel F, stk. 1

d) hvis en medlemsstat ensidigt traeffer en saadan beslutning vedroerende en ansoegning fra en statsborger i en anden medlemsstat; i saa fald underrettes Raadet omgaaende; ansoegningen behandles ud fra formodningen om, at den er aabenbart grundloes, uden at dette, uanset tilfaeldets art, paa nogen maade beroerer medlemsstatens beslutningskompetence.